Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Двері Білорусії» про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 28.11.2021 між [PERSON] та ТОВ «Двері Білорусії» було укладено усний договір на виготовлення та встановлення дверей та комплектуючих до них, а саме: коробка/Ш1/Ст/каштан у кількості 13 шт., литва /ш1/Ст-1/каштан/канелюр у кількості 23 шт., ручка Rumbal TL CFB - глянцева кава, у кількості 5 шт, накладка під фіксатор TL CFB - глянцева кава, у кількості 1 шт., замок під фіксатор (50*96) АВ бронза, у кількості 5 шт., петля МВМ 100 універс. АВ бронза, у кількості 10 шт, добірна дошка/Ш1/Ст/90/каштан, у кількості 10 шт., двері Вена/каштан/ПЧЗ/800х2000х40/сатин біл.рис/вижиг., у кількості 2 шт., двері Вена/каштан/ПГ/600х200х40/вижиг, у кільоксті 2 шт., двері вхідні Преміум (Вена В/Р17 (дуб темний))/88O/R/моттура/9/brown, у кільокості 1 шт., двері Вена/каштан/ПЧЗ/700/х200х40/сатин біл.рис./вижиг. у кількості 1 шт., що підтверджується рахунком на оплату замовлення № 74713 від 28 листопада 2021 року на суму 20704. 00 грн. та рахунком на оплату замовлення № 75170 від 28 листопада 2021 року на суму 42 483, 65 грн. Строки виконання замовлення було погоджено до 28.02.2022. Цього ж дня було внесено повну оплату по цих замовленнях, що підтверджується квитанціями про оплату. Проте станом на час звернення до суду замовлення відповідачем не виконано у повному обсязі. Виготовлені були тільки двері вхідні «Преміум» (код Т106536) у кількості 1 шт. вартістю 11 963, 04 грн. На неодноразові звернення позивача працівники ТОВ «Двері Білорусії» повідомляли, що замовлення обов`язково буде виконано, проте конкретного строку виконання не повідомляли, як і не повідомляли причин, з яких відбулась затримка такого виконання. Пізніше, працівницею ТОВ «Двері Білорусії» було запропоновано [PERSON] написати заяви на повернення коштів за невиконаними замовленнями. Гроші, зі слів працівниці ТОВ «Двері Білорусії», повинні були бути повернуті протягом п`яти днів. 02.07.2022 позивачем було написано заяви на повернення коштів по невиконаним замовленням. Вказані заяви були прийняті працівницею ТОВ «Двері Білорусії» [PERSON] . Однак станом на час звернення до суду грошові кошти за невиконані замовлення позивачу не повернуті та строки їх повернення працівники відповідача не повідомляють. У зв`язку з викладеним просить суд розірвати договір на виготовлення та встановлення дверей та комплектуючих до них укладений між [PERSON] та ТОВ Двері Білорусії від 28.11.2021. Стягнути з ТОВ Двері Білорусії на користь [PERSON] сплачені за договором виготовлення та поставки дверей за рахунком на оплату по замовленню № 74713 від 28.11.2021 грошові кошти у розмірі 20 704,00 грн. та за рахунком на оплату за замовленню № 75170 від 28.11.2021 грошові кошти у розмірі 28 128,00 грн. Стягнути з ТОВ Двері Білорусії на користь [PERSON] інфляційні витрати у розмірі 4 244,55 грн. Стягнути з ТОВ Двері Білорусії на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 895,03 грн. Стягнути ТОВ Двері Білорусії на користь [PERSON] в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 20 000 грн. а також витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. Представник відповідача 28.03.2023 отримав позовну заяву з додатками та не скористався правом на надання відзиву, жодних заперечень на позов станом на 19.05.2023 до суду не подано. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Двері Білорусії» було укладено усний договір на виготовлення та встановлення дверей та комплектуючих до них, а саме: коробка/Ш1/Ст/каштан у кількості 13 шт., литва /ш1/Ст-1/каштан/канелюр у кількості 23 шт., ручка Rumbal TL CFB - глянцева кава, у кількості 5 шт, накладка під фіксатор TL CFB - глянцева кава, у кількості 1 шт., замок під фіксатор (50*96) АВ бронза, у кількості 5 шт., петля МВМ 100 універс. АВ бронза, у кількості 10 шт, добірна дошка/Ш1/Ст/90/каштан, у кількості 10 шт., двері Вена/каштан/ПЧЗ/800х2000х40/сатин біл.рис/вижиг., у кількості 2 шт., двері Вена/каштан/ПГ/600х200х40/вижиг, у кільоксті 2 шт., двері вхідні Преміум (Вена В/Р17 (дуб темний))/88O/R/моттура/9/brown, у кільокості 1 шт., двері Вена/каштан/ПЧЗ/700/х200х40/сатин біл.рис./вижиг. у кількості 1 шт., що підтверджується рахунком на оплату замовлення № 74713 від 28 листопада 2021 року на суму 20704. 00 грн. та рахунком на оплату замовлення № 75170 від 28 листопада 2021 року на суму 42 483, 65 грн. Строки виконання замовлення було погоджено до 28.02.2022. Цього ж дня було внесено повну оплату по цих замовленнях, що підтверджується квитанціями про оплату. Проте станом на час звернення до суду замовлення відповідачем не виконано у повному обсязі. Виготовлені були тільки двері вхідні «Преміум» (код Т106536) у кількості 1 шт. вартістю 11 963, 04 грн. На неодноразові звернення позивача працівники ТОВ «Двері Білорусії» повідомляли, що замовлення обов`язково буде виконано, проте конкретного строку виконання не повідомляли, як і не повідомляли причин, з яких відбулась затримка такого виконання. Пізніше, працівницею ТОВ «Двері Білорусії» було запропоновано [PERSON] написати заяви на повернення коштів за невиконаними замовленнями. Гроші, зі слів працівниці ТОВ «Двері Білорусії» повинні були бути повернуті протягом п`яти днів. 02.07.2022 позивачем було написано заяви на повернення коштів по невиконаним замовленням. Вказані заяви були прийняті працівницею ТОВ «Двері Білорусії» [PERSON] . Однак станом на час звернення до суду грошові кошти за невиконані замовлення позивачу не повернуті та строки їх повернення працівники відповідача не повідомляють. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України не допускається. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Ураховуючи викладене та на підставі ст. 625 ЦК України, розмір інфляційних втрат за період з 10.07.2022 по 17.02.2023 складає 4\~244,55 грн. та три відсотки річних у розмірі 895,03 грн. (відповідно до розрахунку наданому позивачем та перевіреному у судовому засіданні). Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, що інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат - 4\~244,55 грн., та 3% річних - 895,03 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України також є обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. на користь позивача суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 3000,00 грн. На думку\~суду,\~ця сума\~відповідає ступеню\~та характеру\~моральних страждань\~позивача. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн., суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються\~згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.1\~ст.246\~ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правничої допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи та оплату правничої допомоги, а також приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, фактичних судових засідань у справі за участі представника позивача не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати при пред`явленні позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів. На підставі\~викладеного,\~Конституції України,\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~ст.ст.11,23,651,1167\~ЦК України\~та

Outcome: partial