Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Представник АТ «СК «Інго» - Гордієнко І.М. звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 84 919, 83 грн. та судовий збір. В обгрунтування вимог представник позивача зазначає, що між ТОВ «ОТП Лізинг» та Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» (далі за текстом - АТ «СК «ІНГО») був укладений договір страхування № 250549239.18 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, за яким застраховано транспортний засіб - «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] . В період дії договору страхування, 21.02.2019 року по вул. Липківського, 25 в м. Києві автомобілем марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований АТ «СК «ІНГО» автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. На умовах договору страхування, АТ «СК «ІНГО» відшкодовує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим страхове відшкодування на підставі страхових актів № 1918669 від 05.04.2019 року, № 1931488 від 22.04.2019 року, рахунків № 123038647 від 21.02.2019 року, № 123038970 від 21.03.2019 року та № 709 від 04.03.2019 року, склало 184 919,83 грн.. Автомобіль «Nissan», д.н.з. [NUMBER] був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АМ/004167479. Ліміт страхової відповідальності 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.. Враховуючи те, що розмір завданих збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АМ/004167479, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою в розмірі 84 919, 83 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов задвольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. В судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причину неявки до суду не повідомила. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2018 року між ТОВ «ОТП Лізинг» та Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» укладено договір страхування № 250549239.18 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, за яким застраховано транспортний засіб - «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що 21.02.2019 року по вул. Липківського, 25 в м. Києві автомобілем марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований АТ «СК «ІНГО» автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала автомобілем «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП автомобілю «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. ДТП було визнано страховою подією, з настанням якої виник обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. На умовах договору страхування, АТ «СК «ІНГО» відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі страхових актів № 1918669 від 05.04.2019 року, № 1931488 від 22.04.2019 року, рахунків № 123038647 від 21.02.2019 року, № 123038970 від 21.03.2019 року та № 709 від 04.03.2019 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 184 919,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №15184, від 06.03.2019 року, №15383 від 11.03.2019 року та № 16935 від 25.03.2019 року. Автомобіль «Nissan», д.н.з. [NUMBER] був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АМ/004167479. Ліміт страхової відповідальності 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.. Враховуючи те, що розмір завданих збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АМ/004167479, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою в розмірі 84 919,83 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 84 919,83 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved