Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

17.01.2023 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Державна театрально-видовищна агенція» про середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 143972,40 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 15.07.2019 р. по 06.07.2021 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2022 р. у справі № 761/35805/21 позов [PERSON] задоволено частково, а саме змінено формулювання причини звільнення та стягнуто з ДП «Державна театрально-видовищна агенція» на його користь вихідну допомогу в сумі 63126,36 грн. Таким чином, оскільки у день звільнення відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з ним та не виплатив належну йому вихідну допомогу, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 23.01.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому останній виклав заперечення проти нього та просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 15.07.2019 р. позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах та займав посаду директора-розпорядника, а з 06.07.2021 р. був звільнена із займаної посади з підстави, передбаченої ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2022 р. у справі № 761/35805/21. Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні суду від 30.05.2022 р., яке набрало законної сили, встановлено, що оскільки суд прийшов до висновку про зміну формулювання причини звільнення, тому з ДП «Державна театрально-видовищна агенція» на користь [PERSON] підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного заробітку, що становить 63126,36 грн. Отже, зазначена сума вихідної допомоги, встановлена рішенням суду, підлягала виплаті позивачу в день його звільнення, але виплачена не була внаслідок самовільної зміни відповідачем причини звільнення, а тому суд вважає, що виплата належних працівнику коштів при звільненні була проведена з порушенням встановленого ст. 116 КЗпП України строку з вини відповідача. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 143972,40грн. (1107,48грн. середньоденна заробітна плата Х 130 робочих днів), позивач у своїх письмових поясненнях зазначає, що 10.08.2021р. йому було частково виплачено відповідачем вихідну допомогу в сумі 19499,75 грн. (без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів - 24223,29 грн.), однак решта належної йому суми при звільненні залишається невиплаченою до даного часу. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З врахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши розрахунки позивача, наведені у позовній заяві, суд на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.07.2021р. по 07.01.2022р. в сумі 119749,11 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1197,49 грн.

Outcome: partial