Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про визнання попереднього договору дійсним інвестиційним та визнання майнових прав. Посилався на те, що 22 вересня 2016\~року \~між ним\~та ТОВ «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір № А_125, відповідно до якого відповідач зобов`язався продати позивачу, а позивач зобов`язався купити в термін до кінця першого кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,18 м2,\~ в тому числі житловою площею 17,99 м2 за 505 206 грн. 00 коп. Обумовлені кошти, відповідно до попереднього договору, позивач сплатив 22.09.2016 року, що підтверджує платіжним дорученням. 27 березня 2018 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до попереднього договору № А_125, яким було внесено зміни в п.1 попереднього договору, згідно якого строк прийняття об`єкту нерухомості в експлуатацію відклався до кінця IV кварталу 2018 року. Тобто, позивач виконав свої зобов`язання за договором, оплативши вартість об`єкта, чим вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття права власності на квартиру. Проте, відповідач на даний час не виконав свої зобов`язання за попереднім договором № А_125 від 22.09.2016 року. На даний час будівництво об`єкту не проводиться, кошти позивачу не повернуто, виконання договору постійно переноситься на невизначений час. Зазначив, що при укладенні попереднього договору сторони не мали на меті лише укладення договору у майбутньому. Фактично зі сторони позивача метою було одержання майна в майбутньому, а метою відповідача залучення коштів у будівництво. Договорами чітко передбачено сплату коштів за об`єкт будівництва, чітко вказана вартість об`єкта та сам об`єкт. Більше того в договорах зазначено, що сплачені ним кошти не є авансом, а є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання. Тобто кошти були перераховані забудовнику для забезпечення ним можливості будувати. Таким чином, позивач став інвестором цього будівництва. Вважає, що попередні договори, укладені між сторонами є удаваними, а насправді ними вчинено правочин, який за своєю природою є інвестиційним договором, оскільки дії, які вимагалося зробити по цих договорах, вказують на те, що укладаючи попередні договори сторони мали на увазі саме інвестиційні договори. Отже, з укладенням попереднього договору № А_125 від 22.09.2016 року, про зобов`язання в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири у відповідача виникло майнове право на отримання вартості квартири та кореспондуючий обов`язок оформлення права власності на вказане приміщення за позивачем. Тому правочин слід визнати дійсним, що дасть підстави для визнання його правомірним. Невиконання Товариством зобов`язань за договором призвело до порушення його прав, оскільки у нього відсутня можливість зареєструвати право власності на цей об`єкт у встановленому законом порядку. За таких обставин, за ним мають бути визнані майнові права на об`єкт інвестування, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,18 м2. Просив визнати попередній договір №А_125 від 22.09.2016 року укладений між ТОВ «МС Імперіал Буд» та [PERSON] в простій письмовій формі дійсним інвестиційним. Також просив визнати за ним майнові права на об`єкт будівництва, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,18 м2. Ухвалою суду від 19.01.2023 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Зазначив, що підписуючи попередній договір сторони погодилися, що укладають саме попередній договір, а не інвестиційний договір купівлі-продажу майнових прав. Положеннями спірного правочину підтверджується, що передумовою для укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна було отримання відповідачем в майбутньому права власності на об`єкт будівництва, якого на момент укладення попереднього договору не було. Отже, якщо позивач вказує, що даний договір є удаваним, а саме інвестиційним договором, за яким придбані майнові права на об`єкт будівництва, то йому необхідно довести, що на момент укладення спірного договору відповідачу належали майнові права, або були у нього в користуванні і він міг їх продавати. Однак, таких доказів надано не було. Забезпечувальний платіж, який сплачений позивачем по попередньому договору є гарантійним платежем і не має жодного відношення до інвестування. Оплата забезпеченого платежу по попередньому договору купівлі-продажу нерухомості не являється інвестиційною діяльністю та не відповідає ст.2 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Тому вважає, що у даній справі позивачем не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження встановлення між сторонами інших цивільних правових відносин, ніж ті, що встановлені попереднім договором. Також вказував на те, що на час укладення спірного правочину відповідач не був замовником будівництва та не мав дозволу на будівництво, тому не був власником майнових прав на об`єкт будівництва, а отже не міг їх продати. Окрім того, у поданому відзиві представником відповідача було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності у даному спорі. Просив відмовити у задоволенні позову. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він посилався на те, що метою позивача було отримання квартири у майбутньому, а метою відповідача було залучення коштів у будівництво житлового комплексу. Тобто кошти позивачем були перераховані забудовнику для забезпечення ним можливості будувати. Таким чином, позивач став інвестором будівництва житлового комплексу. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. У запереченнях представник вказував на те, що попередній договір купівлі-продажу було укладено між сторонами добровільно. Ухвалою суду від 22.03.2023 року за клопотанням представника позивача витребувано докази. Ухвалою суду від 28.04.2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені у ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, спрямував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований\~статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Як було встановлено судом, 22 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ БУД» - з однієї сторони та [PERSON] було укладено попередній договір №А_125. Відповідно до умов попереднього договору сторона-1 зобов`язується продати стороні-2, а сторона-2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,18 м2, в тому числі житловою площею 17,99 м2,\~відповідно до умов,\~що визначені\~даним попереднім\~договором та \~укладеним у \~майбутньому договором\~ купівлі-продажу.\~Строк прийняття\~об`єкта будівництва\~в експлуатацію\~ до\~кінця ІV кварталу\~2018\~року. Сторона-1\~має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору. Сторона-1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Сторона-2 зобов`язалася сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовно складає 505 206 грн. 00 коп. (п.2.2 Договору). В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири, буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною - 2, відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5) (а.с.11-14). Сторона 2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим Договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у сумі 505\~206 грн. 00 коп. (п.4) . Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою, а є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання. На виконання умов попереднього договору №А_125 від 22.09.2016 року [PERSON] було сплачено 505\~206 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 22.09.2016 року (а.с. 18). Крім того, на підтвердження повного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором є довідка ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», видана на його ім`я про те, що кошти в сумі 505\~206 грн. 00 коп. надійшли на поточний рахунок ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», відкритий в ПАТ «УКРСИББАНК» (а.с.27). Позивач, звертаючись до суду з позовом вказував на те, що даний правочин, що укладений в простій письмовій формі є дійсним інвестиційним, за яким просить визнати за ним майнові права на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,18 м2. Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного: Так, відповідно до частини першої\~статті 4 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша\~статті 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У\~статті 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої\~статті 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги про визнання удаваним попереднього договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості та застосування наслідків удаваного правочину, оскільки позивач стверджує, що насправді укладено інвестиційний договір. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed