Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

07.02.2023 р. до суду надійшов вказаний позов. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є співвласником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2008 р., разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач є колишньою дружиною позивача, шлюб між ними розірвано 07.11.2018. На даний час відповідч зареєстрована у спірному приміщенні, хоча в зазначеній квартирі не проживає з 2017 року та вже не є членом сім`ї позивача. Реєстрація відповідача порушує права позивача, як співвласника квартири, в зв`язку з чим він просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 08.02.2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.23). Ухвалою суду від 23.03.2023 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд (а.с.41). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав викладених в заяві. У судовому засіданні третя особа [PERSON] просила також позов задовольнити. У судове засіданні третя особа [PERSON] не з`явилась причини неявки суду не відомі.Письмових пояснень до суду від неї не надходило. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки до суду невідомі. Відзиву на позов до суду не подала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає з 2017 року, не цікавиться ним, а тому відповідно до норм статей 317, 319 ЦК України, це є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2008 р., квартира [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.17). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва наданого на виконання ухвали суду від 08.02.2023 р. в спірному житловому приміщенні зареєстровані, окрім позивача та третіх осіб, відповідач [PERSON] (а.с. 32). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , розірвано 07.11.2018 р. (а.с.11). Згідно Акту про непроживання осіб, складеним майстром т.д. № 1, та затвердженого начальником ЖЕД № 3, від 27.12.2022 року, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року (а.с. 18). Допитана в судовому засіпанні свідок [PERSON] , яка є сусідкою по спірній квартирі, пояснила суду, що відповідачка в спірній квартирі не проживає з 2017 р. Також пояснила, що речей відповідачки в спірній квартирі немає, квартирою вона не цікавиться, залишила її добровільно. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16 відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно залишив спірне житлове приміщення, в якому зареєстрований та більше 23 років в ньому не проживає, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги з підстав зазначених в позові є обґрунтованими та доведеними. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved