Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим у подальшому, до Виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головної регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі - ВП ПВД станції Одеса ГРФ ««Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця»), посилаючись на те, що на підставі наказу начальника Виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головної регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за № ЛВЧДК-3-05/818 від 08 червня 2012 року, вона була прийнята на роботу на умовах контракту на посаду провідника пасажирського вагону. Зазначала, що 18 квітня 2022 року їй було видано наказ (розпорядження) №225/ОС від 18 квітня 2022 року, табельний номер №4951 про припинення трудового договору (контракту), згідно якого вона була звільнена з роботи відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі, передбаченій контрактом від 08 червня 2012 року №55, тобто з ініціативи роботодавця. Вважає наказ начальника Виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головної регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за № ЛВЧДК-3-05/818 від 08 червня 2022 року про своє звільнення, незаконним, безпідставним, виданим з порушенням ст. 41 Конституції України та законодавства України, оскільки в порушення наведених приписів, в оскарженому наказі №225 /ОС від 18 квітня 2022 року не зазначено які саме умови, передбачені трудовим договором (контрактом) №55 від 08 червня 2012 року, стали підставою для його припинення та її звільнення. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) начальника Виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головної регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С.В. №225/ОС табельний номер №4951 від 18 квітня 2022 року про припинення трудового договору(контракту) з провідником пасажирського вагону [PERSON] ; поновити її на роботі у Виробничому підрозділі Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головної регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення 18 квітня 2022 року на посаді провідника пасажирського вагону; стягнути з Виробничому підрозділі Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головної регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2022 року до дня поновлення на роботі. Ухвалою суду від 23 травня 2022 року позовна заява була залишена без руху та наданий строк позивачці для усунення недоліків (а.с. 13-15). Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 48-49). Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року була задоволена заява представника відповідача про виклик свідка (а.с. 111). Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 119). Представник позивачки, діючий на підставі ордеру від 14 травня 2022 року, в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідь на відзив не надав (а.с. 10, 199). Представник відповідача, діючий за довіреністю від 11 листопада 2022 року, у судове засідання не з`явився, надав заяву в який позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с. 54-61, 124, 200). Раніше надав відзив на позов, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] працювала за контрактом провідником пасажирських вагонів. З 16 березня 2022 року по 18 березня 2022 року [PERSON] працювала на евакуаційному пасажирському потягі у західному напрямку №36/35 сполученням Одеса - Перемишль. Наказом №225/ОС від 18 квітня 2022 року [PERSON] було звільнено з роботи за п. 8 ст. 36 КЗпП України - за умовами, передбаченими контрактом. Зазначав, що підставою звільнення позивачки з роботи стало її відсутність на робочому місті понад трьох годин, оскільки вона покинула робоче місце по прибуттю до м. Перемишль; відмітки про те, що [PERSON] приступила до виконання посадових обов`язків були відсутні; відмітками штампів, що містяться у її паспорті для виїзду за кордон з`ясовано, що остання покинула робоче місце, та не знаходилась у вагоні потягу більше трьох годин. Твердження [PERSON] , що вона наздогнала потяг на станції Львів, але начальником потяга про це не внесений запис до рейсового журналу, не можливо підтвердити чи спростувати, оскільки при перевірці потягу по прибуттю на станції Одеса-Головна [PERSON] була відсутня, що підтверджується актами від 18 березня 2022 року, які були складені при перевірці потягу №35/36 по прибутті 18 березня 2022 року об 13:08 год. та об 14:30 год. Отже, все вищезазначене дає підстави вважати, що провідник пасажирських вагонів [PERSON] не знаходилась у вагоні потяга, не наздогнала потяг по станції Львів, не приступила до виконання посадових обов`язків, не сповістила роботодавця про свою відсутність та вчинила прогул (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Вказував, що 18 березня 2022 року від співробітників Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ "Укрзалізниця" надійшла інформація щодо випадку виявлення тютюнових виробів в кількості 1190 пачок у провідників [PERSON] та [PERSON] , які обслуговували потяг №36/35 сполучення Одеса-Перемишль у добу 17 березня 2022 року. Пізніше цю інформацію підтвердили відповіддю від 19 квітня 2022 року [INFO] . Таким чином, вважають, що даними доказами підтверджено, що провідники [PERSON] та [PERSON] порушили митні та прикордонні правила 17 березня 2022 року. Крім того, з метою перевірки даних фактів було призначено нараду з викликом причетних працівників, тобто провідників [PERSON] та [PERSON] , та начальника потягу [PERSON] , з метою встановлення їх причетності до виявлених тютюнових виробів та відібрання від них пояснень. Проте, всупереч вказівці, після прибуття потяга №36/35 сполучення Перемишль - Одеса о 13:08 год. 18 березня 2022 року на нараду прибула тільки начальник потяга [PERSON] , яка повідомила, що провідників вона відпустила одразу додому, хоча провідники пасажирських вагонів не мали права покидати робоче місце (вагон потяга) після прибуття потягу на станцію Одеса - Головна, а зобов`язані були виконувати вимоги, визначені у розділах 4 та 5 робочої інструкції ЦЛ-0038. З причин виявлення тютюнових виробів у членів поїзної бригади [PERSON] відмовилась надавати письмові пояснення, про що було складено відповідний акт, а нараду було перенесено на 21 березня 2022 року у зв`язку з не прибуттям провідників [PERSON] та [PERSON] на запланований час. 21 березня 2022року відбувся повторний розгляд випадку виявлення тютюнових виробів у провідників потяга №36/35 сполученням Одеса - Перемишль. Із пояснень [PERSON] вбачається, що по прибуттю потяга №36/35 сполученням Одеса - Перемишль 17 березня 2022року на станцію Перемишль, провідники [PERSON] та [PERSON] з її дозволу пішли в місто до аптеки. Так як потяг відправився зі станції Перемишль о 18:30 год. (за розкладом руху о 18:59 год.) провідники запізнились на відправлення потяга але наздогнали потяг на станції Львів на маршрутному таксі. Щодо факту виявлення у них незаконно переміщених тютюнових виробів пояснень не надавала. З пояснень провідника пасажирських вагонів [PERSON] вбачається, що по прибуттю потяга на станції Перемишль, після висадки пасажирів з вагона №24, вона розпочала прибирання у вагоні. До неї звернулась провідник вагона №23 з проханням піти разом в місто до аптеки. Начальник потяга їх відпустила. При проходженні прикордонного контролю [PERSON] надала документи та показала особисті речі. Разом з ними прикордонний контроль проходили пасажири з потяга, які були з великими сумками. Працівники прикордонної служби звернулись з проханням до провідників бути свідками при огляді особистих речей пасажирів, після чого їх відпустили. Пасажири залишились на прикордонному контролі, а вони пішли до аптеки. Оскільки провідники [PERSON] та [PERSON] запізнились на відправлення потяга №35 сполученням Перемишль - Одеса з пункту обороту станції Перемишль, то на вимогу начальника депо, [PERSON] надала додаткові пояснення з питань запізнення на відправлення потяга зі станції Перемишль, в яких зазначала, що «наздогнала потяг на станції Львів. У вагоні пасажирів не було. Черговим провідником був провідник [PERSON] . Після станції Львів начальник потяга двічі здійснювала обхід потяга. По прибуттю потяга на станцію Одеса-Головна 18 березня 2022 року о 13:08 год., провідник відпросилась у начальника потяга додому в м. Роздільна. Начальник потяга відпустила провідника, так як вона не була черговою. Вказував, що для підтвердження чи спростування факту причетності провідників [PERSON] та [PERSON] до факту перевезення тютюнових виробів до [INFO] був направлений запит №ПКВЧД -3-14/147 від 21 березня 2022 року. 24 квітня 2022 року було отримано відповідь та встановлено причетність провідників до перевезення тютюнових виробів, що в свою чергу говорить про те, що, залишення місця роботи, а саме пасажирський вагон на пункті обороту по станції Перемишль було здійснено з метою збуту тютюнових виробів, що є противоправним діянням та свідчить про неповажність причини прогулу. Зазначав, що 21 березня 2022 року [PERSON] було надано повідомлення №ПКВЧД-3-24/146 про дострокове розірвання контракту №55 від 08 червня 2012 року, проте від засвідчування факту ознайомлення [PERSON] відмовилась, про що складено відповідний акт від 21 березня 2022 року. 21 березня 2022 року працівниками відділу управління персоналом складено акт про те, що при моніторингу порталу Електронних послуг Пенсійного Фонду України було виявлено електронні листки непрацездатності ППВ [PERSON] та ППВ [PERSON] , останньою відкритий 21 березня 2022 року. 15 квітня 2022 року було додатково відправлено позивачці повідомлення №ПКВЧД-3-14/209 про дострокове розірвання контракту №55 від 08 червня 2012 року засобами поштового зв`язку. 18 квітня 2022 року працівниками відділу управління персоналом було складено акт про те, що об 09:25 год. [PERSON] під час розмови з начальником відділу управління персоналом та соціальних питань підтвердила той факт, що вона не перебуває на лікарняному та готова приступити до роботи, а саме їхати в рейс. Вказував, що наказом №225/ОС від 18 квітня 2022 року [PERSON] було звільнено за п. 8 ст. 36 КЗпП України, з яким остання була ознайомлена у цей же день. 18 квітня 2022 року працівниками відділу управління персоналом та соціальних питань, складено акт про те, що [PERSON] , з наказом про звільнення ознайомилася та отримала копію наказу на руки, однак, від отримання трудової книжки та проходження обхідного листа відмовилася. За таких обставин, відповідач вважає, що звільнення [PERSON] з займаної посади з 18 квітня 2022 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 54-61). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Акціонерное товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця» (далі - АТ «Українська залізниця» в особі ВП ПВД станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця»» є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і діє на підставі Статуту. Встановлено, що 22 червня 2010 року [PERSON] була прийнята на роботу в пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаду провідника пасажирського вагону. Наказом про переведення на іншу роботу №ЛВЧДК -3-05/818 від 08 червня 2012 року [PERSON] була з 08 червня 2012 року переведена на роботу за контрактом на посаду провідника пасажирського вагону (а.с. 36). 08 червня 2012 року між позивачкою та Пасажирським вагонним депо Одеса-Головна в особі начальника депо було укладено контракт з працівником за №55 від 08 червня 2012 року за умовами якого [PERSON] була прийнята на роботу в резерв провідників за посадою провідник пасажирського вагону строком дії з 08 червня 2012 року до 07 червня 2015 року (а.с. 30-34). Згідно додаткової угоди від 04 травня 2019 року до контракту №55 від 08 червня 2012 року за угодою сторін контракт №55 від 08 червня 2012 року продовжений до 07 червня 2024 року (а.с. 35). Судом встановлено, що в період з 16 березня 2022 року по 18 березня 2022 року пасажирський потяг №36/35 сполученням Одеса - Перемишль обслуговувала потягна бригада під керівництвом начальника потяга [PERSON] , та провідників пасажирського вагону (далі - ППВ) [PERSON] , яка обслуговувала вагон №23/13942 та ППВ [PERSON] обслуговували вагони №24/14965 Встановлено, що 18 березня 2022 року від співробітників Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ "Укрзалізниця" до керівництва депо надійшла інформація щодо випадку виявлення тютюнових виробів в кількості 1190 пачок у провідників [PERSON] та [PERSON] , які обслуговували потяг №35/35 у добу 17 березня 2022 року, які вони намагались провезти на територію Республіки Польща і були затримані працівниками польської прикордонної служби (а.с. 94-95, 96). Зі змісту повідомлення [INFO] за вих. 23/4881-22 від 19 квітня 2022 року вбачається, що 18 березня 2022 року під час проведення взаємодії із Прикордонною Вартою Республіки Польща отримано інформацію про те, що представниками митної служби Республіки Польща 17 березня 2022 року під час проведення огляду потягу №35 сполученням Одеса-Перемишль на в`їзд в Республіку Польща в особистих речах виявлено тютюнові вироби в кількості 1190 пачок та ними було затримано двох громадян України [PERSON] та [PERSON] (а.с. 94 - 95, 96). Відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головна від 18 березня 2022 року щодо попереднього розгляду випадку виявлення тютюнових виробів у провідників потягу №36/35 сполученням Одеса - Перемишль на станції Перемишль працівниками прикордонної служби в добу 17 березня 2022 року, розгляд даного питання було відкладено на 21 березня 2022 року, так як начальник потяга [PERSON] по цьому факту відмовилась надавати пояснення, про що свідчить акт від 18 березня 2022 року, а провідники БойкоТ.В. та [PERSON] на нараду не з`явилися (а.с. 69-70). Встановлено, що 18 березня 2022 року провідники [PERSON] та [PERSON] були відсутні о 13:08 год. на робочому місці в вагонах №23/13942 та 24/14965, що підтверджується актом від 18 березня 2022 року (а.с. 79). Крім того, 18 березня 2022 року повторно у парку відстою було перевірено виконання графіка роботи поїзної бригади потяга №35 сполученням Перемишль - Одеса ПКЛНП [PERSON] на станції Одеса о 14:30 год. в вагонах №23/13942 та 24/14965 були відповідно відсутні провідники [PERSON] та [PERSON] , шо підтверджується актом від 18 березня 2022 року (а.с. 80). Згідно протоколу оперативної наради при в.о. начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головна від 21 березня 2022 року по розгляду того ж питання на його розгляд прибули [PERSON] та провідники [PERSON] та [PERSON] (а.с. 71-74). Відповідно [PERSON] надала на нараді пояснення, в яких показала, що після прибуття потяга до станції Перемишль, після висадки пасажирів з вагона №24, вона розпочала прибирання у вагоні. До неї звернулась провідник вагону №23 з проханням піти разом в місто до аптеки. Начальник потяга їх відпустила. При проходженні прикордонного контролю вона надала документи та показала особисті речі. Разом з ними прикордонний контроль проходили пасажири з потяга, вони були з великими сумками. Працівники прикордонної служби звернулись з проханням до них бути свідками при огляді особистих речей пасажирів, після чого їх відпустили. Пасажири залишились на прикордонному контролі, а вони пішли до аптеки. На потяг вони спізнилися, а тому вимушені були догоняти потяг на таксі і прибули на робочі місця на станції Львів. Черговим провідником був ППВ [PERSON] . Після станції Львів начальник потяга двічі здійснювала обхід потяга. По прибуттю потяга на станції Одеса-Головна о 13:08 год. вона відпросилась у начальника потяга додому в м. Роздільна, оскільки не була черговою (а.с. 76, 77). Аналогічні пояснення надала провідник [PERSON] на нараді та в судовому засіданні в якості свідка (а.с. 72, 173). 21 березня 2022 року начальник потяга [PERSON] надала доповідну записку, в який зазначала, що по прибуттю потяга Одеса - Перемишль на станцію Перемишль провідники [PERSON] та [PERSON] з її дозволу пішли в місто до аптеки. Так як потяг відправився зі станції Перемишль о 18:30 год. (за розкладом руху о 18:59 год.) провідники запізнились на відправлення потяга. Дані провідники наздогнали потяга на станції Львів на маршрутному таксі (а.с. 75). Зі змісту графіку чергувань провідників вагонів потяга №36/35 Одеса - Перемишль, які знаходяться в рейсі з 16 березня 2022 року по березень 2022 року (ВУ-6), підписаний начальником потяга [PERSON] , який був наданий до суду представником відповідача вбачається, що в ньому міститься відповідний запис стосовно того, що о 16:30 год. провідники [PERSON] та [PERSON] залишили вагон по особистих справах по станції Перемишль. Запис про прибуття провідників в ньому відсутній (а.с. 88-91). Також в наданих суду маршрутних листах провідників [PERSON] та [PERSON] відповідні записи також відсутні. (а.с. 97-102) Згідно рішення оперативної наради, оформленого протоколом № ПКВЧД-3-16/164 від 21 березня 2022 року, [PERSON] було запропоновано отримати повідомлення №ПКВЧД-3-14/146 від 21березня 2022 про дострокове розірвання контракту згідно чинного законодавства України (а.с. 82) Відповідно до акту від 21 березня 2022 року [PERSON] від ознайомлення та отримання на руки повідомлення, відмовилася (а.с. 83). 15 квітня 2022 року на адресу позивачки засобами поштового зв`язку, було відправлене додаткове повідомлення №ПКВЧД-3-14/210 про розірвання трудового договору не раніше ніж через два тижні після ознайомлення з цим повідомленням, яке було отримано [PERSON] (а.с. 84, 85, 86). Наказом (розпорядження) №225/ОС від 18 квітня 2022 року [PERSON] звільнено з роботи з 18 квітня 2022 року за п. 8 ст. 36 КЗпП України, на підставі, передбаченій контрактом від 08 червня 2012 року №55 (а.с. 68). Позивачка з наказом про звільнення була ознайомлена у цей же день, про що свідчить її підпис на наказі, а також згідно відмітки вона також отримала копію наказу. Також, 18 квітня 2022 року відділом кадрового адміністрування було складено акт про те, що [PERSON] з наказом про звільнення ознайомилася, отримала на руки, проте від отримання трудової книжки та проходження обхідного листа відмовилася.(а.с. 87). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04 липня 1996 року №273 трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально-побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо пов`язана з рухом потягів, встановлюються АТ "Укрзалізниця" згідно з чинним законодавством України за погодженням з галузевими профспілками. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Переліком категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 р., посаду начальника пасажирського потяга віднесено до категорії посад, з якими укладається контракт. Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Відповідно до висновку, викладеного в ухвалі ВССУ від 09 грудня 2015 року в справі № 6- 29962св15 у справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді провідника пасажирського вагону на підставі контракту за №55 від 08 червня 2012 року, укладеного відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 30-34). Наказом №225/ос від 18 квітня 2022 року [PERSON] звільнено з роботи з 18 квітня 2022 року за п. 8 ст. 36 КЗпП України, на підставі, передбаченій контрактом від 08 червня 2012 року №55 (а.с. 68). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною другою ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У ст. 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Підстави припинення трудового договору встановлені ст 36 КЗпП України. Підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом (п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору при укладенні контракту законом надано право сторонам самим установлювати їх права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і додаткові підстави розірвання трудового договору. Укладаючи контракт, позивачка погодилася з його умовами, у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання. Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні від 09 липня 1998 року у справі №12-рп/98 за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство») зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо. Як зазначено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (ст.ст. 36, 39-41 КЗпП). Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року визначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 вказала на те, що у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170). Виходячи зі змісту контракту таких підстав є декілька, між тим в наказі про звільнення [PERSON] , не зазначено конкретну підставу звільнення позивачки, передбачену контрактом №55 від 08 червня 2012 року. При цьому, дані обставини не є підставою для визнання звільнення [PERSON] , незаконним. Верховний Суд у постанові по справі № 591/1256/17 від 08 жовтня 2018 року зробив висновок про те, що посилання у касаційній скарзі позивача на порушення порядку його звільнення в силу відсутності в наказі про звільнення зазначення конкретних умов контракту, які він порушив, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо дотримання вимог трудового законодавства при звільненні позивача, сама по собі зазначена обставина не є підставою для задоволення позову про поновлення на роботі. Відповідно до п.п. «в», «д» п.17 Контракту від 08 червня 2012 року №55 контракт припиняється з ініціативи роботадавця до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України) та цим контрактом та з інших підстав передбачених законодавством. Пунктом 18 Контракту від 08 червня 2012 року №55 передбачені додаткові підстави припинення та розірвання контракту з [PERSON] , відповідно до якого працівник може бути звільнений, а контракт може бути розірваний з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії у разі допущення працівником порушення прикордонних та митних правил при перетині державного кордону України. Досліджуючи обставини звільнення [PERSON] по даній підставі, суд впершу чергу повинен перевірити наявність доказів порушення [PERSON] митних чи прикордонних правил виходячи із обставин справи, які мали місце під час обслуговування нею пасажирського потягу №35/36 сполученням Одеса - Перемишль в період з 16 по 18 березня 2022 року. Відповідно до висновку ВС, висловленого у постанові від 30 серпня 2018 року у справі №463/3091/15 з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення, а встановлена вина, лише додатково підтверджує законність оскаржуваного наказу. За думкою суду порушення митних чи прикордонних правил не є складовою трудових функцій працівника, оскільки дані правила не регулюються нормами трудового законодавства, відповідальність за їх порушення визначено іншими нормативно - правовими актами інших державних органів, але відповідно до умов контракту №55, вказане порушення відноситься до додаткових підстав припинення та розірвання данного контракту. Тому, укладаючи контракт №55, позивачка погодилася з його умовами, у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов, у тому числі і порушення митних чи прикордонних правил. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання. Дослідивши надані відповідачем докази в підтвердження факту порушення [PERSON] митних та прикордонних правил суд прийшов до наступних висновків. Отже із повідомлення Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ "Укрзалізниця", а також із повідомлення [INFO] за вих. №23/4881-22 від 19 квітня 2022 року, вбачається, що 18 березня 2022 року під час проведення взаємодії із Прикордонною Вартою Республіки Польща отримано інформацію про те, що представниками митної служби Республіки Польща 17 березня 2022 року під час проведення огляду потягу №35 сполученням Одеса-Перемишль на в`їзд в Республіку Польща виявлено тютюнові вироби в кількості 1190 пачок і затримано громадян України [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту протоколу оперативної наради при в.о. начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса - Головна від 21 березня 2022 року по розгляду питання виявлення тютюнових виробів у провідників потяга Перемишль-Одеса №36/35 щодо дій начальника потяга [PERSON] після опитування провідників, аналізу документації, яка була надана [PERSON] було зроблено наступний висновок, що провідники [PERSON] та [PERSON] були дійсно відсутні на робочому місці більше п`яти годин, за що повинні нести дисциплінарну відповідальність відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Порушення з боку підлеглих працівників поїзної бригади стало можливим через послаблення контролю начальником потяга [PERSON] . Крім того, зі змісту відповіді 7 Прикарпатського прикордонного загону від 24 квітня 2022 року вбачається, що даним органом встановлено причетність провідників [PERSON] та [PERSON] до перевезення тютюнових виробів, що свідчить про порушення [PERSON] та [PERSON] митних та прикордонних правила (а.с. 54-61). Отже висновки обох оперативних нарад по розгляду конфліктної ситуації, свідчать про те, що даним органом в діях [PERSON] були встановлені порушення умов контракту. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2022 року [PERSON] та [PERSON] в 16:30 годині залишили вагон по особистих справах на станції Перемишль, дані про повернення їх на робочі місця відсутні, запис про прибуття [PERSON] та [PERSON] в журналі відсутній (а.с. 88). Також з матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2022 року по прибуттю потяга №35 сполученням Перемишль - Одеса ПКЛНП Деордієва на станції Одеса о 13 годині 09 хвилин в вагонах №23/13942 та 24/14965 були відсутні провідники [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом від 18 березня 2022 року (а.с. 79). 18 березня 2022 року повторно у парку відстою було перевірено виконання графіка роботи поїзної бригади потяга №35 сполученням Перемишль - Одеса ПКЛНП [PERSON] на станції Одеса о 14 годині 30 хвилин в вагонах №23/13942 та 24/14965 були відповідно відсутні провідники [PERSON] та [PERSON] , шо підтверджується актом від 18 березня 2022 року (а.с. 80). Факт відсутності на робочому місці 17 березня 2022 року [PERSON] не заперечувала, але стверджувала, що на станції Львів вона повернулася на своє робоче місце, але доказів суду не надала. Твердження [PERSON] про те, що вона знаходилась 18 березня 2022 року на робочому місці, спростовуються віщезазначеними актами від 18 березня 2022 року. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] була відсутнія на своєму робочому місці з 16 годин 30 хвилин 17 березня 2022 року по 18 березня 2022 року включно, тобто більше трьох годин. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення працівника з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин відсутності на роботі понад три години протягом робочого дня. Оскільки вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі не існує, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі надається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я тощо. Відсутність працівника на роботі за станом здоров`я може підтверджуватися не лише листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, випискою з медичної карти амбулаторного хворого, а також іншими доказами. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 серпня 2019 року у справі №344/3588/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі №459/2618/17, від 07 вересня 2020 року у справі №580/1658/19. Згідно правового висновку, визначеного постановою Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі №686/21222/16-ц, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Вказана правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1412цс17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі №235/2284/17 (провадження №61-72св17) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника». За правилами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений у ст. 148 КЗпП України, відповідно до якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як один із важливих елементів порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Відповідно до статей 148, 151 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2801цс15 «пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Відповідно до пункту 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170, обов`язковою умовою дострокового розірвання трудового контракту є попередження відповідної сторони за два тижні. Аналогічне положення містить і пункт 20 трудового контракту, укладеного з [PERSON] від 08 червня 2012 року № 55. Встановлено, що 21 березня 2022 року [PERSON] було надано повідомлення №ПКВЧД-3-24/146 про дострокове розірвання контракту №55 від 08 червня 2012 року, проте від засвідчування факту ознайомлення [PERSON] відмовилась, про що складено відповідний акт від 21 березня 2022 року (а.с. 82, 83). 15 квітня 2022 року позивачці було додатково відправлено повідомлення №ПКВЧД-3-14/209 про дострокове розірвання контракту №55 від 08 червня 2012 року засобами поштового зв`язку (а.с. 84, 85, 86). З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2022 року, в день звільнення [PERSON] ознгайомилась з наказом про звільнення, отримала копію наказу про звільнрення, а від отримання трудової книжки та проходження обхідного листа відмовилась, що підтверджується актом від 18 квітня 2022 року (а.с.87). За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів щодо відсутності порушення нею умов контракту (поважність причин відсутності на роботі за період з 17 березня 2022 року по 18 березня 2022 року; відсутність порушення митних та прикордонних правил). Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного у постанові від у справі у справі за № 6-86цс17 відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 1984,80 грн., який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 29).

Outcome: dismissed