Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2022 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд Дзержинському районному суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 06 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу стало те, що з 2018 року між сторонами пропали спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Проживання однією сім`єю фактично припинено. Позивач у судове засідання не з`явилась. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи, що у справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 06 липня 2016 року, актовий запис №244, про що Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] . Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що у сімейних стосунках виникли проблеми, з 2019 року сторони спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Позивачем також зазначено, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді сплаченого за подання до суду даної позовної заяви судового збору, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved