Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноградського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.02.2008 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з умовами вказаного договору вона придбала у його власника1/2 частину цього жилого будинку з надвірними будівлями. Із колишнім співвласником вони проживали в належному їм на праві спільної часткової власності будинку однією сім`єю, вели спільне господарство і спільно його утримували. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки шлюб між ними зареєстровано не було, то єдиним спадкоємцем після смерті колишнього співвласника став його син, [PERSON] . Спадщину відповідач прийняв і оформив право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Так, з моменту набуття права власності, [PERSON] не здійснювала жодних платежів щодо оплати комунальних послуг, або витрат по утриманню нерухомого майна. За період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року позивачкою сплачено за опалення будинку 29509,33 грн. Серед яких 22805,33 грн.- за споживання газу і 6707,19 грн. за розподіл та доставку газу. З урахування наведених вище обставин позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію за фактично сплачені комунальні послуги в розмірі 14754,66 грн.; вирішити питання про поділ судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. 20 лютого 2023 року від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву , в якому він просить суд ухвалити рішення, яким відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що він дійсно є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , але у вказаному будинку проживає лише позивач і використовує його для власних потреб. Позовні вимоги вважає безпідставними. оскільки заявлені позовні вимоги обгрунтовані стягненням частини вартості комунальних послуг при особистому їх використанні позивачем. 07.03.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] - [PERSON] , у якому зазначено, що предметом позову є відшкодування витрат пов`язаних з утриманням спільного майна. Якщо співвласник відмовився нести тягар утримання спільного майна, то інший співвласник вправі вимагати відшкодування понесених витрат у судовому порядку. Сторони в судове засідання не прибули. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує та просе їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] також надійшло клопотання про слухання справи без відповідача та його представника з врахуванням заперечень викладених у відзиві від 20.02.2023 року та письмових пояснень, в задоволенні позову відмовити. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку , що розташований в [ADDRESS] , що підтверджуєтся копією Витягу про реєстрацію права власності нерухоме майно № 22777490 від 20.05.2009. Власником іншої 1/2 частини будинку був [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2022. [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що усі комунальні послуги несе вона самостійно, внаслідок чого за період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року сплатила 29509,33 грн. та надала копії квитанцій . Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин). Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. З копій квитанцій, на які позивач посилається в обґрунтування вимог позову вбачається, що [PERSON] є особою, яка сплачує комунальні послуги з метою утримання вищевказаного об`єкта нерухомого майна. При цьому, доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо неправильності складеного позивачем розрахунку з оплати житлово-комунальних послуг відповідачем до суду не надано, інший розрахунок, який б спростовував нараховані суми сплачених житлово-комунальних послуг суду також не надано, відтак, розрахунок наданий позивачем, та в обґрунтування його копії квитанцій, приймаються судом як доказ у вирішенні спору. За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Згідно частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Відповідно до частини першої статті 316, частин першої, другої статті 317ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушив права та інтереси позивача, який вимушено несе збитки, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг, а тому в силу положень статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17. Судом установлено, що сторони є співвласниками спірного будинку і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Необхідно зазначити, що під витратами на управління, утримання та збереження спільного майна у розумінні ст.360 ЦК України, які мають нести сторони, як співвласники будинку, необхідно розуміти витрати на утримання цього будинку, які є об`єктивно необхідні для підтримання його у придатному для використання за призначенням стані, тобто, безпосередньо пов`язані саме із забезпеченням належного технічного стану будинку, без вчинення яких житло втратить свої споживчі властивості. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Виходячи з вищевикладеної норми, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з сплати судового збору у розмірі 992.40 грн, платіжне доручення про сплату якого позивачем, міститься в матеріалах справи.

Outcome: approved