Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт смерті громадянина України, [PERSON] , уродженця с. Чемерпіль Гайворонського району Одеської області [INFO] , дата смерті [INFO] , місто смерті - м. Донецьк, причина смерті - COVID-19. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , громадянин України. На момент смерті він знаходився у м. Донецьк Донецької області, де мешкав постійно з 1968 року. Приймаючи до уваги, що м. Донецьк з 2014 року знаходиться на тимчасово окупованій території України, свідоцтво про його смерть було видане органами, які не визнані законними, а саме «ленінським відділом рагс донецького міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки», на підставі довідки про причину смерті, а саме COVID-19, яка у свою чергу була видана медичною установою міста Донецьк. Заявник, [PERSON] , дочка померлого [PERSON] , звернулась до представника заінтересованої особи для видачі свідоцтва про смерть державного зразка, але їй було відмовлено у цьому і наголошено, що спочатку їй треба встановити факт смерті батька у судовому порядку. Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України і видачі свідоцтва про смерть. Заявник надала заяву з проханням розглянути справу без її участі та просила задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи - начальник Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин. З урахуванням викладеного, суд розглянув справу за відсутності представника заінтересованої особи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] . На момент смерті він знаходився у м. Донецьк Донецької області, де мешкав постійно з 1968 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] народилася [PERSON] (актовий запис №427), батько - [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] , 21.12.1991 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Заявником надано копію свідоцтва про смерть, виданого 10.09.2021, [PERSON] , помер [INFO] на території м. Донецьк. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником також було надано довідку про причину смерті №431, відповідно до якої причиною смерті є - COVID-19. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 428-р «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7листопада 2014р.№ 1085» м. Донецьк відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до роз`яснень, викладених у інформаційному листі Верховного Суду №985/0/208-21 від 22 квітня 2021 року під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України актом цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. У зв`язку з тим, що смерть [PERSON] настала в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд дійшов висновку щодо неможливості отримання заявником лікарського свідоцтва про смерть встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України. Як передбачено ч.1 ст.18 Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ст. 315 ЦПК України в окремому провадженні суд, зокрема, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заявник, [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копія свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] . Зі змісту ч.2, 3 ст.9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За відсутності можливості з об`єктивних причин отримати документ встановленої форми про смерть чоловіка та доньок заявниці, виданого закладом охорони здоров`я, вона позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію їх смерті та отримати свідоцтво про смерть, а тому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів, вимушена звернутися для встановлення даного факту із відповідною заявою до суду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Частинами 4, 5 ст.317 ЦПК України визначено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті, який підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Outcome: approved