Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

До суду з вищевказаною позовною заявою звернувся представник позивача, відповідно до якої просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] на 1/2 частину, а саме житлового будинку за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка площею 1,4069 га з кадастровим номером 5121880700:01:001:0496, що знаходиться за адресою Одеська область, Іванівський район, Білчанська сільська рада; земельна ділянка площею 11,0626 га з кадастровим номером 5121880700:01:001:0691, що знаходиться за адресою Одеська область, Іванівський район, Білчанська сільська рада; транспортний засіб марки ВАЗ д/н [NUMBER] . В обґрунтування позову, представник позивача посилався на ту обставину, що [INFO] помер [INFO] [PERSON] , який є батьком [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаного майна. Після смерті батька, позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] . Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син, брат позивача [PERSON] , тому позивач, враховуючи вимоги цивільного законодавства, має право на 1/2 частину спадкового майна після смерті батька. Отже, враховуючи, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні та вони не можуть бути видані після смерті власника, що суперечить ст. 25 ЦК України, згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, представник позивача просив позов задовольнити. В подальшому до Іванівського районного суду Одеської області з зустрічною позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, вимоги по якій є визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на іншу 1/2 частину спадкового майна, обґрунтування позову є тотожним з первісним відсутність оригіналів правовстановлюючих документів та наявна відмова нотаріуса у вчинення нотаріальної дії. У судове засідання позивач по первісному позову та її представник не з`явилися, однак представник позивача надав до суду заяву про проведення засідання у їх відсутність, позиції щодо зустрічної позовної заяви не висловили. Позивач по зустрічній позовній заяві у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позиції щодо первісного позову не висловив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення як первісного позову так і зустрічної позовної заяви, виходячи з наступного. У судовому засідання було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] , тобто, позивач по первісному позову та зустрічній позовній заяві є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] у відповідності до ст.1261 ЦК України. Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, інші спадкоємці, що прийняли спадщину відсутні, оскільки відповідно до довідки про склад сім`ї, [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований один. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: земельної ділянки площею 12,47 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області (нині Іванівська селищна рада Березівського району Одеської області), яка складається з двох відокремлених ділянок площею 11,06 га та 1,41 га з кадастровими номерами 5121880700:01:001:0691 та 5121880700:01:001:0496 відповідно, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №059157; житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 47,1 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.02.2009 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; транспортний засіб ВАЗ 2107, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1450 куб.см., що підтверджується відповіддю з РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області. Позивач по первісному позову та позивач по зустрічній позовній заяві отримали у нотаріуса відмову про вчинення нотаріальної дії з підстав ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується відповідними постановами. Позивач по первісному позову та позивач по зустрічній позовній заяві посилалися та ту обставину, що оригінали правовстановлюючих документів втрачено, причини втрати невідомі. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходив з такого. Частиною 1 статті 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог\~статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом\~ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392\~ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм\~ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна. Враховуючи зазначені норми\~ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299\~ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Відповідно до ч1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачів. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у них відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. При застосуванні норм процесуального права, суд вказує на таке. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Щодо розподілу судових витрат, то згідно наданої копії квитанції позивач по первісному позову [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 3147,40 грн., згідно копії посвідчення, позивач по зустрічному позову [PERSON] є інвалідом 2 групи, отже таким що звільнений від сплати судового збору, отже відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved