Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

01 березня 2023 року [PERSON] через систему Електронний суд звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути на її користь з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за несвоєчасно виплачений дохід. В обґрунтування позову зазначала, що працювала в ДП «СВЦ» на посаді бухгалтера відділу бухгалтерського та податкового обліку та була звільнена 04 січня 2022 року наказом відповідача від 30.12.2021 № 188-п. У день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, а саме не виплачена заробітна плата за період з липня 2021 року по січень 2022 року включно у розмірі 124 247,95 грн, що змусило її звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу. 24 січня 2022 року Подільським районним судом м. Києва у справі № 758/865/22 видано судовий наказ про стягнення з ДП «СВЦ» на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 124 247,95 грн, та 8 192,00 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Оскільки на день звернення з цим позовом до суду остаточний розрахунок з нею не проведено, позивач вважає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України ДП «СВЦ» повинно виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців - в розмірі 94 212,60 грн, а також компенсацію втрати нею частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 26 993,16 грн. 01 березня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.03.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, представником надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ДП «СВЦ» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, не надіслав заяву про слухання справи у його відсутності. Відзив на позовну заяву не подано. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працювала в ДП «СВЦ» на посаді бухгалтера відділу бухгалтерського та податкового обліку та була звільнена на підставі наказу відповідача від 30.12.2021 року № 188-п з 04.01.2022. Наказом відповідача від 30.12.2021 № 188-п «Про звільнення [PERSON] » позивач звільнена з роботи згідно із п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 04 січня 2022 року. Факт не виплати позивачу в день звільнення нарахованої заробітної плати в розмірі 124 247,95 грн встановлено судовим наказом Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року у справі № 758/865/22. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У ч.ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що ДП «СВЦ» у день звільнення позивача з роботи належні їй при звільненні суми заборгованості по заробітній платі за липень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 124 247,95 грн не виплатило, належним чином розрахунок з працівником не провело, доказів проведення такого розрахунку на день розгляду справи судом не надало, суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи від дня звільнення, але не більше ніж за шість місяців, тобто у межах заявлених позивачем вимог. У відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, (далі - Порядок 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням нарахованої заробітної плати на кількість робочих днів. Згідно з п.4 розділу III Порядку 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з наявними в матеріалах справи копіями розрахункових листків у грудні 2021 позивачу нарахована оплата лікарняного листа, а кількість фактично відпрацьованих робочих днів у грудні 2021 склала - 11, у листопаді 2021 року - 15, а разом 26 робочих днів. Сума доходів, нарахованих позивачу за листопад - грудень 2012 року, яка у відповідності з положеннями Порядку № 100 має враховується для обчислення середньоденної заробітної плати, складає 21 300,12 грн (13 044,60 грн + 8 255,52 грн). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 819,24 грн (21300,12 грн / 26 робочі дні) Кількість робочих днів за шість місяців, що минули з дня звільнення позивача з роботи - 125. Разом з тим, суд враховує, що судовим наказом Подільського районного суду від 24.01.2022 у справі №758/865/22 з відповідача вже стягнуто середньоденний заробіток за час затримки розрахунку у сумі 8192,40 грн, тобто за 10 робочих днів. Виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 819,24 грн, періоду затримки розрахунку в межах встановленого законодавцем шестимісячного строку - 125 робочих днів та суми середнього заробітку, що належить стягненню згідно з судовим наказом від 24.01.2022 у справі № 758/865/22, із відповідача на користь позивача за зазначений період підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 94 212,60 грн ((819,24 грн*125 робочих дні)-8192,40 грн). Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За змістом ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно із абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. У абз. 2 п. 4 цього Порядку визначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. ДП «СВЦ» затримало виплату заробітної плати позивачу більше ніж на один місяць у кожному випадку, тому повинно виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати. Перевіривши наданий суду позивачем розрахунок зазначеної компенсації, проведений відповідно до п. 4 вказаного Порядку, у розмірі 26 993,16 грн, суд визнає його належним і допустимим доказом у справі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що на користь позивача з ДП «СВЦ» підлягають стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах шестимісячного строку в розмірі 94 212,60 грн та компенсація за несвоєчасно виплачений грошовий дохід у розмірі 26 993,16 грн. Вирішуючи питання про розподіл заявлених позивачем судових витрат, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 виклала правовий висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути. За правилами п. 1 ч. 2, ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У ч. 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач у позовній заяві подала попередній розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 гривень відповідно укладеного договору надання правничої професійної (правової) допомоги від 11.08.2022 № 08/22 ХОВ та додаткової угоди до нього від 30.12.2022. На підтвердження розміру вказаних судових витрат позивач надала до суду договір про надання правничої професійної (правової) допомоги від 13.02.2023 № 02/23 ОІВ, укладеного нею з адвокатським бюро «Олег Зудінов та партнери» та квитанції №0.0.2856978146.1 від 13.02.2023. За умовами зазначеного договору адвокатське бюро «Олег Зудінов та партнери» взяло на себе зобов`язання надавати позивачу професійну правничу (правову) допомогу, що полягає у складанні процесуальних документів та представництві інтересів Клієнта з питань, що пов`язані із стягненням з ДП «СВЦ» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасну виплату грошових доходів. У відповідності із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з урахуванням складності справи, її значення для клієнта, кваліфікації і досвіду адвоката бюро, фінансового стану клієнта, часу, що може бути витрачений на надання допомоги, та інших істотні обставини, сторони погодили, що за надання правової допомоги, клієнт сплачує бюро гонорар у фіксованих сумах, загальний розмір яких дорівнює 10000 грн. 00 коп. Розмір гонорару є незмінним та має бути сплачений клієнтом в два етапи: перша частина в розмірі 5000,00 грн до початку надання правничої допомоги, а друга частина в розмірі 5 000, 00 грн не пізніше наступного дня від дня виконання відповідного рішення суду. Також сторони домовились, що з урахуванням способу обчислення гонорару акти прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) ними не складаються, а належним підтвердженням надання передбаченої цим договором допомоги є матеріали відповідної судової справи. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з яким подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем належними доказами, що позивачем мають бути понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, тобто 8,25 % від ціни позову, є цілком співмірними з такою ціною, значенням справи для позивача, її складністю, а також враховує невжиття відповідачем заходів для позасудового врегулювання спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивача із ДП «СВЦ» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Також, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем у цій справі за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасно виплачений дохід сплачено судовий збір в розмірі 1212,06 грн. Отже, загальна сума судових витрат, що підлягають стягненню на користь позивача з ДП «СВЦ» складає 11212,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved