Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

В травні 2019р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В. (далі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд: - вважати заповіт від 20 лютого 2012р., складений від імені [PERSON] , посвідчений відповідачем 2, який було зареєстровано в Спадковому реєстрі 20 лютого 2012р. 14:23 год. за №52438820 - нікчемним (далі по тексту - вимога № 1); - застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту від 20 лютого 2012р., складеного від імені [PERSON] , посвідчений відповідачем 2, який було зареєстровано в Спадковому реєстрі 20 лютого 2012р. 14:23 год. за № 52438820 (далі по тексту - вимога № 2); - скасувати запис про державну реєстрацію цього заповіту за № 52438820 в Спадковому реєстрі, який було зроблено 20 лютого 2012р. 14:23 год. реєстратором - - відповідачем 2 (далі по тексту - вимога № 3). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] о 20:45 год. в Київській міській клінічні лікарні № 9 померла її рідна тітка [PERSON] , яка того ж дня о 13:35 год. склала заповіт на користь відповідача 1. Даний заповіт був посвідчений відповідачем 2, у присутності двох свідків. Для посвідчення заповіту [PERSON] було надано медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного огляду, видану лікарем-психіатром [PERSON] . Позивачка вважає, що довідка від 17 лютого 2012р. за формою №1122-2/0 на ім`я [PERSON] , видана лікарем [PERSON] не зареєстрована, а отже офіційно не видавалась і є недійсною. Крім того, на думку сторони позивача, відповідач 2, як приватний нотаріус порушила вимоги діючого законодавства під час складання тексту заповіту [PERSON] , а також під час його посвідчення, у зв`язку із чим він є нікчемним, оскільки спадкодавець не була знайома зі свідками, і їх не запрошувала, а в силу свого стану здоров`я не мала можливості підписати заповіт. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. від 22 липня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. 09 січня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача 1 проти позову заперечила, зазначивши, що сторона позивача повторно звернулась до суду з новим позовом про оспорювання заповіту спадкодавця, оскільки питання дійсності заповіту вже було вирішено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015р. по цивільній справі № 2610/20378/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, яке набрало законної сили, судом досліджувалось питання про здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними, на час складання та посвідчення заповіту 20 лютого 2012р., а також не було встановлено порушення процедури посвідчення цього заповіту, висновки суду та факти, які були встановлені, цим рішенням суду мають преюдиційне значення для розгляду ново позову позивачки. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача 1 наголошувала, що при складанні та посвідченні заповіту нотаріусом дотримані вимоги щодо його форми та посвідчення, його склала особа з повною цивільною дієздатністю, а отже заповіт не є нікчемним, як того бажає сторона позивача. Відзив на позов стороною відповідача 2 не подавався. Відповідь на відзив відповідача 1, стороною позивача до суду не подавався. Розпорядженням від 27 серпня 2020р. за № 01-08-559 здійснено повторний автоматичний розподіл справи між суддями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2020р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020р. [PERSON] прийнято до розгляду справу та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Гончаренко О.А. підтримали заявлені вимоги, просили суд їх задовольнити та пояснили суду, що тітка [PERSON] [PERSON] заповідала все своє майно їй, [PERSON] . Померла [PERSON] у віці 82 років 20 лютого 2012р. в Київській міській клінічній лікарні № 9. Про те, що [PERSON] померла, [PERSON] дізналась в травні 2012р. коли виявила в квартирі тітки сторонніх людей і звернулася з заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Дізнавшись про смерть тітки при невідомих обставинах позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та виявила, що [PERSON] склала заповіт на відповідачку [PERSON] , яка для померлої була сторонньою людиною. [PERSON] вважає даний заповіт нікчемним, оскільки на момент його складання [PERSON] хворіла на хворобу «Паркінсона», була сліпою і померла в день складання заповіту від правостороннього гнійного запалення легень. На момент посвідчення заповіту [PERSON] була при смерті та не могла особисто запросити свідків до нотаріуса, а отже нотаріус, що посвідчувала заповіт, порушила вимоги закону. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Усманова Є.І., заперечували проти позову, суду пояснили, що з 2012р. і дотепер [PERSON] працює в управляючій компанії, що обслуговує будинок, де проживала [PERSON] . Вони були знайомі з спадкодавцем, приятелювали. [PERSON] та її чоловік іноді допомагали [PERSON] по господарству. В лютому 2012р. [PERSON] захворіла, а оскільки була одинока - потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] та її чоловік допомагали [PERSON] та доглядали її й врешті відвезли до лікарні, оскільки їй стало погано. Будучи в лікарні, [PERSON] висловила бажання скласти заповіт на її користь та попросила [PERSON] знайти їй нотаріуса, що вона і зробила. Оскільки стан здоров`я [PERSON] не дозволяв їй прочитати та особисто підписати заповіт через хворобу «Паркінсона», приватний нотаріус Лазарук О.В. пояснила [PERSON] , що мають бути свідки та особа, що підпише заповіт за [PERSON] . Свідків та особу, що поставить підпис за [PERSON] на заповіті, шукала та запрошувала до лікарні вона. Врешті, 20 лютого 2012р. всі зібрались в лікарні. В палаті з [PERSON] залишились нотаріус [PERSON] , свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як саме складався заповіт, [PERSON] не знає. Заповіт у нотаріуса вона отримала пізніше. Відповідач приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В., про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являлася, свого представника до суду не направила, поважності причин неявки не повідомила, відзив на позов стороною не подавався. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 лютого 2012р. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження та заповідала усе своє майно [PERSON] , заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В. Заповітом, відповідно до ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України. За змістом ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015р., по цивільній справі № 2610/20378/2012 (провадження № 2/761/19/2015), що набрало законної сили, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, встановлено відсутність підстав для визнання заповіту недійсним через вади волі заповідача. Цим же рішенням встановлено, що у зв`язку із тим, що [PERSON] не могла сама прочитати заповіт, відповідно до ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено нотаріусом в лікарні у присутності свідків та підписано іншою особою через хворобу заповідачки. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1234 ЦК України, встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Ці ж правила посвідчення заповітів встановлені пунктами 156-158 розділу 17 глави ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ 03 березня 2004р. за № 20/5, зареєстровано в МЮ України 03 березня 2004р. за № 283/8882, чинної на момент складання та посвідчення заповіту. Звертаючись до суду з вказаним позовом (вимога № 1), сторона позивача наголошувала, що відповідачем 2 при посвідченні оспорюваного заповіту була порушена відповідна процедура, зокрема довідка про проходження спадкодавцем психіатричного огляду за формою № 1222-2/0 не видавалась в установленому законом порядку. Також на думку сторони позивача, при посвідченні заповіту мали місце суттєві порушення, оскільки приватний нотаріус для посвідчення заповіту, а також свідки були запрошені саме відповідачем 1. Зазначені норми Закону та Інструкції не передбачають вимоги щодо запрошення свідків посвідчення заповіту особисто заповідачем. Також зазначені норми не вимагають надання нотаріусу жодних довідок про стан здоров`я особи, й зокрема, довідки від психіатра, для складання та посвідчення заповіту. Дієздатність [PERSON] , тобто здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними під час складання заповіту встановлена преюдиційним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015р. у справі № 2610/20378/2012, на підставі якого судом встановлено, що [PERSON] мала право розпорядитися своїм майном на випадок своєї смерті. Також судом встановлено, що заповіт, складений 20 лютого 2012р. [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Лазарук О.В., відповідає зазначеним вище нормам закону щодо форми та посвідчення даного заповіту. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати заповіт [PERSON] від 20 лютого 2012р. нікчемним, як за змістом, так і за формою його посвідчення. Досліджені судом письмові докази: довідка про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів (ф. №122-2/о) від 17 лютого 2012р., відповідь головного лікаря Київського міського психоневрологічного диспансеру №1 від 01 жовтня 2018р. № 061/203/01-13/822, витяг з кримінального провадження №12013110100010372, копії протоколів допитів свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в кримінальному провадженні, та інші не спростовують дійсності заповіту, дієздатності заповідача або не дотримання вимог закону відповідачем 2. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано до суду належних і допустимих доказів, в обгрунтування заявленої вимоги № 1, а тому у суду відсутні правові підстави для її задоволення. Зважаючи на відсутність підстав вважати заповіт [PERSON] нікчемним, підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного заповіту та скасування запису про його державну реєстрацію (вимога № 2 і вимога № 3) суд не вбачає, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог, як похідних від вимоги № 1. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів 1, 2 не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed