Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

02 квітня 2023 року [PERSON] , через адвоката Чвир О.М. (а.с.10,11), звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Капітал Ріелті ЛТД» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.28,29). В редакції позовної заяви від 26 квітня 2023 року позивачка просила суд (а.с.33-41), визнати за нею майнові (речове) право (в тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва), на квартиру [ADDRESS] , на земельній ділянці 8000000000:66:248:0025. Вимоги обґрунтовано тим, що між позивачкою та ТОВ «Капітал Ріелті» укладено Договір № КР/6/156 від 11 червня 2013 року купівлі продажу майнових прав. Згідно додаткової угоди до Договору № 1 від 02 грудня 2013 року до Договору № КР/6/156 від 11 червня 2013 року, сторони за ініціативою покупця розірвали Договір № КР/6/156 від 11 червня 2013 року для складання нового Договору КР/7/251 від 02 грудня 2013 року з підстав заміни об`єкту нерухомості. Сторонами 02 грудня 2013 року підписано Договір № КР/7/251 (далі - Договір № КР/7/251). За цим договором, об`єктом нерухомості є об`єкт капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] (рекомендована поштова адреса: [ADDRESS] ), а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] . За наслідками здійснення [PERSON] повної сплати майнових прав за Договором № КР/7/251, останній було видано довідку № 452 від 23 грудня 2015 року про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості. В подальшому Додатковою угодою № 1 у 2015 року здійснено заміну ТОВ «Капітал Ріелті» на ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД». Додатковою угодою № 1 від 15 лютого 2016 року до Договору № КР/7/251, сторони узгодили провести взаєморозрахунок за попереднім Договором КР/7/251 від 02 грудня 2013 року, загальна вартість майнових прав склала 258 755,85 грн. У позові вказується, що позивачкою у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за Договором, об`єкт нерухомості на момент подачі позову в експлуатацію не введено. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.42,43). Позивачка [PERSON] у позовній заяві вказує, що листування здійснюється через її представника, яким є адвокат Чвир О.М. За матеріалами справи представник позивачки належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.45,46). Відповідно до положення ч.5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повітки і цій особі. Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами, які направлялись на адресу відповідача, повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», станом на 25 травня 2023 року відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини, приходить до наступного висновку. У позові [PERSON] вказує, що між нею та ТОВ «Капітал Ріелті» укладено Договір № КР/6/156 від 11 червня 2013 року купівлі продажу майнових прав. Судом встановлено, згідно додаткової угоди № 1 року від 02 грудня 2013 року до Договору № КР/6/156 купівлі продажу майнових прав від 11 червня 2013 року, сторони продавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті» за ініціативою покупця [PERSON] розірвали Договір купівлі-продажу майнових прав № КР/6/156 від 11 червня 2013 року з підстав заміни об`єкта нерухомості на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та укладання нового Договору № КР/7/251 від 02 грудня 2013 року (а.с.20). 02 грудня 2013 року ТОВ «Капітал Ріелті» та [PERSON] підписано Договір № КР/7/251 (далі - Договір № КР/7/251). За цим договором, об`єктом нерухомості є об`єкт капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] (рекомендована поштова адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] . Пунктом 3.1. Договору № КР/7/251 від 02 грудня 2013 року визначено, що майнові права на об`єкт нерухомості закріплюється за покупцем у момент видачі довідки про здійснення 100% оплати майнових прав, вартість яких визначена у п.4.2. даного договору. Відповідно до п.4.2 договору орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладання договору - 258 755,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 43 125,97 грн. Відповідно до п.п.2.6, 2.7 договору: плановий термін закінчення будівництва - 1 квартал 2015 року, плановий термін введення в експлуатацію - 2 квартал 2015 року (а.с.14-17). Додатковою тристоронньою угодою без номера про заміну сторони у зобов`язанні до Договору купівлі-продажу майнових прав № КР/7/251, дата - 2015 рік, здійснено заміну ТОВ «Капітал Ріелті» на ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» у Договорі купівлі-продажу майнових прав № КР/7/251 від 02 грудня 2013 року. За цим договором [PERSON] (сторона 2) надала згоду на заміну ТОВ «Капітал Ріелті» на ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» (а.с.21). Додатковою угодою № 1 від 15 лютого 2016 року до Договору № КР/7/251 купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2013 року, ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» та [PERSON] узгодили провести взаєморозрахунок за попередньо укладеними договорами та перевести всі надходження на єдиний фактично існуючий Договір № КР/7/251 від 02 грудня 2013 року (а.с.32). У позові вказується, що позивачкою у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за Договором, об`єкт нерухомості, на момент подачі позову, в експлуатацію не введено. Так, ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», як правонаступник ТОВ «Капітал Ріелті», видало [PERSON] довідку № 452 від 23 грудня 2015 року про 100% фінансування майнових прав об`єкта нерухомості за Договором № КР/7/251 купівлі продажу майнових прав від 02 грудня 2013 року у розмірі 258 755,85 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 43 125,97 грн, чим підтверджено оплату майнових права на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , (рекомендована поштова адреса: [ADDRESS] , загальна площа 36,00 кв.м., примітка: вказана площа - проектна (а.с.23). Як вбачається з відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України від 01 лютого 2023 року на запит представника позивачки, інформації та документів у Реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку «адреса - вул. Лохвицька, 7, м. Київ; [ADDRESS] » станом на дату надання відповіді не виявлено (а.с.24). Отже, позивачем повністю внесено оплату за Договором № КР/7/251 купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2013 року, що свідчить наведена вище довідка відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші, цінні папери, інше майно, майнові права тощо. Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належними чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 1, 2, 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також у статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства», заява № 44277/98). У справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 визначено, що майнове право як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Зазначене свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Визнання за особою майнових прав як різновид загального способу захисту - визнання права, може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права. Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. За умови коли позивач сплатив встановлену у договорі загальну вартість майнових прав на житлове приміщення у визначені в договорі строки, а відповідач у встановлені договором строки не завершив будівництво об`єкту, не ввів об`єкт в експлуатацію, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) зазначено, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Встановивши під час розгляду справи, що відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти. Отже, виходячи з умов укладеного між сторонами договору та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про невизнання та порушення прав позивача на житлове приміщення згідно Договору № КР/7/251 купівлі продажу майнових прав від 02 грудня 2013 року, адже маючи обґрунтовані та законні сподівання позивач позбавлений можливості отримання майнових прав та об`єкта нерухомості внаслідок недобросовісної поведінки продавця у зв`язку із порушенням зобов`язання про введення житлового будинку в експлуатацію відповідно до визначеного договором строку - 2 квартал 2015 року. Як встановлено судом, у вказаний в Договорі строк об`єкт інвестування в експлуатацію введений не був. Невиконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе згідно Договору, призводить до порушення прав позивача. Саме через порушення відповідачем строку введення в експлуатацію позивач, яким виконано зобов`язання шляхом повної сплати грошових коштів, позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказаний об`єкт. Отже, позовні вимоги в частині визнання за позивачкою [PERSON] майнових прав на спірний об`єкт фінансування підлягає задоволенню. У прохальній частині позову також ставиться питання про визнання за позивачем права на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва спірного об`єкта нерухомості (квартири). Суд зауважує, що діючим законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку в експлуатацію. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Такий підхід підтверджується позицією Верховного Суду у його постанові від 25 серпня 2020 року у справі №760/21223/17-ц. Отже, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва спірного об`єкта нерухомості, оскільки в даному конкретному випадку наявні законодавчо обґрунтовані підстави для набуття майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, а не права власності на даний об`єкт. Процедура отримання в натурі та оформлення у власність даного об`єкта нерухомості буде доступною для позивача лише після завершення будівництва, введення його в експлуатацію та отримання всіх необхідних правовстановлюючих документів на нього. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 293,77 грн., виходячи з частини задоволених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial