Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовом до виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любов Вікторівна, у якому просять визнати за [PERSON] право власності на 3/7 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею площею 76,5 м2, житловою площею 36,2 м2 з відповідною частиною господарських будівель: навіс, вбиральня, два сараї, погріб та споруд, з яких: право власності на 1/7 частину даного житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд як членом колишнього колгоспного типу двору та право власності на 2/7 частини даного житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з яких 1/7 частини даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд належала [PERSON] як члену колишнього колгоспного типу двору, а 1/7 частини даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд належала [PERSON] , померлому [INFO] , як члену колишнього колгоспного типу двору, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила, а також просять визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кожним по 1/7 частини даного житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею площею 76,5 м2, житловою площею 36,2 м2 з відповідною частиною господарських будівель: навіс, вбиральня, два сараї, погріб та споруд як членами колишнього колгоспного типу двору. Свої позовні вимоги мотивують наступнм. Позивач [PERSON] своє дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок реєстрації 23.05.1987 року шлюбу із [PERSON] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , а рідним братом [PERSON] . Зазначають, що будинок [ADDRESS] , відносився до колгоспного типу двору, головою якого був [PERSON] . Членами даного колгоспного типу двору станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , іншими членами двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не втратили право на частку в даному двору, то відповідно всім належало по 1/7 частці даного двору. Вказують, що [PERSON] помер [INFO] . Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Грещак Катерині Михайлівні як дружині померлого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] і в цілому складається з двох кімнат житловою площею 36,2 кв. метри, кухні, коридору, кладових, двох веранд, загальною площею 76,5 кв.метри. [PERSON] на підставі зазначеного вищенаведеного свідоцтва право на спадщину за законом є власником 1/7 частини житлового будинку. [PERSON] померла [INFO] , а ще до її смерті помер [INFO] її син, [PERSON] . Стверджують, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав. Спадкова справа після смерті [PERSON] не була зареєстрована, водночас [PERSON] як мати померлого [PERSON] , тобто як спадкоємець за законом першої черги фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину після смерті свого сина, [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), право власності на частину житлового будинку, яка налажала їй як члену колишнього колгоспного типу двору, а також на право власності на частину житлового будинку, яке фактично нею успадковане, але юридично не оформлене після смерті її сина, [PERSON] , а також на право власності на земельну ділянку, яке нею фактично успадковане, але юридично не оформлене після смерті сина, [PERSON] . [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на час смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] . Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любов Вікторівна постановою від 23.02.2023 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме на 2/7 ідеальних частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , з яких 1/7 вищезгаданого житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила своїх прав та на 1/7 вищезгаданого житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що належала [PERSON] як члену колгоспного типу двору. Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії є те, що не подані правовстановлюючі документи на 2/7 ідеальних часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказують, що позивач [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті матері, [PERSON] , оскільки проживала з нею на день її смерті, не відмовилася у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Стверджують, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Зазначають, що в них відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на частини житлового будинку, належні їм як членам колгоспного типу двору, а також на частини житлового будинку, належні спадкодавцям. Так як матері [PERSON] , [PERSON] , належала на праві власності 1/7 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членові колгоспного типу двору, а також нею фактично було успадковано за законом, але юридично не оформлено право власності на 1/7 частину даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд після смерті [PERSON] , [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] має право на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , а тому право позивача [PERSON] на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку. Крім того просять взяти суд до уваги також те, що кожен із них був членом колгоспного типу двору [ADDRESS] та до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за кожним із них підлягає визнанню право власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членами колишнього колгоспного типу двору. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 31.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 05.06.2023 року о 10 год. 00 хв. Витребувано у приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любові Вікторівни належним чином завірену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи № 60/2022, яка заведена 17.11.2022 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак в позовній заяві просили справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що визнають позовні вимоги, не заперечують проти задоволення таких. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любов Вікторівна в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того приватним нотаріусом на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 60/2022, яка заведена 17.11.2022 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 30.03.1999 року. Позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 30.03.1999 року. Позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25.05.2002 року. Позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 23.06.2004 року. З витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00036453324, який виданий Сокальським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 10.08.2022 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] позивач [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок реєстрації 23.05.1987 року шлюбу із [PERSON] у виконавчому комітеті Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що було складено актовий запис № 08. Тобто суд констатує, що дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . З свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18.06.1966 року, а також повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00037554090 від 17.11.2022 року, вбачається, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , про що було зроблено 26.02.1954 року актовий запис № 7, його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Тобто суд констатує, що позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом. Викладеним у свідоцтві про право особистої власності на будівництво, яке видане виконкомом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 15.05.1987 року, зареєстрованому в Червоноградському бюро технічної інвентаризації 17.05.1987 року за № 131, стверджується, що будинок [ADDRESS] , відносився до колгоспного типу двору, головою якого був [PERSON] . З довідки № 129, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 20.02.2023 року, вбачається, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору в [ADDRESS] були: [PERSON] , 1929 року народження, голова двору [PERSON] , дружина голови двору, 1931 року народження, [PERSON] , син голови двору, 1954 року народження, [PERSON] , син голови двору, 1958 року народження, [PERSON] , дочка голови двору, 1966 року народження, [PERSON] , онук голови двору, 1987 року народження, [PERSON] , зять голови двору, 1965 року народження. З довідки № 130, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 20.02.2023 року, вбачається, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору в [ADDRESS] були: [PERSON] , 1929 року народження, голова двору, [PERSON] , дружина голови двору, 1931 року народження, [PERSON] , син голови двору, 1954 року народження, [PERSON] , син голови двору, 1958 року народження, [PERSON] , дочка голови двору, 1966 року народження, [PERSON] , онук голови двору, 1987 року народження, [PERSON] , зять голови двору, 1965 року народження. Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , членами двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не втратили право на частку в даному двору, то відповідно суд приходить до висновку, що всім належало по 1/7 частці даного двору. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 11.06.2014 року. Після смерті [PERSON] було зареєстровано у Жовківській державній нотаріальній конторі спадкову справу № 159/2015, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40172739 від 17.04.2015 року. Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Грещак Катерині Михайлівні як дружині померлого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/7 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] і в цілому складається з двох кімнат житловою площею 36,2 кв. метри, кухні, коридору, кладових, двох веранд, загальною площею 76,5 кв.метри. Таке свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1207. [PERSON] на підставі зазначеного вищенаведеного свідоцтва право на спадщину за законом є власником 1/7 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42298513 від 14.08.2015 року. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 19.04.2017 року. Ще до смерті [PERSON] , помер [INFO] її син, [PERSON] , що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 17.03.2008 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. [PERSON] на підставі рішення виконкому Туринківської сільської ради від 11.01.1996 року № 16 є власником земельної ділянки площею 0,2493 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарськиї будівель. Викладене підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 001722, який виданий Туринківською сільською радою 17.07.1997 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 178. Також [PERSON] як члену колишнього колгоспного типу двору належить 1/7 частина з відповідною частиною господарських будівель і споруд в будинку [ADDRESS] . Суд враховує, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується викладеним у довідці № 669, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 14.11.2022 року та копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70664609, яка видана 17.11.2022 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Частиною 2 статті 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд бере до уваги, що спадкова справа після смерті [PERSON] не була зареєстрована, що підтверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70664625 від 17.11.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З довідки № 125, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 20.02.2023 року, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті, [INFO] , в [ADDRESS] . Викладеним у довідці № 126, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 20.02.2023 року, стверджується, що громадянка [PERSON] була зареєстрована проживала разом із сином, громадянином [PERSON] , до дня його смерті, [INFO] , в [ADDRESS] , і вели спільне господарство. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] , як мати померлого [PERSON] , тобто як спадкоємець за законом першої черги фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину після смерті свого сина, [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), право власності на частину житлового будинку, яка налажала їй як члену колишнього колгоспного типу двору, а також на право власності на частину житлового будинку, яке фактично нею успадковане, але юридично не оформлене після смерті її сина, [PERSON] , а також на право власності на земельну ділянку, яке нею фактично успадковане, але юридично не оформлене після смерті сина, [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на час смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] , тобто позивачу 1. Заповіт посвідчено [PERSON] , секретарем виконкому Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 41. Заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом від 11.11.2022 року, який зроблений старостою села Туринка Л. Велика. Посвідчення та чинність заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70664584, яка видана 17.11.2022 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Суд враховує, що позивач [PERSON] 17.11.2022 року звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Внаслідок її звернення було зареєстровано 17.11.2022 року спадкову справу № 60/2022, номер у Спадковому реєстрі 69937562, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70666006 від 17.11.2022 року. Приватним нотаріусом видано позивачу [PERSON] вже свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на право власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а також на права власності на земельну ділянку, належну її синові, [PERSON] , зважаючи на те, що [PERSON] спадщину після його смерті фактично прийняла, але юридично не оформила. Позивач [PERSON] є власником даного майна. Однак з постанови від 23.02.2023 року вбачається, що приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кобзар Любов Вікторівна відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, а саме на 2/7 ідеальних частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , з яких 1/7 вищезгаданого житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила своїх прав та на 1/7 вищезгаданого житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що належала [PERSON] як члену колгоспного типу двору. Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії є те, що не подані правовстановлюючі документи на 2/7 ідеальних часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Викладеним у довідці № 659, яка видана 11.11.2022 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті, [INFO] , в [ADDRESS] . Із довідки № 660, яка видана 11.11.2022 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживала разом із мамою, [PERSON] , до дня її смерті, [INFO] , в [ADDRESS] , і вели спільне господарство. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті матері, [PERSON] , оскільки проживала з нею на день її смерті, не відмовилася у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В той же час інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після її смерті з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Суд врахує, що чоловік [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] , тобто ще до її смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із довідки № 4849, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.12.2022 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільської ради 15.05.1987 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 87 від 16.04.1987 року та записано 16.05.1987 року в реєстрову книгу за № 131. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Туринка належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Довідкою № 127, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 20.02.2023 року, стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] заборон і арештів немає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як зазначають позивачі у позовній заяві, в них відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на частини житлового будинку, належні їм як членам колгоспного типу двору, а також на частини житлового будинку, належні спадкодавцям. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 19.12.2022 року, та з довідки-характеристики № 4850, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 20.12.2022 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1961 рік, площа забудови 91,5 м.кв., загальна площа житлового будинку 76,5 м. кв., житлова площа 36,2 м. кв. При будинку є навіс, вбиральня, два сараї, погріб, а також споруди: ворота, огорожі, колодязь. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті, крім того проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця. Вона єдиний спадкоємець за заповітом після смерті матері, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку немає. І так як матері позивача [PERSON] , [PERSON] належала на праві власності 1/7 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членові колгоспного типу двору, а також нею фактично було успадковано за законом, але юридично не оформлено право власності на 1/7 частину даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] підлягає визнанню право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , як наслідок право позивача [PERSON] на спадкування вказаного майна підлягає захисту в судовому порядку. Крім того суд враховує, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були членами колгоспного типу двору [ADDRESS] та до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що за кожним із позивачів підлягає визнанню право власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved