Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник позивача адвокат Марцих Я.О. в інтересах позивача засобами поштового листування звернувся до суду 23.08.2022 із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 25.05.2021, р.№9309, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у сумі 28 030,24 гривень, - таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача 28 030,24 гривень, що стягнуті на підставі виконавчого напису. За змістом позову, 25.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис, р. №9309 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК Кредит-Капітал» заборгованості у сумі 28\~030,24 гривень. Про даний факт позивач дізнався 10.08.2022 з даних, наявних у реєстрі виконавчих проваджень. У реєстрі наявні постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2022, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, основної винагороди виконавця, арешт коштів боржника та закриття виконавчого провадження. Примусове виконання виконавчого напису здійснювалось приватним виконавцем Проценком Д.Ю. Позивач вважає зазначений виконавчий напис незаконним, адже приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. не перевірила безспірність вимог банку та не дотрималась встановленої процедури вчинення виконавчого напису; виконавчий напис вчинений за відсутності необхідного пакету документів, зокрема, на підтвердження безспірності заборгованості та направлення боржнику повідомлення про наявну заборгованість, оригіналу кредитного договору (№006-07090-131109 від 13.11.2009, укладеного із АТ «Дельта Банк)», посвідченого нотаріально, та виписки з рахунку боржника. Крім того, як стверджує позивач, з дня виникнення вимоги у кредитора минуло більше трьох років, що унеможливлювало вчинення виконавчого напису, із посиланням на ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно, оскільки в межах виконавчого провадження з [PERSON] стягнуто кошти у вказаній вище сумі, як безпідставно набуті, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Із посиланням на ст.133, 134, 137 ЦПК України та відповідно до договору про надання правової допомоги, укладеного 15.08.2022 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Компанія Довіра», сторона позивача просить стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5 016,00 гривень. На підставі наведеного та положень ст.15-16, 18, 1212, 1213 ЦК України, ст. 87-89 ЗУ «Про нотаріат», позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 30.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати до суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), крім того, відповідач вправі в строк для подання відзиву подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено третім особам згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 16.02.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Бабича В.І. про залучення як правонаступника ТОВ «Компані Фінанс» і клопотанні представника [PERSON] адвоката Галайчук Г.С. про залучення [PERSON] як правонаступника ТОВ «Компані Фінанс» відмовлено. Залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у даній справі [PERSON] . Судове засідання постановлено відкласти, надано час для надання пояснень у справі щодо позову, із визначенням 15-денного строку з дня вручення ухвали суду. Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду: відповідно до матеріалів справи приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. відкрито виконавче провадження ВП №69521610 за заявою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про примусове виконання рішення від 07.09.2021, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2022 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у сумі 28 030,24 гривень на підставі виконавчого напису, р.№9309, вчиненого 25.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., та 10.08.2022 у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Так, виконавче провадження закрито 10.08.2022, договори про відступлення права вимоги, між відповідачем та ТОВ «Компані Фінанс» та між ТОВ «Компані Фінанс» та [PERSON] укладені 01.07.2022, проте, ні відповідач, ні [PERSON] не зверталися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Крім того, заслуговує на увагу й той факт, що грошові кошти у сумі 28 030,24 гривень стягнуто з позивача у виконавчому провадженні ВП №69521610 саме на користь відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Каптал». Відповідач та треті особи не скористались своїм правом на подання відзиву та пояснень, поважних причин неподання суду не повідомлено, зауважень щодо спрощеного порядку розгляду справи не висловили, тому суд застосовує положення ч.8 ст.178 ЦПК України й вирішує справу за наявними матеріалами. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи не подано. Інших процесуальних дій під час розгляду справи судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Позивач в судове засідання не з`явився, 02.11.2022 подав заяву за вх.№ 19284 про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обязі, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову, в разі відсутності належним чином повідомленого відповідача просить винести заочне рішення суду. Також, за змістом клопотання, вх.№4019/23 від 15.02.2023 представник позивача адвокат Зарудній І.В. просить розглядати справу без участі сторони позивача, заперечень проти винесення заочного рішення по справі не висловлено, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, за адресою місцезнаходження юридичних осіб згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача. Треті особи також про причини неявки до суду не повідомили, неодноразово та завчасно повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1,2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Клопотань до матеріалів справи відповідачем та третіми особами не надсилалось. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Cудом встановлено, що 25.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис за реєстровим №9309, щодо звернення стягнення з позивача [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №006-07090-131109 від 13.11.2009, укладеним із АТ «Дельта Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №41/К від 06.10.2017 є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, заборгованості за вказаним кредитним договором. Згідно з виконавчим написом, строк платежу за вказаним кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.10.2017 по 05.04.2021, сума заборгованості складає 26\~830,47 гривень, а саме, прострочена заборгованість за сумою кредиту 14\~642,08 гривні, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 12\~188,39 гривень. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] відповідно до наявної у справі засвідченої копії виконавчого напису складає 28 030,24 гривень. Виконавчий напис, за його змістом, набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, а саме з 25.05.2021, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом 3 років з моменту вчинення виконавчого напису. Судом також встановлено, що 29.07.2022 на підставі заяви стягувача (відповідача) про примусове виконання виконавчого напису, р.№9309 від 25.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. відкрито виконавче провадження ВП №69521610 про стягнення 28\~030,24 гривень, про що свідчить відповідна постанова, засвідчена копія якої наявна у матеріалах справи. Відомості про її надіслання боржнику за адресою у м.Запоріжжі відсутні. Доказів вручення постанови приватного виконавця боржнику суду не надано. Стягувачем у виконавчому провадженні є саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Також, 29.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. при примусовому виконанні виконавчого напису, р. №9309, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 25.05.2021 (ВП №69521610) винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Крім того, 10.08.2022, оскільки сума боргу за виконавчим документом, основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження стягнуті та перераховані, виконавчий документ виконано фактично у повному обсязі, 10.08.2022 приватним виконавцем Проценком Д.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження із посиланням на п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів отримання кредиту позивачем у АТ «Дельта Банк», зокрема, споживчого, укладення кредитного договору №006-07090-131109 від 13.11.2009, суми кредиту, повної або часткової сплати кредитної заборгованості суду не надано. Так само учасники справи не довели належними та допустимим доказами, що входило до обов`язку доказування відповідача, його правонаступництво за вказаним у виконавчому написі кредитним договором як стягувача. Про таке правонаступництво не свідчать також надані ТОВ «Компані Фінанс» копія договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022 із витягом з реєстру боржників, платіжним дорученням №21 від 18.10.2022; адвокатом Галайчук Г.С. в інтересах [PERSON] копія договору відступлення права вимоги від 01.07.2022, тобто, укладеного в ту саму дату, що й попередній договір, також із реєстром боржників. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відноситься до нотаріальних дій (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Ст.88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису (25.05.2021), визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. П.2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 у справі №826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Суд враховує, що касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 була відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 №92. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином, до обов`язків нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. На час розгляду справи Розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" виключено з Переліку на підставі Постанови КМ №480 від 19.04.2022, але в часі виключення відбулось пізніше дати вчинення виконавчого напису. Проте, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного у даній справі виконавчого напису застосував не чинну на момент здійснення нотаріальної дії норму Переліку, вказаного вище, яка скасована у судовому порядку. Крім того, безспірність заборгованості, як необхідна умова вчинення виконавчого напису нотаріуса згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» з тексту виконавчого напису не вбачається, оскільки вказані у написі реквізити кредитного договору та договору про відступлення прав вимоги на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», вочевидь, не є доказами на підтвердження такої безспірності та, тим більше, строку її виникнення та наявних складових. При цьому, підставами оскарження виконавчих написів, на переконання суду, може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника або окремих складових заборгованості. Суд зауважує, що повідомлення новим кредитором (відповідачем) на ім`я позивача про відступлення права вимоги в порушення ч.2 ст.517 ЦК України, як і дійсність розрахунку заборгованості, періоди нарахування складових заборгованості матеріалами справи не підтверджено. Відповідно, позивач не мав змоги відповідно до ст.518 ЦК України висловити заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язанні до вчинення нотаріальної дії. При цьому, відповідачем доказів протилежного в порушення свого обов`язку доказування на виконання ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Суд окремо наголошує, що зі змісту виконавчого напису не вбачається повного переліку документів, наданих стягувачем приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії.Вищезазначені обставини свідчать про те, що заборгованість позивача не є безспірною. На підставі наведеного суд приходить до переконання про вчинення виконавчого напису здійснено із порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки за обставин, встановлених судом, правових підстав для його вчинення нотаріусом не було, тому суд визнає оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Стосовно належного відповідача у справі, суд зазначає наступне.Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Так, тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Судом встановлено, що станом на час звернення до суду з позовом, право вимоги до позивача, заборгованість за яким стягнута оспорюваним виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Данич О.Ф., належало [PERSON] . Звертає на себе увагу й та обставина, що на момент відкриття виконавчого провадження за заявою про примусове виконання виконавчого напису, поданою відповідачем у справі, й на користь якого стягнуто 28\~030,24\~гривень в\~межах виконавчого\~провадження, право вимоги за вказаним вище договором вже відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» й в цей же день [PERSON] , договори набрали чинності. За приписами ст.50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Виходячи з положень ст.55 ЦПК України процесуальне правонаступництво має місце у випадку заміни, в тому числі кредитора, після відкриття провадження у справі на будь якій стадії судового процесу. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо стосуються прав та обов`язків як первісного відповідача, за заявою якого вчинено виконавчий напис та відкрито виконавче провадження, так і [PERSON] , залученого третьою особою. Проте, безпосередньо внаслідок дій [PERSON] права позивача не порушені. Відповідно, підстав вважати суб`єктний склад учасників справи неналежним у суду немає. Суд наголошує, що за своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд також враховує правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14, пр.№61-360св18, від 09.02.2022 у справі №547/210/20, пр.№61-16834св21, від 15.02.2023 у справі № 947/10174/21, пр.№ 61-11444св22, від 13.07.2022 у справі №761/825/20, пр.№61-12951св21, від 02.11.2022 у справі №758/14101/16-ц, пр.№61-17550св21, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, пр.№14-557цс19, від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, пр.№14-84цс19. За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом.\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення першої позовної вимоги. З приводу позовної вимоги про повернення безпідставно стягнутих коштів, суд виходить з норм ст.1212, 1213 ЦК України, погоджуючись із доводами сторони позивача. Крім того, суд застосовую правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, провадження №61-88св21. Так, результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 28 030,24 гривень, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса (в межах здійснення виконавчого провадження), який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, позовна вимоги про повернення цієї суми у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд за нормами ч.1-3 ст.141 ЦПК України ухвалює стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави, оскільки позов задовольняється у повному обсязі. Так, за розгляд позовної вимоги немайнового характеру про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також позовної вимоги майнового характеру про повернення коштів підлягав сплаті судовий збір у сумі 1\~984,80 гривень (0,4*2 481,00 гривня за кожну вимогу). Суд враховує, що від сплати судового збору позивач був звільнений у передбаченому законодавством порядку. Стосовно клопотання сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено також, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 15.08.2022, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Компанія «Довіра» в особі партнера адвоката Марцих Я.О. Згідно з п.3.1.2, 3.3. договору, розмір гонорару визначається за годину роботи адвоката у сумі 1\~254,00 гривень. Виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт. До позовної заяви додано детальний опис наданих правових послуг та їх вартості від 22.08.2022 із урахуванням 4 годин роботи адвоката (ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, підготовка та подання позовної заяви), тобто, на суму 5\~016,00 гривень. Виконання послуг та сплата підтверджені актом виконаних робіт до договору від 15.08.2022, датованим 22.08.2022, із підписами сторін. Заперечень проти розміру витрат на правову допомогу стороною відповідача не надано. Тому, враховуючи загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, суд дійшов висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 5 016,00 гривень, тобто, у повному обсязі.

Outcome: approved