Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

10.03.2023р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.02.2017р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові і поваги один до одного, кожен з них живе власним життям, в результаті чого з лютого 2023 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає біля позивачки. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення вона категорично не згодна, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище. 07.04.2023р., тобто до початку першого судового засідання, позивачка в порядку п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд, крім розірвання шлюбу, визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] до його повноліття біля неї (а.с.15-16). В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій збільшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.27). 25.05.2023р. відповідач подав до суду заяву про надання йому з позивачкою строку на примирення протягом 6 місяців (а.с.26). Однак, в судове засідання відповідач також не з`явився, подав до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини біля позивачки не заперечує, а його заяву про надання строку на примирення просив не розглядати; при цьому, справу просив розглянути без його участі (а.с.31). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] з лютого 2023 року припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивачка на примирення категорично не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу щодо його заяви про надання строку на примирення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Також, відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначене положення кореспондується зі ст.16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст.111 СК України). Відповідно до положень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р. вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. Разом з тим, укладання шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи приписи ч.8 ст.294 ЦПК України і ч.1 ст.113 СК України щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, та вимоги позивачки залишити після розірвання шлюбу її прізвище незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних\~вимог про\~визначення місця\~проживання дитини\~ [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони, якому станом на день розгляду справи виповнилось 5 років 8 місяців, суд дійшов висновку, що його місце проживання визначено за згодою батьків [PERSON] і [PERSON] біля матері дитини позивачки [PERSON] , що відповідає положенням ч.1 ст.160 СК України, а тому ця вимога також підлягає задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved