Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 31.10.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов кредитного договору банком позичальнику було оформлено кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [PERSON] . Відповідач, в свою чергу, порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 19.03.2023 в розмірі 35342 (тридцять п`ять тисяч триста сорок дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом - 28910 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот десять) гривень 46 (сорок шість) копійок; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6431 (шість тисяч чотириста тридцять одна) гривня 68 (шістдесят вісім) копійок. Добровільно сплатити заборгованість відповідач не бажає. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №б\\н від 31.10.2012 станом на 19.03.2023 у розмірі 35342 (тридцять п`ять тисяч триста триста сорок дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок та судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.05.2023 було відкрито спрощене позовне провадження, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін на 05.06.2023 об 11 год. 00 хв. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. 24.04.2023 за вх.№2509, представником позивача Ляр Д.Ю. подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Відмітка на поштовому повідомленні: «адресат відмовився», відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України свідчить про те, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н від 31.10.2012 [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідач ознайомився з основними умовами кредитування, інформацією щодо реальної річної процентної ставки, орієнтовною загальною вартістю кредиту та порядком повернення кредиту (а.с.20-23). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , виданої АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що відповідачеві [PERSON] неодноразово змінювався кредитний ліміт, востаннє, зокрема, 19.06.2020 (а.с.18). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачеві [PERSON] видано кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 31.10.2012 з терміном дії до серпня 2016 року; № [NUMBER] , дата відкриття 06.03.2013 з терміном дії до грудня 2016 року; № [NUMBER] , дата відкриття 08.07.2016 з терміном дії до червня 2018 року; № [NUMBER] , дата відкриття 15.09.2014 з терміном дії до вересня 2018 року; № [NUMBER] , дата відкриття 15.09.2014 з терміном дії до вересня 2018 року; № [NUMBER] , дата відкриття 27.06.2018 з терміном дії до квітня 2022 року (а.с.19). Отримання відповідачем [PERSON] від позивача грошових коштів, підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 31.10.2012 по 01.01.2023 (а.с.58-75). Однак, як слідує із розрахунку заборгованості по кредитному договору, відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість станом на 19.03.2023 в розмірі 35342 (тридцять п`ять тисяч триста сорок дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом - 28910 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот десять) гривень 46 (сорок шість) копійок; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6431 (шість тисяч чотириста тридцять одна) гривня 68 (шістдесят вісім) копійок (а.с.6-17). Дослідивши усі докази в їх сукупності та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак, у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів, що відповідачу були надані кредитні кошти, якими він користувався, однак, допустив неналежне виконання своїх обов`язків, порушив умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики та відсотків за користування нею, а тому вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням №PROM3B8J6R від 03.04.2023 (а.с.1), за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Outcome: approved