Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити кривднику [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона проживає за вище вказаною адресою разом із своїм внуком [PERSON] . Під час спільного проживання в одній квартирі з кривдником [PERSON] , останній неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно неї, а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, чинив на нею моральний і психологічний тиск та завдав шкоди її психічному здоров`ю. Стверджує, що через неправомірні дії внука вона декілька разів викликала поліцію, працівники правоохоронних органів фіксували вказані обставини, складали протоколи про адміністративні правопорушення та термінові заборонні приписи стосовно кривдника. За період спільного проживання кривдник [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства в сім`ї, що підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Однак, навіть після складання відповідних процесуальних документів, зокрема термінового заборонного припису або притягнення до адміністративної відповідальності за рішенням суду, [PERSON] далі вчиняє щодо неї насильницькі дії. Тому, заявниця вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Для того щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, просить застосувати щодо [PERSON] обмежувальний припис і заборони йому перебувати в місці спільного проживання за адресою: квартира [ADDRESS] строком на 6 місяців. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2023 року відкрито провадження по справі. У судовому засідання заявник [PERSON] пояснила, що її внук постійно вчиняє відносно неї насильство, зокрема штовхає, ловить за руки, забирає її речі (телефон, одіяла та одяг) та висловлюється нецензурно у її сторону. Стверджує, що онук не впускає її у квартиру та погрожує фізичною розправою. З огляду на викладене, просить задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Представник заявника - адвокат Карпа М. М. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, пояснила, що заявник та заінтересована особа проживають за однією адресою. Останній вчиняє відносно своєї баби домашнє насильство психологічного характеру, погрожує їй. Зазначила, що внаслідок даних дій [PERSON] заявниця [PERSON] була змушена неодноразово викликати поліцію, судом виносилася постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, поліцією - термінові заборонні приписи, однак вказані заходи не дали результату, у зв`язку з чим заявниця змушена звернутися в суд із заявою про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв по суті справи та з процесуальних питань не надав. Відповідно до положень ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є бабою заінтересованої особи [PERSON] . Сторони мають зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 834/28-03, виданою 18.05.2023 Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/6508/20 від 21 квітня 2020 року встановлено, що 23.02.2020 о 07 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , не виконав заходи термінового заборонного припису, а саме, заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; а також 22.02.2020 о 03 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , не виконав заходи термінового заборонного припису, а саме, заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні даного правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200,00 грн у дохід держави. Також, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/6434/23 від 05 травня 2023 року встановлено, що [PERSON] 05.04.2023, близько 16:30 год., перебуваючи за місцем спільного проживання в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї баби [PERSON] , а саме дії психологічного характеру, що полягали у образах та висловлюваннях нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, чинив моральний і психологічний тиск, чим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Вказаними діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Потерпіла [PERSON] та адвокат Карпа М.М. у судовому засіданні зазначили щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] , а саме образ та висловлювань нецензурними словами, погроз потерпілій фізичною розправою. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення, у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Суд бере до уваги, що [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - не виконував заходи термінового заборонного припису та перебував у місці спільного проживання (перебування) постраждалої особи - [PERSON] ; вчиняв домашнє насильство відносно своєї баби [PERSON] , зокрема дії психологічного характеру, що полягали у образах та висловлюваннях нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, чинив моральний і психологічний тиск, чим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Вказані дії [PERSON] охоплюються такими ознаками психологічного та фізичного насильства як словесні образи, погрози та штовхання, що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку. Відтак, [PERSON] , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки вона неодноразово зверталася до поліції, внаслідок чого постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, враховуючи її пояснення надані у судовому засіданні про продовження вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства і відсутністю змін у його поведінці, а тому повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо [PERSON] дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником відносно заявниці психологічного та фізичного насильства. Тривалість протиправної поведінки [PERSON] щодо заявниці є необхідною умовою застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тривалість такої протиправної поведінки, зокрема вчинення насильства психологічного та фізичного характеру [PERSON] відносно [PERSON] знайшло своє підтвердження під час розгляду справи та доводиться матеріалами справи й показами заявниці. З огляду на вказані обставини, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] та про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] , [INFO] , на строк 1 (один) місяць, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав [PERSON] є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (один місяць) є пропорційним, необхідним та достатнім для уникнення фізичного контакту потерпілої та кривдника, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту та захисту здоров`я [PERSON] . Згідно із вимогами частини 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі наведеного,

Outcome: partial