Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

07 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» із вимогою відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я, внаслідок нещасного випадку на виробництві (а. с. 1-6). В обґрунтування позовних вимог вказує, що він з 25 травня 1998 року працював у ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» учнем помічника машиніста бурового станка підземним. З 26 липня 1998 року позивача переведено на тому ж підприємстві працювати машиністом бурової установки 4-го розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 17 червня 2005 року позивача переведено учнем гірника підземного з повним робочим днем у шахті, з 11 липня 2005 року гірник підземний 3-го розряду з повним робочим днем у шахті. 18 січня 2007 року позивача переведено учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті, з 29 травня 2007 року гірник підземний 2-го розряду з повним робочим днем в шахті. 05 серпня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська Західна-1» змінено найменування на Відкрите акціонерне товариство «Покровське». 19 липня 2017 року позивач був прийнятий гірником очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті. 13 вересня 2018 року Відкрите акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» перейменовано Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління Покровське». 01 червня 2019 року позивача переведено гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем у шахті. 10 жовтня 2022 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п. 2 ст. 40 КЗпП України. Стверджує, що за час роботи на підприємстві відповідача з ним стався нещасний випадок на виробництві. Нещасний випадок стався 14 червня 2019 року, о 10 годині 20 хвилин, в результаті підйому магістрального емульсійного трубопроводу на 0,45 м виникло додаткове зусилля на кінцевик крану ЕНS ZН 6262 11-18 в результаті чого сталося його руйнування і витік на зовні під тиском 250 Ат робочої рідини, направлений струмінь якої разом з вугільним штабом вдарив [PERSON] в область голови і обличчя. Нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом. Згідно з довідкою МСЕК від 10 жовтня 2019 року серії 12ААА № 067844 позивачу первинно встановлено 50% втрати працездатності за трудовим каліцтвом. Згідно з довідкою МСЕК від 10 жовтня 2019 року серії 12ААБ № 601427 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності за трудовим каліцтвом. Згідно з довідкою МСЕК від 29 жовтня 2020 року серії 12ААА № 092676 позивачу повторно встановлено 50 % втрати працездатності за трудовим каліцтвом. Згідно з довідкою МСЕК від 29 жовтня 2020 року серії 12ААБ № 845929 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності за трудовим каліцтвом. Рекомендовано спостереження і лікування у невролога, стаціонарне лікування. Відповідно до довідки МСЕК від 03 жовтня 2022 року серії АБ № 0049951 позивачу повторно встановлено 50 % втрати працездатності за трудовим каліцтвом. Відповідно до довідки МСЕК від 03.10.2022 року серії 12ААВ № 312517 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності за трудовим каліцтвом. Зазначає, що у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманого захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематично необхідністю отримання медичної допомоги він постійно відчуває психічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стану. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок трудового каліцтва отриманого внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Тому, прохає суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 200000 гривень. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 27), яка надіслана відповідачу 15 грудня 2022 року за вихідним № 1433/23-вих/2/204/913/23 (а. с. 28) та, яка ним отримана 09 березня 2023 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 30). 10 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача адвокатки Савельєвої Т.Д., на позовну заяву (а. с. 35 -39), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно з трудовою книжкою позивача було звільнено з підприємства відповідача 10 жовтня 2019 року, а не 10 жовтня 2022 року як зазначив позивач у позовній заяві. 14 червня 2019 року з позивачем трапився нещасний випадок на підприємстві при виконанні ним трудових обов`язків. Комісією з розслідування нещасного випадку було складено Акт за формою Н-1 від 07 жовтня 2019 року. Встановлений діагноз: тупа травма, гематома повік, контузія очних яблук обох очей, частковий гемофтальм правового ока, ЗЧТМ, струс головного мозку. По даному випадку МСЕК 10 жовтня 2019 року при первинному огляді було встановлено 50:% втрати професійної працездатності. Комісією з розслідування даного нещасного випадку встановлено, що позивач винен в отриманні травми. Позивач не заперечував, що ним не були використані засоби індивідуального захисту і він зазначає, що з його боку була неуважність. Також, з матеріалів справи (п.п. 5, 8 Акту від 07 жовтня 2019 року про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом Н-1/П) вбачається, що особами, винними у нещасному випадку та які допустили порушення законодавства про працю, є [PERSON] та [PERSON] . Позивач має тривалий стаж роботи в шахті, пройшов попередній інструктаж з правил техніки безпеки перед зміною, був забезпечений засобами індивідуального захисту. Отже, мав усвідомлювати рівень та характер небезпеки, використовувати засоби індивідуального захисту та додержуватися правил поводження з важкими та небезпечними предметами. При поводженні зі стійкою повинен був оцінити габарити та властивості даного вантажу та можливість його безпечного транспортування в умовах шахтних виробок. Проте, внаслідок нехтування вищевказаними заходами безпеки був травмований. За таких обставин вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 1193 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що розмір відшкодування зменшується, якщо шкоди було завдано потерпілому внаслідок його грубої необережності. Зазначає, що висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Вказує, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні травми. Просить врахувати, що в отриманні позивачем виробничої травми є вина у вигляді дії та бездіяльності, що призвела до нещасного випадку на виробництві, як самого позивача так і працівників, які винні у нещасному випадку та які допустили порушення законодавства про працю, - [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Таким чином вважає, що позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі, заявленому позивачем, вважаючи таку суму в компенсації завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності, справедливості та виваженості. Вважає, що позивач зобов`язаний довести не тільки сам факт спричинення моральної шкоди, але й глибину своїх фізичних і душевних страждань. На переконання відповідача, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 200000 гривень не відповідають глибині душевних страждань потерпілого, вимогам розумності та справедливості. Також звертає увагу, що стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню. Вважає, що стягнення 200000 гривень, як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 03 травня 2023 року на офіційну електронну адресу суду надійшла заява представниці позивача адвокатки Повалій О.