Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що з 02 вересня 2016 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 15 березня 2023 року ухвалою суду витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (вул. Ялтинська, 14, м. Київ, 02096) оригінал висновку органу щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, 15 березня 2023 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 23 травня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 02 вересня 20116 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року було розірвано (а.с. 19-21). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем (а.с. 7). Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. До суду надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-3704/02 від 03 травня 2023 року, з пояснень матері встановлено, зо батько дитини після розірвання шлюбу жодним чином не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини та фактично самоусунувся від будь-якого спілкування з сином. [PERSON] подано до служби заяву про визнання позовних вимог та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . У зв`язку з чим комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-74). Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що його батько виїхав до Казахстану, з 2017 року він з ним не спілкується, батько не цікавиться його життям. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. Крім того, відповідач надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 50-51). При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям сина, та не приймає участь у його вихованні. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав повністю: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . При поданні позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved