Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у серпні 2018 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №KID0AK23460186 від 02.04.2008 року в розмірі 351620, 81 грн. та витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №KID0AK23460186 від 02.04.2008 року, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилається на наступне. Так, відповідно до укладеного договору №KID0AK23460186 від 02.04.2008 року банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 102406, 60 грн. на термін до 01.04.2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавити банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач свої зобов`язання, передбачені Кредитним договором, не виконував, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 03.07.2018 року становить 351620, 81 грн., з яких: 45308, 65 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 41640, 54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3148, 26 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 261523, 36 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.08.2018 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 10.08.2018 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.11.2019 року представник відповідача - адвокат Басараб Н.В. подала письмові пояснення на позовну заяву, у яких просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2013 року, у справі між тими сторонами, встановлено відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 25 січня 2011 року. Всього станом на 28 березня 2014 року відповідачем сплачено банку 138244, 89 грн., з яких 9346, 92 грн. пені за прострочення платежів. Вважає, що на виконання умов кредитного договору станом на 25 червня 2013 року банком повинно бути зараховано 110625, 40 грн. На звернення відповідача щодо роз`яснення причин нарахування безпідставної заборгованості, банк листом від 11.04.2012 року повідомив, що з 01.02.2009 року в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку з 15, 96% до 26, 4%. Відповідно до прийнятого 12 грудня 2008 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», внесено зміни до ЦК України та ЗУ «Про банки та банківську діяльність», за якими банкам з дня набрання Законом чинності, а саме з 09.01.2009 року заборонено підвищувати процентну ставку в односторонньому порядку. Оскільки підвищення відсоткової ставки з 15,96% до 26,4% є нікчемним, відповідачем було сплачено заборгованість і погашено борг достроково, тому кредитне зобов`язання вважається припиненим виконанням. Попередніми судовими рішеннями встановлені обставини, які мають преюдиційне значення, а позовні вимоги про стягнення 351620, 81 грн. є безпідставними, позивачем не надано суду доказів неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та з якого часу припинилися внесення щомісячних платежів, не надані виписки про рух коштів по рахунку відповідача і не обґрунтовано підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 р., коли таке підвищення заборонено законом і є нікчемним, тому у позові має бути відмовлено. Додатково представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності. Вказала, що останній платіж відповідачем було здійснено 28.03.2014 року. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою. 18.05.2020 року та 26.05.2020 року представник банку - адвокат Єрмолов Є.М. подав аналогічні за змістом відповідь на письмові пояснення, у яких позовні вимоги просив задовольнити. Щодо заперечень відповідача вказав наступне. [PERSON] повинен виконати свої зобов`язання належним чином, згідно з умовами договору (ст. 526 ЦК України), до того ж, у відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Обов`язком позичальника є повернення позики, яка вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. На підтвердження позовних вимог банк надав розрахунок, у якому крім загальної суми заборгованості зазначено: періоди здійснення погашення заборгованості за кредитним договором; періоди та на яку суму зменшувалося сальдо за кредитом (тіло кредиту); період (кількість днів знаходження кредиту на простроченні) виникнення прострочення за тілом кредиту та її розмір; розмір відсоткової ставки, яка нараховується за користування кредитними коштами; розмір пені, що нараховується за невиконання умов кредитного договору та період (кількість днів за які нараховувалася пеня); період за який здійснювалося погашення відповідачем відсотків та їх розмір; розмір та період нарахування відсотків на поточну заборгованість та прострочену заборгованість (із зазначенням періоду виникнення прострочення); загальна заборгованість за відсотками; розмір та період нарахування комісії. Вважає, що банк надав належні докази щодо наявного розміру заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, з урахуванням проведеного розрахунку заборгованості, зарахування всіх сплачених позичальником платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. 05.06.2020 року та 09.06.2020 року представник банку - адвокат Єрмолов Є.М. подав аналогічні за змістом відповіді на заяву, у яких на підтвердження позовних вимог вказав наступне. За висновками Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року якщо строк виконання зобов`язання сплив, або якщо були заявлені вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, то кредитор має право на індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних. Однак, кредитор може вимагати й інший розмір процентів, якщо він встановлений договором. Протягом строку дії договору, кредитор здійснює нарахування відсотків відповідно до погоджених сторонами в договорі умов, в свою чергу у боржника є обов`язок виконати вимоги кредитора сформовані виходячи з умов договору, який є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності з п. 4.2. кредитного договору, нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Враховуючи вищевикладене, згідно з умовами договору сторони погодили, що відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, а тому з урахуванням правових позицій ВСУ та постанов ВП ВС сторони погодили сплату відсотків до повного повернення суми кредиту. Щодо застосування строків позовної давності до вимог постався на наступне. Відповідно до п.14.11 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. Згідно з умовами договору, строк виконання зобов`язань спливає 01.04.2015 року. Позивач звернувся до суду 02.08.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Також вважає, що немає підстав для застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов`язання триває. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача - адвокат Басараб Н.В. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у раніше поданих заявах. Надали суду для огляду оригінали квитанцій про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором. Заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи‚ суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 2 квітня 2008 року сторони уклали кредитно-заставний договір №KID0AK23460186, відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 72815, 50 грн., строком до 01.04.2015 року, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту в обумовлений строк та сплатити за 15,96 % річних ( п.17.1.1, 17.1.5, 17.1.6). Предметом застави за вказаним договором є автомобіль Elara марки CHERY, 2007 року випуску. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати кредитну заборгованість щомісячними платежами відповідно до графіку погашення заборгованості у період з 20 по 24 число кожного місяця. Відповідач повинен надавити банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно розрахунку заборгованості за договором №KID0AK23460186 від 02.04.2008 року, заборгованість відповідача станом на 03.07.2018 року становить 351620, 81 грн., з яких: 45308, 65 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 41640, 54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3148, 26 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 261523, 36 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі №22-796\\1223-2013 заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2011 року скасовано, та постановлено нове яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. В суді апеляційної інстанції представниками позивача та представником відповідача було проведено звірку як нарахованих сум так і фактично сплачених [PERSON] , як за спірний період так і на час розгляду справи. Внаслідок вказаних розрахунків було встановлено, і погоджено сторонами, що на 25.01.2011 року згідно графіку погашення кредиту [PERSON] повинен був сплатити 51 546 грн. 99 коп. Відповідачем було ж сплачено станом на 25.01.2011 року - 60279 грн. 30 коп., з яких банком зараховано 53 511,11 грн. на погашення кредиту, а 9 346,92 грн. погашення пені. Враховуючи викладене станом на 25 січня 2011 року заборгованості за кредитним договором не існувало. Відповідно до пояснень сторін [PERSON] продовжує виконувати кредитні зобов`язання відповідно до договору. Вказані обставини в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнає такими, що не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені рішенням суду у цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи. З графи 5 таблиці розрахунку встановлено, що банк з 01 лютого 2009 року збільшив поточну процентну ставку з 15, 96% до 26, 4%. Відповідно до п. 6.3.1. кредитного договору в односторонньому порядку банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненної процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно до збільшення курсу долара США. Банком не надано суду доказів виконання вищезазначеного пункту кредитного договору, а також не обґрунтовано підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 року, хоча відповідачем заперечувалося отримання від банку будь-якого повідомлення про підвищення процентної ставки, а також погашення заборгованості за новою процентною ставкою. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12.12.2008 року внесено зміни до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» доповнено частиною четвертою, якою Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом". Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Суд приходить до висновку, що позивачем необгрунтовано збільшено проценту ставку до 26,4%. Відповідачем в період з 25.01.2011 року по 28.03.2014 року здійснено платежів на суму 77965,59 грн., що підтверджується наданими квитанціями. Всього відповідачем сплачено 138244,89 грн. За графіком платежів (додаток 1 до договору) відповідач повинен був сплатити 133415,14 грн. Станом на 25.01.2011 року банк обліковує прострочену заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (графа 4 таблиці розрахунку) в розмірі 9538,33 грн. та заборгованість по процентах в сумі 12527,68 грн.(графа 11 таблиці розрахунку). Розрахунок не відповідає висновку у рішенні Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2013 року про відсутність заборгованості станом на 25.01.2011 року. Також у розрахунку не відображено сплату процентів відповідачем в період з 22.03.2011 по 22.01.2014 року, з наданих відповідачем квитанцій, судом встановлено, що такі платежі здійснювались. Пунктом 14 кредитно-заставного договору передбачено право банку нараховувати пеню та штрафи у випадку порушення позичальником зобов`язань. При цьому встановлено, що розрахунок заборгованості не містить відомостей про порядок та підстави нарахування заборгованості (у т.ч. пені) за період з квітня 2014 року по червень 2018 року на загальну суму 261523, 36 грн. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 16.09.2015 року відмовлено в задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставном договором №KID0AK23460186 від 02.04.2008 року, в розмірі 146585,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 45308, 65 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 41840, 54 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 3148,26 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 49069,36 грн. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів у підтвердження розміру заборгованості відповідача по кредитно-заставному договору №KID0AK23460186 від 02.04.2008 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed