Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У березні 2022 року Приватне підприємство АТП «Поділля Тур» (далі ПП АТП «Поділля Тур») звернулось\~\~до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат в розмірі 330 000 грн., пов`язаних з виплатою моральної шкоди та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.12.2016 року біля 17 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи автобусом марки «БАЗ» моделі «А07919», реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу, здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом «Рівне Хмельницький» рухаючись автодорогою «Городище-Рівне-Старокостянтинів» на 286 + 400 м. поблизу с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області, допустив виїзд керованого ним автобусом на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген Т-4», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, особи, що знаходилися у автомобілі «Фольксваген Т-4», а саме [PERSON] , [PERSON] загинули, а [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вказує, що відповідно до вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19.10.2021 року, справа № 683/683/17, який набрав законної сили 19.11.2021 року, відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3\~ст.286 КК України. Позивач зазначає, що згідно окремих ухвал суду від 22.06.2021 року, затверджено мирову угоду сторін від 17.06.2021 року про сплату цивільним відповідачем ПП «АТП «Поділля Тур» на користь позивача [PERSON] та позивача [PERSON] моральної шкоди в сумі по 125 000 грн. кожному, а решту по 125 000 гривень моральної шкоди зобов`язується сплачувати рівними частками по 5 000 гривень кожному щомісяця, протягом наступних 25 місяців. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] до відповідача ПП «АТП «Поділля Тур» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку із затвердженням мирової угоди між сторонами. Зазначає, що на момент подачі позову до суду, позивачем сплачено на користь [PERSON] та [PERSON] 165\~000 грн. моральної шкоди кожному, що разом становить 330\~000 грн., а тому позивач просить в порядку регресу відшкодувати зазначені збитки за рахунок відповідача. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 16.06.2022 року прийнято розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2016 року біля 17 год. 30 хв., [PERSON] працюючи водієм у ПП «АТП «ПоділляТур» та керуючи автобусом марки «БАЗ» моделі «А 07919», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом «Рівне - Хмельницький», в порушення вимог п.12.1, п.12.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року (далі Правил дорожнього руху), а також попереджувального дорожнього знаку 1.13 «Слизька дорога», заборонного дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», табличок до дорожніх знаків 7.2.1 «Зона дії» і 7.12 «Ожеледиця», а саме рухаючись зі швидкістю близько 80 км/год. автодорогою «Городище-Рівне-Старокостянтинів» в напрямку від м. Шепетівка до м. Старокостянтинова, в зимовий період часу, тобто достовірно знаючи, що проїзна частина може бути слизькою, в порушення вимог п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний» і п.10.1. Правил дорожнього руху, відволікаючись від керування мобільним телефоном, що виразилось у розмові ним по мобільному телефону під час руху, на 286 км + 400 м поблизу с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області, в порушення вимог п.1.5 ч.1 Правил дорожнього руху, діючи легковажно і самовпевнено, а також всупереч вимогам пунктів 1.2, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, під час зустрічного роз`їзду, не обрав безпечного інтервалу, не впоравшись з керуванням, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на зустрічний напрямок руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Т-4», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Фольксваген Т-4», р.н. [NUMBER] , [PERSON] та пасажир [PERSON] від спричинених тілесних ушкоджень загинули, а пасажир [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.06.2021 року затверджена мирова угода сторін від 17.06.2021 року про сплату відповідачем ПП «АТП «Поділля Тур» на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в сумі 125 000 грн., а решту 125 000 грн. моральної шкоди зобов`язується сплачувати рівними частками по 5 000 гривень щомісяця, протягом наступних 25 місяців. Крім того, ухвалою суду від 22.06.2021 року затверджена мирова угода сторін від 17.06.2021 року про сплату відповідачем ПП «АТП «Поділля Тур» на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в сумі 125 000 грн., а решту 125 000 грн. моральної шкоди зобов`язується сплачувати рівними частками по 5 000 грн. щомісяця, протягом наступних 25 місяців. Згідно вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19.10.2021 року, справа № 683/683/17, який набрав законної сили 19.11.2021 року, відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач працював водієм у позивача і вчинив дорожню-транспортну пригоду на службовому автомобілі. На виконання вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19.10.2021 року, справа № 683/683/17, позивачем було сплачено на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] 165\~000 грн. моральної шкоди кожному, що разом становить 330\~000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень. Сплачені на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] кошти є матеріальними збитками позивача, а тому він вимагає їх компенсації за рахунок відповідача, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дій працівника, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Згідно ч.1 ст.1 ЦК цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом ч.1 ст.3 КЗпП трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно ч.1 ст.130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За змістом ч.3 ст.136 КЗпП покриття шкоди, заподіяної працівником, провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч.3 ст.233 КЗпП України). Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992р. №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що ПП «АТП «Поділля Тур», як відповідальна особа за шкоду, завдану її працівником під час виконання ним трудових обов`язків, сплатило 330 000 грн. на користь третіх осіб в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дій відповідача, які визнані судом злочином, а отже підприємство зазнало збитків на таку суму коштів. З моменту виплати позивачем відповідних коштів до моменту звернення позивача з даним позовом до суду не сплинув річний строк, передбачений ст.233 КЗпП. Відповідач, як завдавач шкоди, зобов`язаний відшкодувати її в повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в сумі 4\~950 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України позивачу має бути компенсовано за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved