Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного Комерційний банк «Правекс-Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в якому просила визнати Кредитний договір № 119720-1-053-0 від 19.12.2006р., укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] таким, що не укаладався та скасувати заборгованість, стягнути з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на її користь 2 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав, стягнути солідарно з ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ ФК «Довіра та Грантія» понесені витрати в розмірі 793,грн. 50 коп. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2021р. справу за позовом [PERSON] до публічного акціонерного Комерційний банк «Правекс-Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про визнання таким, що не укладався кредитного договору та скасування заборгованості передано Печерському районному суду м. Києва за територіальною підсудністю. Ухвалою суду від 20.12.2021р. справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку загального провадження. Ухвалою від 09.11.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в своїй заяві позову просила позов розглянути справу без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі у порядку загального позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання та у порядку частини одинадцятої ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, за вказаних підстав суд вважає за необхідне постановити по справі заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення. Так, судом встановлено, що 12.04.2006р. в приміщенні бібліотеки «ім. Горького» по вул. Плєханова, 4-Б, що в м. Києві у громадянки [PERSON] було викрадено жіночу сумку, в якій знаходилось портмоне з грошима та документи, а саме паспорт громадянина України Серія [NUMBER] виданий 25.01.1997р. Дніпровським РУГУ МВС м. Києва та картка платника податків. За фактом даної події Позивачем була написана заява до поліції, опитані свідки події, проводились розшукові дії, але жодного результату по справі не було. Пізніше Позивач отримала постанову, відповідно до якої подала документи на виготовлення нового паспорту громадянина України. 08.06.2006р. Позивач отримала новий паспорт громадянина України Серія [NUMBER] виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві. Також, лише 19.07.2007р. [PERSON] отримала дублікат картки платника податків (а.с. 13-16). Вперше, в 2009 році на адресу Позивача надійшов лист віл ПАТ КБ «Правекс-Банк» про те, що начебто Позивачем 19.12.2006р. було укладено кредитний договір № 119720-1-053-0 в сумі 3 910,40 грн. Позивач не звернула увагу на даний лист, вважаючи його помилкою, адже жодного кредиту вона не оформлювала (а.с. 26). 31.05.2017р. Позивач отримала від ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» повідомлення про відступлення прав первісного кредитора ПАТ КБ «Правекс-Банк» грошової вимоги у розмірі 4 725,15 грн. станом на 31.05.2017р. до нового кредитора ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 28). 13.11.2017р. Позивач письмово звернулась до Директора департаменту забезпечення кредитних операцій фізичних осіб ПАТ КБ «Правекс-Банк» та просила надати копію кредитного договору № 119720-1-053-0 від 19.12.2006р (а.с. 27). Також, 13.11.2017р. вона письмово звернулась до Дніпровського управління поліції про надання витягу з реєстру від 12.04.2006р. відносно події, що сталася по факту викрадення жіночої сумки з документами (а.с.23). В листопаді 2017 року Позивач отримала висновок за результатами перевірки ЄО 92762, відповідно до якого в наслідок незначної суми грошей, що була у портмоне, слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві було прийнято рішення про відмову в порушенні адміністративної справи. Підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не має (а.с.24-25). 06.12.2017р. від заступника голови правління, директора Департаменту роздрібного бізнесу ПАТ КБ «Правекс-Банк» Бабаєва С.З. надійшла письмова відповідь про те, що 31.05.2017р. відповідно до відступлення прав вимоги кредитну справу було передано новому кредитору, а саме ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 47). Протягом 2017 року ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» були надіслані листи-повідомлення про несплату заборгованості за кредитним договором (а.с. 48-53). 13.08.2020р. Позивачем було надіслано лист до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про надання копії кредитного договору № 119720-1-053-0 від 19.12.2006р., підписаного начебто Позивачем, для ознайомлення (а.с.29). 01.09.2020р. надійшов лист від ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про те, що «… Нажаль, документи по Вашій кредитній справі не були передані. Для того, щоб отримати необхідні Вам документи, можете звернутись до Вашого первісного кредитора ПАТ КБ «Правекс-Банк» (а.с. 30). 16.10.2020р. Позивач письмово звернулась зі скаргою до Національного банку України, щодо проведення перевірки та здійснення нагляду за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України і економічних нормативів (а.с.41-44). 12.11.2020р. Позивач отримала письмову відповідь від Національного банку України, відповідно до якої ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» виключений з Державного реєстру фінансових установ або Реєстру особі, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, тому його діяльність не підпадає регулюванню Національним банком України…». Також, з даного листа вбачається, 19.12.2006р. між Клієнтом та Банком укладено Кредитний договір № 119720-1-053-0 та надано споживчій кредит у розмірі 3 910,40 грн. на придбання 2-х мобільних телефонів (Клієнту та сину Клієнта). Перед укладенням договору 19.12.2006р. о 19:00 для підтвердження особистості Клієнта працівником Банку було здійснено телефонний дзвінок контактній особі [PERSON] (син Клієнта) за вказаним контактним номером [NUMBER] , який підтвердив особистість Клієнта» (а.с.45-46) . Позивач звертає увагу суду на те, що викладене у пояснення Відповідача 1 не відповідає дійсності. Позивач не має сина на ім`я « [PERSON] » по-батькові « [PERSON] ». До матеріалів позовної заяви, Позивачем надано, в якості доказу, копію свідоцтва про шлюб та копії свідоцтв про народження дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17-22). Також, Позивач звертає увагу, що номер контактного телефону, вказаного Відповідачем 1 при наданні пояснень, а саме, що працівниками Банку було здійснено телефонний дзвінок контактній особі - [PERSON] (син Клієнта) за вказаними контактним номером [NUMBER] , який підтвердив особистість Клієнта. За допомогою довідника Позивачем встановлено, що зазначений номер телефону належить ТОВ «ЕНЕЙ». 27.11.2020р. на юридичну адресу ТОВ «ЕНЕЙ» Позивачем було надіслано офіційний лист з проханням надати інформацію, чи відома їм особа [PERSON] та чи був він співробітником товариства у період з 2006 року, коли ймовірно було укладено договір № 119720-1-053-0 (а.с.33-34). 02.12.2020р. Позивач отримала письмову відповідь від ТОВ «ЕНЕЙ», в якій зазначено, що [PERSON] не був працівником ТОВ «ЕНЕЙ» та станом на 02.12.2020р. номер телефону [NUMBER] не використовується ТОВ «ЕНЕЙ», та інформації про використання такого номеру підприємством починаючи з 2006 року не має (а.с.35). Відповідно до реєстру втрачених/викрадених документів, паспорт Серія [NUMBER] виданий 25.01.1197р. Дніпровським РУГУ МВС м. Києва є таким, що викрадений та вважається недійсним (а.с.40). Також, Позивач зазначає, що у викраденому паспорті громадянина України, на момент підписання ймовірного кредитного договору № 119720-1-053-0 від 19.12.2006р. не було вклеєна фотокартка по досягненню 45-річного віку, що унеможливлює отримання кредиту як такого. Позивач просить захистити її права та визнати кредитний договір № 119720-1-053-0 від 19.12.2006р. таким, що не укладався та скасувати заборгованість, оскільки Вона угоди не підписувала, кошти по спірному кредитному договору від Відповідача 1 не отримувала. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до постанови від 16.06.2020р. у справі № 145/2047/16-ц Великої палати Верховного Суду зазначено: «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України)». У статті 13 Закону України « Про споживче кредитування» чітко зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. В свою чергу, ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на неодноразові звернення Позивача, так і не надали їй копію Кредитного договору № 119720-1-053-0 від 19.12.2006р., який є предметом спору. Статтею 15 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням статтей 526, 527, 530 ЦК України, Відповідач 1 мав довести надання Позивачу грошових кош у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Позивач просить суд взяти до уваги, що їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у емоційному стресі, негативних емоціях, переживаннях з приводу оформлення поза волі Позивача споживчого кредиту. Також через дії Відповідача 1 було порушено звичний та розмірений спосіб життя Позивача, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання часу для вирішення проблем пов`язаних із захистом своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Абзацом другим ч. 3ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 того ж Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у п.2 Постанови від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В свою чергу, Позивач не надала доказів, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, солідарна з відповідачів, яка підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial