Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

В позові йдеться про те, що 04 жовтня 2003 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою, погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю. Між сторонами часто виникають суперечки та конфлікти, свідком яких є їх спільна дочка. Відповідачка не розуміє сутності проблем, які виникають, не хоче підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї та будувати сімейні відносини між ними. Сторони втратили повагу та любов один до одного, сім`я розпалась остаточно, їх шлюб існує формально, а тому збереження сім`ї не можливе. Що стосується дитини, тобто утримання, виховання, відвідування навчальних закладів та гуртків, займається батько. Дитина навчається в Великоберезнянському ліцеї Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області в 9-В класі. Має своє коло друзів, певні звички і не бажає змінювати місце проживання та навчальний заклад. Після розірвання шлюбу дочка й надалі буде проживати разом з позивачем. Позивач має змогу забезпечити доньку всіма необхідними умовами, так як є працюючим, Претензій щодо визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні у позивача і відповідача не має, так як дійшли згоди, що дочка буде проживати з батьком з огляду на те, що відповідачка має намір виїхати за межі України з метою проживання та заробітку, вихованням та утриманням дитини займатись не буде мати змоги, тому дочка - [PERSON] буде проживати з батьком - [PERSON] . Таким було волевиявлення дитини. Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними. Одночасно, просив суд залишити малолітню дитину проживати з ним. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Моняк О.В. подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просила такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачка, також в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю, також відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України не заперечила проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 04 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 39. Дана обставина стверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб від 26.06.2022 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 23 липня 2008 року серії [NUMBER] , яка є неповнолітньою. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дитини після розірвання шлюбу разом з позивачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем, з яким вона на даний час фактично проживає. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved