Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві посилався на те, що 21 грудня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. До укладення шлюбу [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина будинку за адресою: [ADDRESS] . Після укладення ними шлюбу [PERSON] придбала іншу 1/2 частину вказаного житлового будинку. [PERSON] та [PERSON] проживали разом за вказаною адресою, вели спільне господарство та спільними зусиллями, працею та вкладенням спільних коштів здійснювали добудови та реконструкцію в даному домоволодінні. Та частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у власності [PERSON] до укладення шлюбу, збільшила свою цінність внаслідок спільної праці подружжя при проведенні ряду добудов та облаштувань. Інша частина, що придбана під час перебування сторін у шлюбі, належить їм на праві спільної власності, хоча титульним володільцем є лише [PERSON] . Також [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5310136400:11:002:0216, площею 0,0969 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, посилаючись на те, що вказане майно є спільним майном подружжя, [PERSON] просив суд визнати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 5310136400:11:002:0216, площею 0,0969 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 14 липня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у загальному позовному провадженні. Під час розгляду справи [INFO] [PERSON] померла. Зазначена обставина підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15 жовтня 2020 року №00028171279, наданим Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), (т. 1 а.с. 114). Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] (т. 1 а.с. 133). Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, витребувано з Другої полтавської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної 10.12.2020 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , номер у нотаріуса: 258/2020, номер у Спадковому реєстрі: 66911523 (т. 1 а.с. 140). Позивач [PERSON] помер [INFO] . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 лютого 2021 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (т. 1 а.с. 160). Ухвалою суду від 04 червня 2021 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] . Цією ж ухвалою заяву адвоката Стасовського Миколи Васильовича про закриття провадження у справі повернуто як таку, що подана не уповноваженою особою (т. 1 а.с. 162). Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року провадження у справі відновлено. Витребувано з Другої полтавської державної нотаріальної контори інформацію зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 1 а.с. 164). Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса\~Полтавського міського\~нотаріального округу\~Клімової Олени\~Володимирівни докази, а саме інформацію про осіб, які звернулись з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (номер спадкової справи у нотаріуса №6/2001, номер в Спадковому реєстрі 67196273) (т. 1 а.с. 176). Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2021 року провадження по справі було закрито у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] (т. 1 а.с. 180). Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено до Київського районного суду м. Полтави для продовження розгляду (т. 1 а.с. 208-210). Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя залучені: [PERSON] як правонаступник позивача [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] як правонаступник відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 1 а.с. 216). Таким чином суд розглядає справу за позовом [PERSON] як правонаступника [PERSON] до [PERSON] як правонаступника [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» докази, а саме: копію інвентарної справи №11882, реєстровий номер 75-10105 щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 78). Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження у справі та про повернення позивачу судового збору (т. 1 а.с. 118). Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у Другої полтавської державної нотаріальної контори докази, а саме копію спадкової справи №258/2020, яка була відкрита до майна померлої [INFO] [PERSON] . Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення Другої полтавської державної нотаріальної контори до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (т. 2 а.с. 54). Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року у Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» витребувано докази, а саме: копії правовстановлюючих\~документів,\~на підставі\~яких [PERSON] \~належав житловий\~будинок з\~господарськими спорудами,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та на\~підставі яких\~ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» було зареєстровано за нею право власності (т. 2 а.с. 82). Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечила (т. 1 а.с. 233-236). У відзиві\~зазначила,\~що вона жодним чином не порушувала та не порушує права, свободи, інтереси позивача. [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Вона постійно зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.07.2022 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г., [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , зазначеного в заповіті, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями за номером [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0969 га, кадастровий номер: 5310136400:11:002:0216, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач ( [PERSON] ) за оформленням спадщини після смерті [PERSON] не звертався, отже він не набув права власності на свою частку як другий із подружжя, і після нього в даному випадку немає що спадкувати. Твердження позивача, що вартість майна значно збільшилася, не відповідає дійсності. Позивач у своїй позовній заяві вказує що за час спільного проживання вартість будинку збільшилася, при цьому не вказує як збільшилася та за рахунок чого. Позивач не вказує яка була його попередня вартість і чи було що зроблено. Позивач не зазначає яких таких змін зазнав будинок, що на його думку збільшило його у вартості, при цьому позивачем чи її батьком після смерті [PERSON] було демонтовано і продано газовий котел, від`єднано газове опалення на даний час будинок не опалюється і фізично трубопровід роз`єднано, що значно зменшує його вартість та потребує додаткових вкладень. Додані до позовної заяви договори на встановлення металопластикових конструкцій не можуть свідчити про капітальні зміни в будинку, просто особи які проживали у будинку повинні підтримувати його у належному стані, до заміни металопластикових конструкцій будинок був з вікнами і дверима . Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Тому відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) до [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя повністю. Позивач [PERSON] надала відповідь на відзив, у якій не погодилась з доводами і твердженнями відповідача, з обставинами та подіями, викладеними у відзиві, і правовою оцінкою обставин, викладених у ньому (т. 2 а.с. 1-5). У відповіді на відзив зазначила, що після смерті [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не відмовилась від прийняття спадщини та вчиняла дії, спрямовані на її прийняття, достеменно знаючи про те, що по спадщині є судовий спір і є правонаступник-спадкоємець [PERSON] з боку померлого позивача [PERSON] [PERSON] у відзиві визнала та погодилась з тим, що [PERSON] юридично мав (має) право на частину майна, яке належало на день смерті [PERSON] , але позбавлений права на спадщину тому, що не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Така позиція [PERSON] є хибною, оскільки [PERSON] був зареєстрований за місцем знаходження спірного майна (спадщини) і проживав там та нотаріально не відмовився від спірного майна (спадщини). Днем відкриття спадщини після померлої [PERSON] є [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] , й за таких обставин навіть не сплив 6-ти місячний строк на звернення [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Строк перервався у зв`язку зі смертю спадкоємця, а не у зв`язку з пропуском. Тому позивач просила суд критично оцінити обставини та події, викладені відповідачем у відзиві на позов. Також позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій вона також просила суд скасувати реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2022 року, виданого Другою полтавською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] за №1-220, та реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.2022 року, виданого Другою полтавською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] за № 1-221. Судові витрати просила покласти на відповідача (т. 2 а.с. 7-10). Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року вирішено прийняти\~заяву позивача\~про збільшення\~позовних вимог (т. 2 а.с. 54). Інші клопотання та заяви від учасників справи до суду не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що в засідання не з`явилась. Заслухавши позивача та її представників, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 грудня 1983 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 1983 року Полтавським міським Палацом шлюбів (т. 1 а.с. 5). На час укладення шлюбу [PERSON] на праві власності належала 1/4 частина житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується ухвалою народного суду Київського району м. Полтави від 23 червня 1967 року у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та реальний розподіл, якою затверджено мирову угоду сторін, за якою [PERSON] та [PERSON] переходить на праві власності 1/2 частина домоволодіння, розташована по [ADDRESS] (т. 2 а.с. 92-94). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 липня 1984 року нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Турченко Лідія Федорівна набула права власності на 1/4 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , успадкувавши її після [PERSON] (т. 2 а.с. 95). На час набуття [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно у визначених частках сімейні правовідносини регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України (КпШС України). Згідно ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. З цих підстав вказане вище майно належало [PERSON] на праві особистої власності. На підставі договору купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідченого 12 грудня 2002 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Новіковою Н.І., [PERSON] купила 1/2 частину жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (т. 2 а.с. 103). На час придбання [PERSON] вказаної 1/2 частини спірного будинку вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Згідно ст. 22 КпШС України (що регулювала спірні правовідносини на час придбання вказаного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Таким чином встановлено, що придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] частина житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , належала їм на праві спільної власності. Як передбачала ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що внаслідок спільної праці подружжя та за рахунок спільних коштів майно, що належало [PERSON] на праві особистої власності, істотно збільшилося у своїй цінності, а тому є підстави для визнання його спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Але позивачем та його правонаступником не надано до матеріалів справи доказів, з яких би вбачалось чи збільшилося у своїй цінності і наскільки суттєво майно, що належало [PERSON] на праві особистої власності. Рішенням виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м.Полтави від 14 березня 1995 року №96 «Про дозвіл на оформлення робіт в домоволодіннях» [PERSON] дозволено зареєструвати в колективному підприємстві «Інвентаризатор» добудову «А1-1», що складається з житлових кімнат (1-2) площею 12,1 кв.м., (1-3) площею 10,7 кв.м., кухні (1-5) площею 10,4 кв.м., санвузла (1-4), коридорів (1-7) та (1-1) в домоволодінні по [ADDRESS] . Крім того дозволено зареєструвати ганок а1, гараж Ж розміром 4,0 х 6,1 м. з добудовою (ж) розміром 1,65 х 4,0 м., сарай (в) розміром1,67 х 3,77 м. Добудову (А1-1) здати в експлуатацію (т. 1 а.с. 26, зворот). Відповідно до акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 17 квітня 1995 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м.Полтави від 18 квітня 1995 року №168 добудова А1-1 у садибі [ADDRESS] прийнята в експлуатацію (т. 1 а.с. 25-26). Проте, будь-які докази, які підтверджують чи змінилася і яким чином вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] або його 1/2 частини, чи є така зміна суттєвою, до матеріалів справи не додано. Зокрема, позивачем на надано будь-яких документів, які б підтверджували вартість належного [PERSON] майна на праві особистої власності до будівництва прибудови та після будівництва прибудови. Крім того, до матеріалів справи не додано і доказів того за рахунок спільних чи особистих коштів [PERSON] така прибудова була здійснена, спільною працею подружжя чи її особистою працею. При цьому згідно протоколу від 01 березня 1995 року №13 про правопорушення у сфері містобудування за ст. 97 Кодексу про адміністративні правопорушення України, складеного Київською районної інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, Турченко Лідію Федорівну (а не іншу особу, зокрема [PERSON] ) притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона самовільно\~побудувала гараж, сарай, добудову по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 24). Робочий проект газопостачання житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.20-22), договір купівлі-продажу №2168 від 08 жовтня 2010 року №2168 з актом виконаних робіт, договір на поставку металопластикових конструкцій від 16 лютого 2010 року, договір на поставку металопластикових конструкцій від 11 листопада 2011 року також не містять інформації про те яким чином (наскільки суттєво) змінилася та чи змінилася взагалі вартість спірного житлового будинку (т. 1 а.с. 29-34). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності як така, що придбана подружжям під час перебування у шлюбі. Але докази того, що інша 1/2 частина вказаного жилого будинку, що належала [PERSON] на праві особистої власності, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, позивачем до матеріалів справи не додані. Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання житлового будинку спільним майном подружжя підлягає до часткового задоволення. А саме необхідно визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Щодо складу нерухомого майна суд бере до уваги Інформацію Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 04 грудня 2014 року №10472, з якої вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . відповідає наступним характеристикам (т. 2 а.с. 112): житловий будинок літ.А-1 загальною площею 95,0 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м.; господарські будівлі та споруди: погріб літ.а4, сарай літ.В, гараж літ.Ж , вбиральня літ.М, навіс літ.ж, огорожа №1, огорожа №2, хвіртка №3, водопровід №5. Гараж літ. Ж, навіс літ. ж збудовані згідно рішення Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м.Полтави від 14.03.1995 року за №96. Вбиральня літ. М, водопровід №5 (раніше зазначений, як водогін дворовий №5) збудовані та не являються самочинними згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Державного Комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року зі змінами. Вбиральня літ. Д, вбиральня літ. Г, сарай літ. Б знищені (т. 2 а.с. 112). Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України (СК України) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного, виходячи з рівності часток майна подружжя, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] у праві спільної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , становить 1/4. Тому необхідно визнати за його правонаступником право власності на 1/4 частину спірного будинку з господарськими спорудами. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Клімової О.В. від 15 серпня 2022 року №77/02-3 про відмову у вчинені нотаріальної дії, спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] є його донька [PERSON] , яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 193, 196). З цих підстав в порядку поділу майна подружжя за правонаступником [PERSON] [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 95,0 кв.м., житловою площею 64,2 кв.м., а також господарських будівель: сараю літ. В, гаражу літ. Ж, навісу літ. ж, вбиральні літ. М, погребу літ. а4, огорожі №1, огорожі №2, трубопроводу №5, хвіртки №3. Також судом встановлено, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №139944 від 19 листопада 2010 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 5310136400:11:002:0216, площею 0,0969 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 104). Відповідно до\~статті 61 СК України\~в редакції, чинній станом на час набуття [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку (19 листопада 2010 року), не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня\~\~2011 року\~статтю 61 СК України\~доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі\~Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість\~статтю 57 СК України\~доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до\~СК України\~правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного\~\~Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження\~\~№ 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18), від 12 червня 2019 року в справі\~№ 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004 св 18). Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 5310136400:11:002:0216 за адресою: [ADDRESS] приватизована та одержана [PERSON] у власність до 08 лютого 2011 року, вона є такою, що належала [PERSON] на праві особистої власності. Тому відсутні підстави для визнання вказаної земельної ділянки спільним майном подружжя. У задоволенні позовної вимоги по визнання земельної ділянки спільним майном подружжя необхідно відмовити. Відповідно\~до ч. 2 статті 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. На підставі викладеного у зв`язку з визнанням за позивачем права власності на частину житлового будинку за нею необхідно визнати і право власності на відповідну частку земельної ділянки, на якій він розташований. Тому за позивачем необхідно визнати право власності на 1/4 частину вказаної земельної ділянки. Також судом встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] . 22 липня 2022 року нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями за номером [ADDRESS] . Дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1-220 (т. 2 а.с. 75, зворот). Таким чином вказане свідоцтво видано в тому числі і на майно, яке належало на праві спільної власності [PERSON] , оскільки придбано [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] . Крім того, 22 липня 2022 року нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,0969 га, кадастровий номер: 5310136300:11:002:0216, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1-221 (т. 2 а.с. 76). Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Але позивач звернулась до суду з позовними вимогами не про визнання недійсними вказаних вище свідоцтв у відповідних частинах, а про скасування реєстрації вказаних свідоцтв, на чому наголосили в судовому засіданні представники позивача та надали відповідні пояснення на запитання суду при з`ясуванні цього питання. З позовними вимогами про скасування самих свідоцтв про право на спадщину у відповідних частинах позивач до суду не зверталась. Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту її права. Тому в задоволенні позовних вимог про скасування реєстрації свідоцтв про право на спадщину необхідно відмовити. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1905,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: partial