В. (а. с. 49), в якій вона зазначає, що відзив відповідача на позовну заяву отримала, але вважає, що необхідності в наданні відповіді на нього немає, аргументи сторони позивача були викладені у позивній заяві. Разом з цим, прохала суду, у разі задоволення позовних вимог та при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, врахувати актуальну судову практику судів Дніпропетровської області в аналогічних справах. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що позивач з 25 травня 1998 року працював у ДВАТ «Шахта «Красноармійська Західна №1» учнем помічника машиніста бурового станку підземним. 26 липня 1998 року позивача переведено на тому ж підприємстві машиністом бурової установки 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 14 червня 2000 року ДВАТ «Шахта «Красноармійська Західна №1» змінено найменування на ДВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1». 28 вересня 2000 року ДВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» реорганізовано у ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1». 17 червня 2005 року позивача переведено на тому ж підприємстві учнем гірника підземного з повним робочим днем у шахті, 11 липня 2005 року переведено гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті, 18 січня 2007 року переведено учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті на час практики по 19 березня 2007 року, 29 травня 2007 року переведено гірником підземним 2 розряду з повним робочим днем у шахті. 05 серпня 2008 року ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» змінено найменування на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське». З 01 жовтня 2008 року ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» змінено найменування на «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1». 21 березня 2009 року позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Пізніше, відповідачем 19 липня 2017 року було прийнято позивача на підприємство гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 13 вересня 2018 року ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» перейменовано на ПрАТ «Шахтоуправління Покровське». 01 червня 2019 року позивача переведено на тому ж підприємстві гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 10 жовтня 2019 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п. 2 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 2681 вк від 16 жовтня 2019 року, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 8-9) та копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 10). В акті розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 14.06.2019 року о 10 годині 20 хвилин, який затверджений 07 жовтня 2019 року в.о. директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» Масічем В.О. (а. с. 11-15) встановлено, що у 9 південній лаві блоку 10 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» 14 червня 2019 року о 10 годині 20 хвилин з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. При цьому, у п. 5 даного акту «вид події та причини настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, шкідливі або небезпечні виробничі фактори» зазначено: «вид події» - дія предметів, що розлітаються, чи робочих середовищ, що вивільняються в результаті вибуху або руйнування технологічного обладнання, устаткування тощо, які перебувають під тиском, у вакуумі; причини: основна незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території: незадовільний технічний стан комунікаційних магістральних трубопроводів в районі сполучення 9 південного «біс» конвеєрного штреку блоку 10 з 9 південною лавою блоку 10: магістральні трубопроводи засипані гірничою масою, утворення критичного кута в місці з`єднання рукава РВД O25 мм до кінцевика крана запірного ЕНS ZH 6262 11-18 на магістральному трубопроводі робочої рідини, що спричинило локальне поперекове зусилля на кінцевик крану з послідуючим його руйнуванням; супутні - невиконання вимог інструкцій з охорони праці: вивільнення магістрального трубопроводу з-під навалу гірничої маси шляхом його підняття ручною талю за необхідності виконання у даному місці виробки видалення гірничої маси, неузгодженість дій виконавців робіт, а також невиконання вимог посадових інструкцій - відсутність контролю за безпечним виконанням робіт під час ведення скорочення комунікаційних трубопроводів на сполученні 9 південного «біс» конвеєрного штреку з 9 південною лавою блоку 10 з боку безпосереднього керівника робіт у І зміну 14 червня 2019 року на дільниці №4. Згідно з пунктом 7 даного акту, комісія з повторного дійшла висновку, що відповідно до підпункту 2 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17 квітня 2019 р., нещасний випадок, що стався 14 червня 2019 року о 10 годині 20 хвилин з гірником очисного забою дільниці № 4 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» [PERSON] пов`язаний з виробництвом. Нещасний випадок береться на облік ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». При цьому, особами, які допустили правопорушення вимог законодавства з охорони праці та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування (у разі складення тимчасового акта за формою Н-1), у п. 8 даного акту, зазначено позивача, [PERSON] та [PERSON] . З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 067844 від 10 жовтня 2019 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська (а. с. 16 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно 50% за трудовим каліцтвом від 14 червня 2019 року, дата переогляду - з 10 жовтня 2020 року по 01 листопада 2020 року. Потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, підстава Акт огляду МСЕК № 2317. Також з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 601427 від 10 жовтня 2019 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська (а. с. 17 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено первинно третю групу інвалідності, причина інвалідності трудове каліцтво, дата чергового переогляду 10 жовтня 2020 року. Висновок про умови праці може працювати на поверхні без важкої фізичної праці, перебування на висоті слюсар, охоронець, прибиральник, підстава Акт огляду МСЕК № 2317. Крім того, в подальшому позивачу повторно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: повторно 50% за трудовим каліцтвом від 14 червня 2019 року, дата переогляду 16 жовтня 2025 року, потреба у медикаментозному, амбулаторному, стаціонарному, санаторно-курортному лікуванні при відсутності проти показів, що підтверджується довідками про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 092676 від 29 жовтня 2020 року (а. с. 18 та на звороті) та серії АБ № 0049951 від 03 жовтня 2022 року (а. с. 20 та на звороті). З довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 845929 від 29 жовтня 2020 року (а. с. 19 та на звороті) та серії 12 ААВ № 312517 від 03 жовтня 2022 року (а. с. 20 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено повторно третю групу інвалідності до 01 листопада 2025 року. Причина інвалідності трудове каліцтво. Висновок про умови праці протипоказана важка фізична праця. Може виконувати легку адміністративно-господарську працю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Разом з цим, приписами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з вимогами ст. 38 Гірничого Закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю. Приписами ст. 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача та подальше встановлення у зв`язку з цим йому третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 200000 гривень. Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Нормами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Так, у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах,в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Суд,\~зазначає,\~що наведені у відзиві на позовну заяву доводи представниці відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні виробничої травми позивача є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки як вже зазначалось вище, в акті розслідування\~(спеціального\~розслідування)\~нещасного випадку,\~гострого професійного\~захворювання (отруєння),\~аварії,\~що стався\~(сталося/сталася)\~14.06.2019\~року о\~10\~годині 20\~хвилин,\~який затверджений\~07\~жовтня 2019\~року в.о.\~директора ПрАТ\~«Шахтоуправління «Покровське»\~Масічем В.О.\~з-поміж\~іншого зазначено,\~що основною\~причиною нещасного\~випадку позивача\~є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території, супутньою причиною, зокрема, є відсутність контролю за безпечним виконанням робіт під час ведення скорочення комунікаційних трубопроводів на сполученні 9 південного «біс» конвеєрного штреку з 9 південною лавою блоку 10 з боку безпосереднього керівника робіт у І зміну 14 червня 2019 року на дільниці №4. При цьому, особами, які допустили правопорушення вимог законодавства про охорону праці, у п. 8 даного акту, окрім позивача зазначено працівників відповідача [PERSON] та [PERSON] . Суд зазначає, що нещасний випадок, що стався з позивачем (14 червня 2019 року) самим відповідачем віднесений до нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Вищевказане свідчить про те, що в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у заподіянні позивачу як працівнику ушкодження здоров`я. Водночас, відповідно до роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 50% своєї професійної працездатності у відносно молодому віці 45 років (на день нещасного випадку), встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності до 16 жовтня 2025 року. Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування. Позивачу протипоказана важка фізична праця. При цьому, вказано, що останній може виконувати легку адміністративно-господарську працю, що в свою чергу, хоч і не позбавляє його права на працю, але значно обмежує щодо неї. Разом з цим, суд зазначає, що доводи представниці відповідача щодо того, що позивач не позбавлений права на працю, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача трудового каліцтва та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника. З огляду на викладене, враховуючи факт отримання позивачем трудового каліцтва, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50% (встановлено при первинному та повторному оглядах), його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили його змінити свій способі життя, а відтак дійсно йому завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Так, у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, вимогами ч. 1 ст. 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання трудового каліцтва позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 50 % своєї професійної працездатності, йому встановлено третю групу інвалідності, яку повторно встановлено до 16 жовтня 2025 року, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд доходить висновку про доведеність факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого трудового каліцтва позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час, а відтак, вважає позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди доведеними належними, достатніми та допустимими доказами, відтак такими, що підлягають задоволенню. Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 150000 гривень, а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Відповідно до вимог п. п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 гривень, а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 150000 гривень перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 х 4 = 26800), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. За таких обставин, моральна шкода у розмірі 150000 гривень підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача, де отримав ушкодження здоров`я, внаслідок нещасного випадку на виробництві, яке призвело до стійкої втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 50% (встановлено при первинному та повторному оглядах), необхідність лікування, що в подальшому зумовило порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити свій способі життя, що, як наслідок, завдало йому моральну шкоду, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, які підтверджені належними та достатніми доказами, які відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 150000 гривень, а позивач, в силу закону (на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1500 гривень, виходячи із розрахунку ((150000*100/200000)*2000/100%)). На підставі викладеного,

Outcome: partial