Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що його мати [PERSON] за свого життя прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, після смерті своєї сестри [PERSON] , померлої [INFO] , до складу спадщини входило право [PERSON] на земельну частку (пай) розташовану на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, згідно сертифікату серії РН № 753414. Однак, [PERSON] за життя не оформила свої спадкові права на згадану земельну частку (пай) з отриманням відповідного свідоцтва. [INFO] [PERSON] померла. Позивач зазначає, що є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] та прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті останньої, шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, проте не може оформити право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом серії РН № 753414 внаслідок його втрати. У зв`язку з цим на теперішній час позивач змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після [PERSON] право на земельну частку (пай) розташовану на території Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, яке відповідно до втраченого сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 753414 належало [PERSON] 05.05.2023 року ухвалою суду (а.с.20-21) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, а також витребувано докази з Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області та з архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка про доставку 09.05.2023 року повідомлення у додаток «Viber». При цьому, 02.06.2023 року позивач подав до суду заяву від 02.06.2023 року про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Кодимської міської ради Одеської області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання відповідач був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка його представника від 10.05.2023 року. При цьому, відповідач надав до суду клопотання від 01.06.2023 року № 03-17/1720 про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджує копія посвідченого 11.10.2004 року Виконавчим комітетом Сербівської сільської Ради депутатів трудящих Кодимського району Одеської області свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Бюро записів актів громадянського стану Виконкому Апатітського міськради депутатів трудящих Мурманської області 11.04.1974 року, актовий запис № 292 (а.с.8). Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23.11.2022 року у справі № 503/833/22 (а.с.11-14) встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Нива», розміром 2,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату серії РН № 753414 виданого Кодимською районною державною адміністрацією 06.09.2000 року (а.с.15), що підтверджується листом-повідомленням архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 12.05.2023 року № 08.3-06-06/10-Т. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останнього було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Пунктом 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Сербівською сільською радою Кодимського району Одеської області 03.12.2001 року, актовий запис № 38 (а.с.10). Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняла її сестра [PERSON] , фактично вступивши в управління спадковим майном, згідно копії довідки виданої старостою села Серби [PERSON] та зареєстрованої виконавчим комітетом Кодимська міська рада Подільського району Одеської області 04.02.2022 року № 105 (а.с.16), в якій зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та вели спільне господарство, а після смерті [PERSON] . [PERSON] здійснила її поховання та фактично вступила в управління всім майном, що свідчить про прийняття нею спадщини після її смерті. При цьому, після смерті [PERSON] спадкоємці в держнотконтору не звертались, спадкова справа не заводилась, що підтверджує лист-повідомлення Кодимської державної нотаріальної контори від 11.05.2023 року № 200/02-14. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області 20.01.2004 року, актовий запис № 05 (а.с.9). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] , звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок чого 24.07.2012 року була заведена спадкова справа № 249/2012, про що свідчать листи-повідомлення Кодимської державної нотаріальної контори від 25.04.2023 року № 183/02-14 та від 11.05.2023 року № 200/02-14. В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно права на земельну частку (пай) за сертифікатом серії РН № 753414, внаслідок його втрати та не оформлення за життя спадкоємцем [PERSON] свого права на нього в порядку спадкування після спадкодавця [PERSON] , позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листа-повідомлення нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори від 25.04.2023 року № 183/02-14 (а.с.17), яким позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування та роз`яснено про необхідність звернення до суду для вирішення питання прийняття спадщини. При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов обґрунтований, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved