Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.07.2022 в м. Черкаси по вул. Нарбутівська, 152/2 сталася ДТП за участю ТЗ Citroen Berlingo н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ТЗ Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу ТЗ зазнав механічних пошкоджень. Відповідальність водія автомобіля Citroen Berlingo н/з [NUMBER] на момент ДТП була застрахована, відповідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР2851940 у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2022 (справа №711/3573/22) винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] . Відповідно до результатів проведеного дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] , внаслідок ДТП, складає 357 149грн., що прирівнюється ринковій вартості автомобіля на момент ДТП, оскільки транспортний засіб є фізично знищеним. За даними звіту №А08-12/1 від 19.08.2022, який складений ФОП [PERSON] , вартість автомобіля Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] у пошкодженому стані складає 127011грн. 64коп. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 102737грн. 36коп. (357149грн. (вартість ТЗ до ДТП) - 127011грн. 64коп. (вартість ТЗ після ДТП) = 230137грн. 365коп (різниця) - 127400грн. (страхове відшкодування) = 102737грн. 36коп. Страховик, який погодився із цими розрахунками, сплатив позивачу суму страхового відшкодування у межах ліміту за полісом, за мінусом франшиза 2600грн. - 127400грн. Полісом ОСЦПВВЗТЗ передбачена франшиза 2600грн., а тому, як вказує позивач, вона повинна бути стягнути з відповідача на користь позивача. Також позивачем сплачено суб`єкту оціночної діяльності ФОП [PERSON] кошти у розмірі 5000грн. за складання звіту про оцінку належного їй автомобіля, а тому ці кошти слід стягнути з відповідача, враховуючи норми ст. 22 ЦК України. Крім того, позивач у позові зазначає, що їй внаслідок протиправних дій відповідача було завдано моральної шкоди, як власнику пошкодженого транспортного засобу. Моральна шкода полягає у: глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу фізичного знищення ТЗ; тяжких вимушених негативних змінах в житті і життєвих стосунках з рідними та близькими (погіршення відносин із родиною, внаслідок необхідності витрачати кошти з сімейного бюджету на захист власних інтересів, звертатися до суду); позивач була змушена з-за неправомірних дій відповідача та спричинених наслідків відчувати погане самопочуття і здоров`я). Отже, розмір моральної шкоди позивачем оцінено - 10000грн., які повинен відшкодувати позивачу відповідач. Таким чином позивач просить суд, враховуючи уточнення, викладені під час розгляду справи, - стягнути з відповідача на свою користь: 86933грн. 81коп. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; 2600грн. - франшиза; 5000грн. - кошти за оплату авто-товарознавчого дослідження, як матеріальна шкода; 10000грн. - моральна шкода. Ухвалою суду від 02.12.2022 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем відзив на позов подано не було. Між тим, подана заява про передачу відповідачу позивачем залишків пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] . Ухвалою суду від 22.02.2023 по справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу і зупинене провадження по справі. Ухвалою суду від 17.04.2023 поновлене провадження по справі та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги уточнивши розмір різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - не 102737грн. 36коп., як вказано у позовній заяві, а 86933грн. 81коп., тобто за мінусом 2600грн. франшиза та враховуючи висновки експертизи. Крім того, підтримали доводи, які викладені у позовній заяві. Додали, що на даний час шкода не відшкодована; транспортний засіб належить позивачу; автомобіль частково відремонтований і знаходиться у позивача. Заперечували проти передачі залишків автомобіля відповідачу, оскільки таке суперечить закону. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Зазначили, що відсутні дані про те, які ремонтні роботи проводились; результати дослідження не враховуються судом, оскільки проведена експертиза; розмір моральної шкоди є завищеним; під час проведення експертизи транспортний засіб не оглядався експертом; під час ДТП транспортний засіб позивача не був застрахований. Крім того, просили передати відповідачу залишки транспортного засобу, належного позивачу. Зазначили, що відсутні підстави для призначення повторної (додаткової) експертизи і немає необхідності для допиту експерта в судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 28.07.2022 о 12-00 в м. Черкаси по вул. Нарбутівська, 152/2 сталася ДТП за участю ТЗ Citroen Berlingo н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ТЗ Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу [PERSON] ТЗ (свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 21.08.2008) зазнав механічних пошкоджень. Відповідальність водія автомобіля Citroen Berlingo н/з [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована, відповідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР2851940 у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Поліс укладений 02.06.2022, діє з 03.06.2022 по 02.06.2023. Полісом визначено розмір страхового відшкодування на одного потерпілого: 130000грн. (заподіяна майну); франшиза 2600грн.; 260000грн. (заподіяна життю/здоров`ю). Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2022 (справа №711/3573/22) винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] і його притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу 850грн. Дане судове рішення набрало законної сили 15.08.2022. Відповідно до результатів проведеного дослідження №А08-12 від 19.08.2022, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] , внаслідок ДТП, складає 357 149грн., що прирівнюється ринковій вартості автомобіля на момент ДТП, оскільки транспортний засіб є фізично знищеним. За даними звіту №А08-12/1 від 19.08.2022, який складений ФОП [PERSON] , вартість автомобіля Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] у пошкодженому стані складає 127011грн. 64коп. При цьому, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №37 від 19.08.2022, [PERSON] , як замовник на підставі договору та заявки від 12.08.2022, сплатила кошти ФОП [PERSON] у розмірі 5000грн. за проведення дослідження. Крім того, встановлено, що [PERSON] 05.09.2022 отримала від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розмір страхового відшкодування 127400грн. 00коп., що визнається сторонами. Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи №016/2023 від 01.04.2023, складеного судовим експертом Кипа С.М., на виконання ухвали суду від 23.02.2023, - ринкова вартість колісного ТЗ Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] на момент ДТП 28.07.2022 складає 363374грн. 94коп.; вартість відновлювального ремонту цього ТЗ без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні складає 587020грн. 66коп.; коефіцієнт фізичного зносу складників, що підлягають заміні становить 0,70; вартість відновлювального ремонту ТЗ, належного позивачу, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні складає 216933грн. 81коп.; матеріальний збиток, завданий власнику ТЗ Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 363374грн. 94коп.; ринкова вартість цього автомобіля в пошкодженому в результаті ДТП 28.07.2022 стані складає 146441грн. 13коп.; встановити, чи мав вказаний автомобіль пошкодження до моменту настання ДТП 28.07.2022, не можливо. Відповідно до даних квитанції №016/2023, [PERSON] сплатила судовому експерту Кипа С.М. 5500грн. 00коп. за проведення судової експертизи. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019р. справа №676/518/17). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Як передбачено ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного Кодексу України). Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ). Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п.1.3 ч.1 ЗУ). дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ч.1 ЗУ). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п.9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як передбачено ст. 30 згаданого Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Тобто Законом передбачено лише дві підстави, коли транспортний засіб вважається фізично знищеним: у випадку, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Статтею 33 цього Закону визначені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а статтею 34 - дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені положення щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати. Так, ч. 36.6 ст. 36 цього Закону передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що транспортний засіб, який належить позивачу, був пошкоджений внаслідок ДТП, яка мала місце 28.07.2022 і вона зазнала матеріальних збитків. Позивач [PERSON] отримала від страхової компанії розмір страхового відшкодування 127400грн., тобто в межах ліміту, визначеного полісом від 02.06.2022; провина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, яке мало місце 28.07.2022 є доведеною, про що свідчить набувше законної сили судове рішення від 04.08.2022. Відповідно, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає: франшиза у розмірі 2600грн., витрати, які були фактично понесені позивачем у розмірі 5000грн. за проведення дослідження, про що свідчать звіти від 19.08.2022 та квитанція до прибуткового касового ордера. При цьому, слід зазначити, що доводи відповідача про те, що дане дослідження (звіти) не беруться судом до уваги, оскільки під час розгляду справи проведена експертиза, є безпідставними, оскільки позивачем були понесені витрати у розмірі 5000грн. саме з-за неправомірних дій відповідача, внаслідок яких належне їй рухоме майно було пошкоджене. Крім того, результати звітів від 19.08.2022 мають відношення до події, яка мала місце 28.07.2022 за участю сторін та справи, враховуючи, що страховою компанією були визнані результати в частині наведених розрахунків та в подальшому була здійснена страхова виплата. Також підлягають до задоволення позовні вимоги (уточнені під час розгляду справи) в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 86933грн. 81коп. Так, висновком судової експертизи визначено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ, належного позивачу, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні складає 216933грн. 81коп. - 127400грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 2600грн. (франшиза), а тому до стягнення і підлягає різниця у розмірі 86933грн. 81коп. Отже, враховуючи вартість транспортного засобу, розмір відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту зносу, вбачається, що вартість відновлювального ремонту є більшою, ніж вартість транспортного засобу. Слід зазначити, що незважаючи на заперечення сторони відповідача проти такого стягнення, нею не надано до суду жодних належних, допустимих і переконливих доказів, якими б спростовувалися висновки експертизи та здійснені нарахування. Під час розгляду справи, сторона відповідача відмовилася від призначення повторної/додаткової експертизи, як і від допиту експерта. Крім того, відповідачем не було надано висновку експертизи, здійсненого ним на його замовлення, як учасника справи. Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди у розмірі 10000грн., то слід зазначити наступне: відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про те, що доведеними є обставини про пошкодження відповідачем рухомого майна, належного позивачу. Відповідно, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини й про те, що йому завдано відповідачем моральної шкоди. Враховується наявність встановлених фактів пошкодження майна позивача, протиправність дій відповідача щодо позивача, глибина душевних страждань (наявність негативних наслідків- негативні емоції, пригнічений стан, які досягли рівня страждань, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя), яка оцінена у розмірі 10000грн. Такий розмір шкоди є обґрунтованим, доведеним та співмірним. Отже, позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди також підлягають до задоволення. На думку суду, доводи сторони відповідача про те, що він не повинна відповідати за пред`явленими позивачем позовними вимогами є безпідставними, враховуючи вище викладене. Що стосується доводів заяви відповідача в частині передачі йому у власність транспортного засобу Mitsubishi Outlander н/з [NUMBER] (залишки), як зазначено у заяві, в разі задоволення позову, то, як на думку суду, вони є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Так, відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до абз. 1 та 2 п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач заперечує проти передачі пошкодженого транспортного засобу (фізично знищений), який належить їй на праві власності, у власність відповідача, про що зазначив і позивач, і її представник. На думку суду, позивач не позбавлена можливості реалізувати фізично знищений транспортний засіб, шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту, або іншим шляхом розпорядитися належним їй майном (здійснити ремонтні роботи). Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1192 ЦК передбачено два способи відшкодування шкоди: відшкодування потерпілому, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем обраний вірний спосіб захисту її порушених майнових прав. Предметом спору є спосіб відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В даному випадку передача відповідачу ТЗ можлива була б лише при умові відшкодуванні ним потерпілій (позивачу) повного матеріального збитку, який визначений висновком експертизи, чого зроблено не було. Отже, відповідна заява відповідача не підлягає до задоволення. Статтею 141 ЦПК України передбачені норми щодо розподілу судових витрат. Так, при подачі до суду позову, позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки вона, відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати таких судових витрат, будучи особою з інвалідністю 2 групи довічно (пенсійне посвідчення серія [NUMBER] ). Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1045грн. 34коп., враховуючи ціну позову 104533грн. 81коп. Крім того, позивачем доведено, що нею було оплачено проведення судової експертизи, призначеної на підставі ухвали суду 23.02.2023, у розмірі 5500грн. 00коп., а тому такі витрати слід покласти на відповідача, стягнувши їх на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved