Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

18.10.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 290414,41 грн. та судові витратив розмірі 5\~904,14 грн., які складаються із судового збору в розмірі 2904,14 грн.та вартості проведення незалежної оцінки майна в розмірі 3000 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що 01.07.2021 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем BMW 346 L н.з. [NUMBER] вимоги п.п.2.3.б), 12.3.,16,3.,16.11. ПДР України та не надав переваги в русі належному йому автомобілю HYUNDAITUCSON н.з. [NUMBER] , який рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок зіткнення належний йому автомобіль у його передній частині зазнав значних пошкоджень. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна № 180-21, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ПП [PERSON] , розмір матеріальної шкоди, причиненої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, складає 416\~919,41 грн.. Відповідач у добровільному порядку не відшкодовує завдану ним шкоду. Оскільки автомобіль, яким керував відповідач, був забезпечений ПрАТ «СК ЮНІВЕС», остання, згідно угоди про виплату страхового відшкодування № ГО-14611/ДП4 від 30.08.2021 відшкодувала частину завданого матеріального збитку у розмір 110\~000 грн. При цьому згідно п.2 вказаної угоди до загального розміру матеріальних збитків, не включається сума різниці між лімітом відповідальності (страхової суми) за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (130\~000 грн) та суми страхового відшкодування (110 000 грн.). Також через пошкодження, отримані внаслідок ДТП для доставки його автомобіля на СТО необхідно було залучити евакуатор, вартість послуг якого склала 1500 грн. За такого, загальний розмір нестягнутої з відповідача майнової шкоди складає 290 414,41 грн : 416\~919, 41 грн. (розмір шкоди згідно оцінки) 110\~000 грн. (сума страхового відшкодування) 20 000 грн (різниця між лімітом відповідальності (страхової суми) за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (130 000 грн) та суми страхового відшкодування (110 000 грн.) + 1500 грн. (вартість послуг евакуатора) + 1995 грн. (вартість послуг СТО). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 17.11.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання . 17.01.2023 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає безпосереднім та єдиним винуватцем ДТП позивача, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх заперечень посилається на Висновок судового експерта №10.1/048-Д від 26.11.2021 року за результатами дослідження обставин механізму ДТП, яким встановлено, що дії водія [PERSON] не відповідають вимогам п.п. 12.3 та 12.9 «б» ПДР України, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Також відповідч не погоджується із переліком пошкоджень за ДТП частин та деталей автомобіля позивача згідно висновків Звіту № 18021 від 18.08.2021 , оскільки не був присутній при проведенні цього дослідження Представником позивача адвокатом Кірюхіним О.М, надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що доводи відзиву щодо невинуватості Відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якого Позивачу завдано матеріальну шкоду, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки його вина вже встановлена постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 р. у справі № 183/4446/21, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2022 р., якою визнано неналежним доказом «висновок експерта» від 26.11.2021 року, проте адвокат відповідача всупереч своїм же доводам у відзиві посилається на ст.82 ЦПК України щодо преюдиційності. Розмір шкоди встановлений належними та допустимими доказами, в тому числі звітом від 13.08.2021 р. № 180-21, складовими частинами якого є ремонтна калькуляція, протокол огляду колісного транспортного засобу та 99 фотознімками пошкодженого автомобіля, які збігаються між собою. Звертає увагу суду на те, що проведення вказаних у відзиві експертиз, про які у відзиві не заявлено, на цей час вже є неможливим, оскільки через півтора роки після ДТП він вже давно відремонтований. Оскільки ж пошкоджений автомобіль є іноземного виробництва, то вартість його ремонту та, як наслідок, розмір шкоди на цей час була б тільки більшою, оскільки, як зазначено у звіті, на той час курс НБУ складав 27,228 грн. за 1 долар США, тоді як на час розгляду справи вже 36,569 грн.. Вважає, що навіть економічних причин для зменшення розміру відшкодування шкоди на цей час не існує, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач та його представник в судові засідання неодноразово не з`явилися, надавали суду клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану чи в зв`язку з зайнятістю представників в інших судових провадженнях. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст.\~178,\~179,\~180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Крім того, представником відповідача не зазначено жодної вагомої підстави для проведення судового засідання за особистої участі представників сторін, при тому ,що преставники відповідача не були позбавлені можливості заявляти будь-які клопотання та подавати заяви з процесуальних питань через систему «Електронний суд», проте заявляли клопотання лише про відкладення судових засідань на кожне призначене судом засідання. Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, таке буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ,\~також\~\~і\~\~ вимога\~\~щодо\~\~своєчасного\~\~розгляду\~\~цивільної\~\~справи\~(ч.1\~ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в жовтні 2021р., отже строки розгляду\~справи трудового\~\~спору\~вже становлять більше півтора року. За вищезазначеного, судом\~\~зроблено\~\~висновок, що\~\~у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1\~ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст.\~77,\~80,\~89 ЦПК України\~. Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89\~ЦПК України\~у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. На підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 27.02.2019 року [PERSON] належить на праві власності автомобільHYUNDAITUCSON н.з. [NUMBER] , рік випуску 2019 Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2021 року приблизно о 09 годині 30 хвилин по вул. Спаська та вул. Шнеєрсона в Центральному районі м. Миколаїв, водій [PERSON] керував автомобілем «BMW 346 L», д/н н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою на перехресті рівнозначних доріг, рухаючись на другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю «HyundaiTucson», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, в наслідок чого, допустив зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою від 11 жовтня 2021 року судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області , яка залишена без змін Постановою від 17 січня 2022 року\~судді Дніпровського апеляційного суду, [PERSON] \~визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП.Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно\~ [PERSON] \~за\~ст. 124 КУпАП\~- закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Суд вважав встановленою вину [PERSON] на підставі наступних доказів, досліджених судом: протоколу про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано факт правопорушення; схеми місця ДТП від 01.07.2021 року; письмових пояснень [PERSON] про те, що він рухався по вул. Спаській в м. Миколаїв в сторону вул. Садової. На перехресті вул. Спаській та вул. Шнеєрсона в м. Миколаєві, водій автомобіля «BMW 346 L» не поступившись дорогою, виїхав на перехрестя, тим самим спровокував зіткнення з його автомобілем. Зазначив, що вул. Спаська в м. Миколаєві є з одностороннім рухом, яка являється головною дорогою; письмового пояснення самого [PERSON] про те, що він рухався о 09.30 годині по вул. Шнеєрсона в м. Миколаїв на своєму автомобілі «BMW 346 L», та на перехресті вул. Спаська сталося зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», через те, що він відволікся на навігатор. Зазначив, що він не надав перевагу у русі автомобілю «Hyundai Tucson», д/н [NUMBER] , який рухався по вул. Спаська в м. Миколаєві. Таким чином, суди дійшли висновку, що в діях [PERSON] встановлено порушення п.п. 2.3б), 16.11 ПДР України , вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху\~правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Разом з тим, враховуючи, що правопорушення вчинено 01.07.2021 року, то на момент розгляду справи судом, сплив строк, встановлений законом для притягнення особи до відповідальності, тому відповідно до п. 7ст. 247 КУпАПпровадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихст. 38 КУпАП. Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна № 180-21 від 13 серпня 2021 року , проведеної суб`єктом оціночної діяльності ПП [PERSON] , розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля HYUNDAITUCSON, д.н.з [NUMBER] , становить суму відновлювального ремонту у розмірі 383 221 грн 13 коп. та в суму втарти товарної вартості автомобіля у розмірі 33 698,28 грн, а в загальному розмірі - 416\~919,41 грн. з урахуванням ПДВ в запчастинах на дату ДТП 01.07.2021 року. Як слідує з вкзаного висновку- коефіцієнт фізичного зносу автомобіля дорівнює нулю. Сума ПДВ на запчастини становить 55 588,98 грн. До висновку доданий протокол огляду транспортного засобу з зазначенням пошкоджень автомобіля, згідно калькуляції ремонтні роботи відповідають відновленню зазначених пошкоджень. Жодних доказів того, що вказані пошкодження виникли не внаслідок ДТП відповідач суду не надав і на такі не посилався. При цьому, у відзиві на позов представник відповідача зазначив, що не погоджується з вказаним звітом , та вважав, що у справі слід призначити для правильного вирішення справи судову автотехнічну експертизу( дослідження механізму ДТП з метою встановлення винуватця ДТП) та судову авто товарознавчу експертизу ( з метою встановлення справжнього розміру заподіяних внаслідок ДТП збитків). При цьому жодних клопотань про призначення таких експертиз в установленому законом порядку відповідачем заявлено не було, незважаючи на те, що за його клопотанням підготовче судове засідання у справі відкладалося неодноразово. За проведення вказаноїнезалежної оцінки [PERSON] , сплатив суб`єкту оціночної діяльності ПП [PERSON] 3000 грн за Договором про проведення оцінки колісного транспортного засобу від 01.07.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 582 від 01.07.2021 року. Згідно угоди про виплату страхового відшкодування№ ГО-14611/ДП4 від 30.08.2021,\~укладеної \~між страховиком\~відповідача ПрАТ «СК ЮНІВЕС», та потерпілим [PERSON] страхова компанія відшкодувала позивачеві частину завданого матеріального збитку у розмір 110\~000 грн. , завданого внаслідок страхового випадку, яким визнана вказана ДТП. Згідно п.2 вказаної угоди , сторонами узгодженя сума страхового відшкодування , за вирахуванням франшизи,у розмірі 110 000 грн. [PERSON] зобов`язується , не не пред`являти вимоги до власника забезпеченого ТЗ або оосби, з вини якої завдані збитки, на суму різниці між лімітом відповідальності (страхової суми) за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (130\~000 грн) та суми страхового відшкодування (110 000 грн.). Згідно наряду-замовлення від 18.08.2021 року за замовленням [PERSON] СТО ТОВ «Богдан Авто Миколаїв» проведена дефектація кузову, складання калькуляці, вартість робіт складає 1995 грн. Оскільки позивачем не доведено, що вказані роботи пов`язані зі складанням звіту про оцінку матеріального збитку ( адже суб`єктом оціночної діяльності складана самостійна калькуляція та протокол огляду пошкоджень ТЗ), крім того, цей Наряд складено вже після завершення оцінки матеріального збитку суд не вбачає підстав для стягнення цих витрат з відповідача. Згідно акту виконаних робіт від 01.07.2021 року, [PERSON] сплачено 1500 грн.послуги технічної допомоги евакуацію його автомобіля з місця ДТП до СТО , що підтверджується також квитанцією від 01.07.2021 № 282537. Наданий в відповідчаем висновок експерта №10.1/048-Д від 26.11.2021 року суд не може взяти до уваги як доказ невинуватості відповідача та доказ винуватості у скоєнні ДТП позивача, оскільки він складений без додержання вимог ст. 102 ЦПК України, не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України, не зазнгачено, що він складений для суду, а тому відсутні підстави для прийняття цього висновку як належного доказу у справі. Крім того, як зазначено у вищевказаній постанові апеляційного суду, цей висновок містить вихідні дані із заяви про проведення експертного дослідження, які відсутні в матеріалах адміністративної справи, а саме: відомості щодо швидкості автомобіля «HyundaiTucson», д/н [NUMBER] , дані про механізм руху автомобіля «BMW 346 L», до початку ДТП, та взагалі цей висновок складений зі слів відповідача та виключно за наданими ним матеріалами( як вбачається з його Заяви від 19.11.2021 року) та без фактичного огляду експертом місця ДТп та вихідних даних, наданих іншим учасником ДТП. Також висновок даного експерта стосовно того, що саме дії водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі по вул.Спаська в м. Миколаєві навіть із перевищенням швидкості руху у населеному пункті ( але і таке встановлено лише зі слів відповідача) на перехресті вулиць Спаська та Шнеєрсона в м. Миколаєві, перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події ДТП, в той час як невиконання вимог знаку 2.1«Уступити дорогу» водієм [PERSON] , який рухався по другорядній дорозі та не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі вул. Спаській та виїхав на нерегульоване перехрестя вищевказаних вулиць в причинному зв`язку з настанням ДТП не перебувають суперечить ПДР України та не є логічним. Незрозуміло, чому водій , який рухається по другорядній дорозі та здійснює виїзд на нерегульоване перехрестя без виконанян вимог знаку «Уступи дорогу» не створює перешкоду у русі автомобілю, який рухається по головній дорозі, при цьому останній мав би передбачати такі дії і бути готовим до застосування службового гальмування перед таким автомобілем. Відповідно до пп. «б»\~п. 185.1 ПКУ\~операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (визначається за правилами, встановленими\~статтею 186 ПКУ), є об`єктом обкладення ПДВ. Тобтопослуги з ремонту автомобіля, який потрапив у ДТП, є об`єктом обкладення ПДВ незалежно від того, за рахунок чого платнику податку, який здійснює такий ремонт, надходить компенсація витратна проведення такого ремонту: чи у вигляді страхових виплат від страхової компанії, чи у вигляді покриття франшизи від страхувальника. А тому, у разі якщострахові суми спрямовуються страховою компанією або потерпілим на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту(запчастини та інші витратні матеріали тощо), таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості ремонту і виділяються особою, яка здійснює такий ремонт, окремим рядком у розрахункових документах. У разі якщо придбання страховою компанією або потерпілим послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у особи, яка не є зареєстрованим платником ПДВ, то таке придбання здійснюється без урахування сум ПДВ, бо особа, не зареєстрована платником ПДВ, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму цього податку. Оскільки позивачем не надано суду доказів, що їм здійснено ремонт відновлювальний автомобіля або придбані запчастини\~у особи,яка єзареєстрованим платником ПДВ,то судпозбавлений можливостівключити суму ПДВ урозмір матеріального відшкодування,\~аотже судприймає доуваги вартість\~складових, що підлягають заміні при ремонті пошкодженого автомобіля позивача, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача, у розмірі без врахування ПДВ. Відповідно до ч.1ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згіднозч.ч.1-2 ст.1187 ЦК України джереломпідвищеноїнебезпекиєдіяльність, пов`язаназвикористанням, зберіганнямабоутриманнямтранспортнихзасобів, щостворюєпідвищенунебезпекудляособи, якацюдіяльністьздійснюєтаіншихосіб. Шкода, завданаджереломпідвищеноїнебезпеки, відшкодовуєтьсяособою, яканавідповіднійправовійпідставі (правовласності, іншеречовеправо, договірпідряду, орендитощо) володієтранспортнимзасобом, механізмом, іншимоб`єктом, використання, зберіганняабоутриманняякогостворюєпідвищенунебезпеку. Шкода, завданавнаслідоквзаємодіїкількохджерелпідвищеноїнебезпеки, відшкодовуєтьсяназагальнихпідставах, а саме: шкода, завданаоднійособізвиниіншоїособи, відшкодовуєтьсявинноюособою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страховавиплатазадоговороммайновогострахуванняістрахуваннявідповідальності (страховевідшкодування) неможеперевищуватирозміруреальнихзбитків. Іншізбиткивважаютьсязастрахованими, якщоцевстановленодоговором. Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, уразінедостатностістраховоївиплати (страховоговідшкодування) дляповноговідшкодуваннязавданоїнеюшкодизобов`язанасплатитипотерпіломурізницюміжфактичнимрозміромшкодиістраховоювиплатою (страховимвідшкодуванням). Відповідно до п.22.1ст.22 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихз асобів»(далі - Закон №1961-IV) у разі настаннястрахового випадку страховик умежах страхових сум, зазначених устраховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьоїособи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортногозасобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗакону № 1961-IVу\~страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком. Відповідно до ч.ч.1-2ст.22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 110 000 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми для відновлення пошкодженого майна. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зіст.1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17. Пунктом 32.7 частини 1статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільнимнаказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження транспортного засобу і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів колісного траснпортного засобу. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів транспортних засобів. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості колісного транспортного засобу не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Системний аналіз пункту 32.7 частини 1статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті988, статей 1166,1187,1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що заподіяна майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача . Відповідно до положеньст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ді обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування Звіту № 180-21 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку від 13.08.2021 року, не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено , що розмір матеріального збитку визначено автотоварознавчим дослідженням неправильно. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 220 378,51 грн суми на відшкодування матеріальних збитків, які складаються з 185 180,23 грн вартості відновлювального ремонту ( за мінусом 110 000 грн страхового відшкодування, 20 000 грн різниці ліміту страхової суми за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суми франшизи та суми ПДВ на запасні частини автомобіля) , 1500 грн вартості послуг евакуатора та 33 698,28 грн величини втрати товарної вартості автомобіля. Також із відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивачау розмірі 2203,78 , що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначенимст.141 ЦПК України, та 3000 грн вартсоті проведення оцінки матеріального збитку.

Outcome: partial