Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (далі - [PERSON] ), [PERSON] (далі - [PERSON] ), [PERSON] (далі - [PERSON] ) та просила встановити наступний порядок користування спільною квартирою [ADDRESS] , відповідно до якого виділити у користування [PERSON] кімнату площею 14,8 кв.м. з лоджею площею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті №1 згідно технічного паспорту, [PERSON] та [PERSON] виділити кімнату площею 17,0 кв.м., що відповідає кімнаті № 3 згідно технічного паспорту, а [PERSON] - кімнату площею 9,9 кв.м. з лоджею площею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті № 2 згідно технічного паспорту, залишивши у спільному користуванні приміщення кухні площею 8,5 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 12,3 кв. м., вбудовану шафу площею 1,2.кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , в рівних частках по 1/4 кожний. Зазначає, що між співвласниками квартири виникають непорозуміння та відсутня домовленість щодо сплати комунальних послуг. Весь тягар по сплаті комунальних послуг лежить на позивачу, внаслідок чого утворилася заборгованість у великому розмірі. Оскільки співвласники квартири відмовляються в рівних частках сплатити заборгованість та добровільно визначити порядок користування квартирою, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 12.09.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який судом не береться до уваги, оскільки до відзиву не долучено докази його направлення іншим учасникам справи. Відповідачка [PERSON] в підготовчому засіданні заперечувала щодо заявлених вимог, зазначивши, що її родина (чоловік та двоє дітей) вже тривалий час користується кімнатою площею 17.0 кв.м. Ухвалою суду від 05.12.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 10.03.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який судом повернуто без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на його подання. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач пояснила, що проживає в кімнаті площею 14.8 кв.м, [PERSON] проживає в кімнаті площею 9,9 кв.м, а [PERSON] разом з дітьми більше року не проживає у квартирі. [PERSON] має ряд захворювань та потребує стороннього догляду. Відповідач [PERSON] наразі також проживає в квартирі та піклується про свого батька, у зв`язку з чим, просила виділити їм кімнату площею 17.0 кв.м., а [PERSON] - кімнату площею 9,9 кв.м Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вказав, що наразі його батько [PERSON] переніс черговий інсульт, у зв`язку з чим прикутий до ліжка. Оскільки позивач є колишньою дружиною [PERSON] , між ними відсутні сімейні відносини, а тому обов`язок по догляду за батьком він взяв на себе. Кімната в якій проживає батько має площу 9.9 кв.м., а враховуючи його вік та стать, він не може проживати ні з матір`ю, ні з сестрою [PERSON] , яка має двох дітей. Таким чином, просив виділити йому та батьку кімнату площею 17,0 кв.м., що дозволить йому проживати разом з батьком в кімнаті та здійснювати належний догляд за ним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. [PERSON] надіслала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки завчасно не була повідомлена про дату та час судового засідання. Суд, розглянувши клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, вважає за належне залишити його без задоволення з огляду на наступне. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] направлялась судова повістка, яка повернулась на адресу суду з відміткою «за вказаною адресою адресат відсутній». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на викладене, суд вважає, що [PERSON] була належним чином повідомлена про розгляд справи. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] тричі заявляла клопотання про відкладення справи. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 240 Цивільного процесуального кодексу України). Водночас, участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом відповідно до ухвал, які наявні в матеріалах справи. При цьому, надаючи до суду клопотання про відкладення судового засідання, відповідач не навела обґрунтування неможливості участі її представника у судовому засіданні, який також повідомлявся про розгляд справи судовою повісткою. Судом також зауважено, що на даний час в Дарницькому районному суді м. Києва працює система Електронний суд за допомогою якої учасники судового процесу можуть реалізувати права, визначені статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України, та подавати в електронному форматі до суду процесуальні документи, пов`язані із розглядом справи у суді. З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідачів [PERSON] та [PERSON] не призводить до неможливості вирішення спору по суті. Суд вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши заяви сторін, вважає за можливим провести розгляд справи за наданими доказами, задовольнивши позовні вимоги частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , в рівних частках по 1/4 кожний. Відповідно до Технічного паспорту спірна квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 71,2 кв.м., жилою площею 41,7кв.м.: перша кімната площею 14,8 кв.м з лоджею площею 1,95 кв.м., друга кімната площею 9,9 кв.м з лоджею площею 1,95 кв.м., третя кімната площею 17,0 кв.м. В квартирі наявна кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня, вбудована шафа. Отже, на кожного співвласника спірної квартири припадає по 10,43 кв.м. жилої площі. У позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. Сторони мають право на користування квартирою відповідно до своїх часток, однак у них виникли спірні відносини щодо користування квартирою та конфлікти через оплату комунальних платежів через наявну заборгованість по ним. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності. Спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (частина 1 стаття 356 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою, а питання про одержання грошової компенсації вартості часток сторони не ставлять. За таких обставин вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. В даному випадку спірні правовідносини сторін не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а тому надання в користування сторонам спору кімнат, адекватних розміру їх часток у праві власності на спільне майно, не порушить їх право власності. При цьому з аналізу наявної судової практики вбачається, що в подібних спорах допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року по справі № 569/15733/17-ц, від 20 лютого 2019 року по справі № 214/239/17-ц, від 13 грудня 2019 року по справі №756/3340/18, від 07 квітня 2021 року по справі №754/12663/16. За запропонованим позивачем варіантом порядку користування спірною квартирою, з яким погодився і відповідач [PERSON] , площа кімнати 9,9 кв.м., що просить виділити позивач відповідачу [PERSON] буде меншою, відповідно до того розміру, яка припадає на її частку у праві власності. При цьому суд враховує, що [PERSON] має двох дітей віком 14 та 23 роки, які проживають разом із нею. Таким чином, на переконання суду, цей варіант порядку користування квартирою не ураховує право власності відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] має ряд захворювань, в тому числі, переніс гострий мозковий інсульт, у зв`язку з чим потребує стороннього догляду та піклування на час реабілітації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що доглядає за батьком, а тому проживає разом із ним в кімнаті. За таких обставин, враховуючи розмір часток співвласників, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників квартири, їх стан здоров`я, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування квартирою: [PERSON] виділити кімнату площею 9.9 кв.м. з лоджею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті 2 згідно технічного паспорту квартири, [PERSON] , [PERSON] кімнату площею 17.0 кв.м., що відповідає кімнаті 3 згідно технічного паспорту квартири, [PERSON] кімнату площею 14,8 кв.м. з лоджею 1,95 кв.м., що відповідає кімнаті 1 згідно технічного паспорту квартири, залишивши у спільному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні та вбудованої шафи. Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати інтереси членів сім`ї сторін, які мають право користуватись житлом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial