Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

У серпні 2020 року через представника, адвоката Шостакова С.М., позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), в якому просили: - стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 46105,31 грн., - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безумовну франшизу в розмірі 1000грн., оплату експертного дослідження в сумі 1000 грн.; - стягнути у солідарному порядку з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; - стягнути у солідарному порядку з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000 грн.; В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що 09 серпня 2017 року на відрізку дороги від м. Перещепино до с.Свічановка, Новомосковського р-н відбулась ДТП за участь транспортних засобів: «Mitsubihi L200», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , забезпеченого полісом АК № 2729024, виданого ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та «ВАЗ-2107» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка на праві власності належить [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року (справа №183/4295/17) водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та не була оскаржена у встановленому законом порядку. Позивачі, з метою відшкодування завданого збитку внаслідок ДТП, звернулися до страхової компанії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Також позивачі зазначають, що з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, в тому числі і суми страхового відшкодування позивачі звернулися до судового експерта Цаберябого В.М. Згідно висновку експерта №094/17 від 09.11.2017 року вартість матеріального збитку, автомобіля ВАЗ-2107, р.н. [NUMBER] , складає 47105,31 грн. Проте, станом на час звернення до суду з позовною заявою Відповідачем-1 не здійснено жодної виплати на рахунок Позивача, у зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на ст.23 ЦК України, позивач просить стягнути із Відповідачів у солідарному порядку на користь [PERSON] , спричинену моральну шкоду у розмірі 3000 грн, на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду у розмірі 20000\~грн, та стягнути із Відповідача\~-1 і Відповідача-2, понесені судові витрати /а.с.2-8/. Ухвалою від 13 серпня 2020 року відмовлено [PERSON] в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху /а.с.44-45/. Ухвалою від 02 вересня 2020 року після усунення недоліків, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с.52/. Представник позивачів - адвокат Шостаков С.М. в судове засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву, в якій він просить здійснити розгляд даної справи без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав, просив задовольни їх в повному обсязі про заочного розгляду не заперечував./а.с.68/. Оскільки відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст.\~131\~ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзиви, суд відповідно до вимог ст.\~280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 09 серпня 2017 року на відрізку дороги від м.Перещепино до с.Свічановка, Новомосковського р-н, Дніпропетровської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mitsubihi L200» [NUMBER] , з необережності здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року (справа №183/4295/17) водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та не була оскаржена у встановленому законом порядку /а.с.17-19/. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль марки «Mitsubihi L200» д.н. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, застрахований страховою компанією ПрАТ «УПСК», відповідно до полісу № АК 2729024 /а.с. 33/. Позивач [PERSON] є власником пошкодженого транспортного засобу марки ВАЗ-2107, д.н.з [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с.15/. 20 червня 2018 року [PERSON] , як власник пошкодженого транспортного засобу, звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування. Проте, листом № 3242/18 від 09.07.2019 року позивачу було відмовлено у страховому відшкодуванні з підстав неможливості встановлення власника Пошкодженого ТЗ /а.с.35-36/. Даних про те, що Позивач отримав відшкодування збитків від їх заподіювача шкоди або страховика останнього у справі немає. Суду надано копію висновку експерта №094/17 від 09.11.2017 року відповідно до якого, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-2107, д/н [NUMBER] , складає 47105,31 грн /а.с.21-26/. Також, суду надано копію Акту судово-медичного обстеження №\~579 Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до якого [PERSON] , отримав легкі тілесні ушкодження /а.с.16-17/. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Приписами ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно із ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Положенням пункту 34. 2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно із пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Отже, виходячи з наведених положень Закону, потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Як свідчать матеріали справи, представник ПрАТ «УПСК» не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку, не визначив розмір збитків, страхова компанія не виплатила страхове відшкодування, в порушення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і не узгодила розмір страхового відшкодування з потерпілою особою. Відповідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , як власнику автомобіля ВАЗ-2107 д/н [NUMBER] заподіяно шкоду, внаслідок ДТП, а тому останній має право на її відшкодування. Оскільки ПрАТ «УПСК» не погодило з потерпілою особою розмір страхового відшкодування та не виплатило страхове відшкодування, суд приходить до переконання про задоволення позову [PERSON] в цій частині, та вважає за необхідне, в межах суми страхового ліміту, стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК» на користь позивача несплачену суму страхового відшкодування розмірі 46 105,31 грн., яка визначена відповідним експертом, залученим потерпілою особою. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безумовної франшизи, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином, сума франшизи в розмірі 1000 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3000\~грн. моральної шкоди. Таку шкоду позивач обґрунтовує тим, що вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою позивачу завдано сильного емоційного потрясіння, заподіяно душевні страждання внаслідок пошкодження майна - автомобіля. Виникла необхідність здійснювати ремонт автомобіля та не можливість певний час користування ним. Дана шкода також полягає в моральних стражданнях позивача, переживаннях і клопотах з приводу ДТП, захисту своїх прав. Наслідки даної події призвели до порушення звичайного перебігу життя позивача, погіршилися гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 20000 грн. моральну шкоду. Таку шкоду позивач обґрунтовує тим, що йому внаслідок ДТП завдано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, була необхідність перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні. На підтвердження зазначених доводів, суду надано копію Акта судово-медичного обстеження № 579 Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до якого, [PERSON] , отримав легкі тілесні ушкодження. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила. У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода - категорія глибоко суб`єктивна та оціночна, коли постає питання про наявність підстав для її матеріальної компенсації, так і у грошовому вимірі, коли визначається розмір її компенсації. Під моральною шкодою фізичної особи розуміється наявність негативного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану - фізичних (відчуття фізичного болю) та душевних страждань. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Суд вважає доведеним позивачами, що внаслідок вчинення відповідачем ДТП, вони зазнали переживань та хвилювань, внаслідок чого вони були змушені змінити звичний спосіб життя, звертатись за захистом своїх прав, що негативно вплинуло на їх душевний та фізичний стан. Разом з тим, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивачів та суб`єктивне відношення до вчинку відповідача. Крім того, позивачем [PERSON] не надано суду доказів находження на стаціонарному лікуванні у медичному закладі Виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь позивача [PERSON] 5000 гривень. При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу позивачів на неможливість стягнення моральної шкоди в солідарному порядку з винуватця ДТП та страхової компанії, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, обов`язок щодо виплати моральної шкоди страховиком виникає за умови ушкодження здоров`я, що було спричинено потерпілому та у розмірі, визначеному спеціальним законом. В свою чергу, загальні норми цивільного законодавства щодо стягнення моральної шкоди визначають суб`єкта відшкодування такої шкоди заподіювача шкоди, тобто винуватця ДТП. Не виходячи за межі позовних вимог, зважаючи на вимоги ст.. 13 ЦПК України, якою визначено основні принципи цивільного судочинства щодо диспозитивності, оскільки позивачі не скористалися своїм правом на визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика, суд прийшов до висновків про стягнення моральної шкоди саме з винуватця ДТП. Саме такий розмір та спосіб відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Також, матеріали справи містять копію квитанції №17042 від 09.11.2017 року, призначення платежу оплата послуг експерта в розмірі 1000 гривень /а.с.20/. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1681,60 грн. /а.с.1/ в рівних частинах, тобто 840,80 грн., з кожного. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені судові витрати: 1681 грн. 60 коп.- судового збору, 1000 грн. - оплата послуг експерта. Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам: з Відповідача-1 належить стягнути 840,80 грн. витрат зі сплати судового збору; з Відповідача-2 належить стягнути 1000 грн. в рахунок відшкодування витрат за послуги експерта та 840 грн. 80 коп., витрат зі сплати судового збору, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial