Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в якій просять: стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 236660,03 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 91478,30 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.12.2019 [PERSON] та [PERSON] звернулись до ФОП [PERSON] з метою придбання туристичних послуг з організації та проведення туристичного туру до Греції, який мав відбутись з 16.07.2020 по 23.07.2020. Відповідач взяла на себе зобов`язання організувати тур для родин позивачів. Основними умовами подорожі було забезпечення відпочинку для позивачів та членів їх сімей, що включало в себе організацію трансферу з міста Одеса до Греції, у вигляді кругового перельоту літаком, + груповий трансфер аеропорт - готель-аеропорт з харчуванням: все включено, проживання у п`ятизірковому готелі на першій лінії. Бронювання та реалізація туру була можлива за умови 100 % сплати обумовленою відповідачкою суми, з метою виконання усної домовленості щодо організації туристичної подорожі позивачами сплачено загальну суму у розмірі 309133,00 грн. У зв`язку із тим, що за допомогою відповідачки позивачі неодноразово відправлялись на відпочинок договір укладено в усній формі. Позивач [PERSON] сплатив кошти у розмірі 222953,00 грн. що підтверджується наступними документами: квитанцією 0.0.1559195413.1 від 19.12.2019 на суму 109473,00 грн., фінансовим документом наданим ФОП [PERSON] серія АААА №СFU16070А2-1 від 27.01.2020 на суму 50000,00 грн., фінансовим документом наданим ФОП [PERSON] серія АААА № СFU16070А2-2 від 28.01.2020 на суму 50000,00 грн., фінансовим документом наданим ФОП [PERSON] серія АААА № СFU16070А2-3 від 29.01.2020 на суму 13480,00 грн. Матеріальна шкода завдана [PERSON] з врахуванням 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України становить 236660, 03 грн. [PERSON] сплатила кошти у розмірі 86180,00 грн., що підтверджується наступними документами: квитанцією 0.0.155901158.1 від 19.12.2019 на суму 42315,00 грн., квитанцією 0.0.1598082725.1 від 28.01.2020 на суму 43865,00 грн. Матеріальна шкода завдана [PERSON] з врахуванням 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України становить 91478,30 грн. Зазначили, що коли було повідомлено, що тур не відбудеться [PERSON] разом з адвокатом особисто прийшли до офісу відповідача з вимогою негайно повернути сплачені за тур грошові кошти, але отримав відмову. Станом на день подачі позову кошти не повернуто, взяті на себе відповідачем зобов`язання не виконано. Крім того, на думку позивачів їм заподіяно й моральну шкоду через ненадання туристичних послуг не з вини позивачів, в сім`ях постійно були напружені відносини, що порушило спокій у родинах, також своїми діями відповідач порушила право на відпочинок, а відмова у повернені коштів позбавила фінансової можливості, придбати інший тур та позбавили можливості розпоряджатись належними їм коштами на власний розсуд, у зв`язку з чим, позивачі зазнали душевних страждань. Моральну шкоду оцінюють в розмірі 10000,00 грн. кожному позивачу. Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 22.12.2022 на адресу суду від представника відповідачкі - адвоката Шкребтієнко Г.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначила, що дійсно, 17.12.2019 позивачі звернулись до [PERSON] з метою придбання туристичних послуг - з організації та проведення туристичного туру до Греції, який мав відбутися з 16.07.2020 по 23.07.2020. Після чого [PERSON] як туроператором було організовано туристичний тур до Греції на дві родини позивачів. Бронювання та реалізація туру була можлива лише за умови 100% сплати. Після чого 19.12.2019 [PERSON] на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 109473,00 грн. згідно квитанції 0.0.1559195413.1 від 19.12.2019. [PERSON] на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 42315,00 грн. згідно квитанції 0.0.1559011508.1 від 19.12.2019 та 43865,00 грн. згідно квитанції 0.0.1598082725.1 від 28.01.2020. У зв`язку з тим, що в 2020 року з введенням локдауну, Греція була закрита для туристів як і більшість країн, тому з причин які не залежали від [PERSON] туристичний тур до Греції який мав відбутися в період з 16.07.2020 по 23.07.2020 не відбувся. Зазначила, що коли стало відомо що, Греція не приймає туристів, [PERSON] постійно була на зв`язку, почала шукати новий тур для родин позивачів з такими ж умовами та потребами які були обумовлені з початку. В решті у вересні 2020 року родини позивачів поїхали у туристичний тур до Туреччини. Грошові кошти в сумі 195656,00 грн., які були переведені раніше на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] за тур до Греції, було зроблено перезалік Туроператору ТОВ «Джоін Ап», для подорожі до Туреччини. З боку [PERSON] було зроблено все для виконання усного договору та надання взятих на себе як «Туристичного агента» обов`язків (а.с. 79 - 82). 22.12.2022 на адресу суду від представника позивачів - адвоката Музиченко О.А. надійшов відзив на заперечення, в якому зазначила, що кошти перераховані позивачами за тур до Греції нікуди не були зараховані, коштами неправомірно заволоділа та присвоїла ФОП [PERSON] . Позивачі підтверджують, що жодних зарахувань коштів в будь-які інші тури вони не підписували, та подібних пропозицій від відповідачки не надходило. (а.с. 92 - 93, 98 - 99). 19.01.2023 на адресу суду від представника позивачів - адвоката Музиченко О.А. надійшли заперечення на відзив від 19.12.2023, в яких зазначила, що посилання у відзиві на те, що нібито кошти сплачені до Греції зараховані відповідачкою за тур до Туреччини, не відповідають дійсності, та не підтверджені жодними належними доказами (а.с. 106). Ухвалою суду від 19 січня 2023 року було закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Музиченко О.А. позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - адвокат Шкребтієнко Г.М., у судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, та не заперечується сторонами, що 17.12.2019 [PERSON] та [PERSON] звернулись до ФОП [PERSON] з метою придбання туристичних послуг - з організації та проведення туристичного туру до Греції, який мав відбутись з 16 липня 2020 року по 23 липня 2020 року. За усним договором відповідач [PERSON] взяла на себе зобов`язання організувати тур для родин позивачів, а саме для родини [PERSON] та членів його сім`ї яка складається з 5 людей, разом з [PERSON] , та для родини відповідачки [PERSON] яка складається з 3 людей, разом [PERSON] . З метою реалізації туру 19.12.2019 [PERSON] на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 109473 грн. 00 коп., згідно квитанції 0.0.1559195413.1 від 19.12.2019; [PERSON] на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 42315 грн. 00 коп. згідно квитанції 0.01559011508.1 від 19.12.2019 та 43865 грн. 00 коп. згідно квитанції 0.0.1598082725.1 від 28.01.2020, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23-25). Також на підтвердження оплати щодо організації туристичної подорожі позивачем [PERSON] було надано документи: серія АААА №СFU16070А2-1 від 27.01.2020 на суму 50000,00 грн., серія АААА № СFU16070А2-2 від 28.01.2020 на суму 50000,00 грн., серія АААА № СFU16070А2-3 від 29.01.2020 на суму 13480,00 грн. (а.с.28). З огляду на те, що обумовлені туристичні послуги позивачам надані не були, сплачені кошти в сумі 309133,00 грн. не повернуті, позивачі звернулися з даним позовом до суду. Частиною першою ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: - туристичні оператори як юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; - туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. За змістом ст. 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів (ч. 10 ст. 20 Закону України «Про туризм»). Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги. За змістом ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», 13) належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем; 17) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; 22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Статтею 10 Закону України «Про захист прави споживачів» встановлено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов`язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг). Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача. Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою (ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»). Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Суд встановивши всі обставини справи та відповідні їм норми чинного законодавства, які наведені вище, дійшов висновку про наявність порушення ФОП [PERSON] прав позивачів, як споживачів туристичних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується той факт, що туристичні послуги в обумовлений сторонами строк надані не були, що має наслідком повернення замовникам сплачених ними коштів за ненадані послуги. В обґрунтування заперечень представник відповідача, вказує що в 2020 року у зв`язку із введенням локдауну, Греція була закрита для туристів, тому із незалежних від [PERSON] причин тур до Греції не відбувся. Натомість, по грошовим коштам в сумі 195656 гривень 00 коп., які були переведені раніше на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] за тур до Греції, було зроблено перезалік Туроператору ТОВ «Джоін Ап», для подорожі до Туречини. Однак, надані на підтвердження зазначених обставин стороною відповідача довідки про розрахунок доходу, листи на взаємозалік, та рахунки на оплату, не підтверджують зазначені обставини, оскільки за відсутності ідентифікуючих даних щодо осіб, первинних документів із відображенням призначення платежів, тощо, суд позбавлений можливості встановити здійснення перезаліку відповідних сум за надання іншої послуги (а.с. 83 - 91). Отже, проаналізувавши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідачки на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягають сплачені останніми грошові кошти у розмірі 195653,00 грн. (на користь [PERSON] - 109473,00 грн., на користь [PERSON] - 86180,00 грн.) Разом з тим, в частині стягнення коштів в якості оплати за туристичні послуги в сумі 113480,00 грн. на користь [PERSON] слід відмовити, оскільки надані на їх підтвердження «фінансові документи» серія АААА №СFU16070А2-1 від 27.01.2020 на суму 50000,00 грн., серія АААА № СFU16070А2-2 від 28.01.2020 на суму 50000,00 грн. та серія АААА № СFU16070А2-3 від 29.01.2020 на суму 13480,00 грн. не є належними доказами, тобто первинними документами, що засвідчують факт оплати туристичної послуги, натомість у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачі також просять стягнути три відсотки річних у відповідності до положень ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення грошових коштів сплачених за ненадані в подальшому послуги, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку що правовідносини, які виникли між позивачами та відповідачкою ФОП [PERSON] допускають застосування положень ст. 625 ЦК України. За проведеними судом розрахунками з відповідачки ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] ,враховуючи суму, яка підлягає стягненню на його користь у розмірі 109473,00 грн.підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 6730,34 грн., а на користь позивачки [PERSON] у розмірі 5298,30 грн. Стосовно стягнення на користь позивачів завданої моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Безумовно неотримання туристичних послуг, як і не повернення замовникам сплачених ними коштів за ненадані послуги призводить до моральних страждань, переживань та стресу, однак ураховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності суд вважає, що заявлена до стягнення сума у розмірі по 10000,00 грн. кожному з позивачів має бути зменшена до 2000 грн. по відношенню до позивачів [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з Фізичної особи підприємця [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2116,82 гривень.

Outcome: partial