Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5517,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2001 року одружена з [PERSON] , від шлюбу мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Останній час спільного життя, з вини чоловіка, склалися напружені подружні відносини. Сімейне життя розладилось, подружні стосунки різко погіршились та прийшли до розриву. Відповідач тривалий час фактично припинив надання матеріальної допомоги для сім`ї та утримання дітей, не виконує свої батьківські обов`язки. Діти перебувають на матеріальному забезпеченні та утриманні позивача. Самостійно забезпечити дітей всім необхідним для їх повноцінного розвитку не може. Відповідач вихованням дітей цікавиться мало, допомагати повністю відмовляється. Посилаючись на зазначені обставини вважає, що відповідач може сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 5517 грн. на утримання спільних дітей. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засіданні позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки перебуває у Польщі. Позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. \~Відповідач в судове засідання не з`явився., подав заяву про бажання мати представника. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. 14 березня 2023 року до суду через канцелярію суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає про те, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на ту обставину, що відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дитина. Крім того, зазначає, що він та діти проживають разом із ним у будинку свого брата, а позивач - [PERSON] не проживає з ним та дітьми, а взагалі перебуває у Польщі. Просив відмовити у позові, оскільки позивачем не надано доказів на доведення його ухилення від утримання дітей та виконання своїх батьківських обов`язків, а також врахувати ту обставину, що є інвалідом ІІ групи, постраждалим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, має ряд захворювань та самостійно несе витрати зі сплати комунальних платежів. У підтвердження заперечень надав суду посвідчення потерплого від Чорнобильської катастрофи (а.с. 26), акт обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 27) , заключення ЛКК, довідки МСЕК (а.с.29 та її зворотній бік), епікризи (а.с. 29-33), довідку про доходи (а.с. 34) та квитанцію про сплату витрат за користування газопостачанням (а.с. 35). Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Спірні відносини виникли між сторонами з приводу участі одного з батьків у витратах на утримання дітей. Вказані відносини регулюються нормами СК України. Згідно свідоцтва про одруження, сторони перебувають у шлюбі з 21.09.2001 року (а.с.13) від якого мають дітей. У своєму позові позивач зазначає, що від шлюбу мають двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками кожної з них зазначено [PERSON] та [PERSON] , які є сторонами у справі (а.с. 11-12). Згідно довідки Рокитнівської селищної ради №270 від 01.02.2023, виданої позивачу, до складу її сім`ї входять відповідач - [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У довідці зазначено про те, що діти проживають разом з батьками і знаходиться на їх утриманні ( а.с.13). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] на момент звернення до суду із цим позовом досягла повноліття, продовжує навчання на денній формі в Університеті ім. Івана Огієнка (а.с.12,14), а [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою (а.с.11). Відповідно до ст.ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач самостійно визначила суму аліментів у твердій грошовій сумі, що є, відповідно до чинного законодавства, її правом. Відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також, цією статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 3 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про\~охорону\~дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, з ким проживає дитина. Відповідач заперечує ті обставини, на які позивач посилається у позові, зокрема, ухилення від утримання дітей та стверджується, що діти проживають із ним. У підтвердження своїх заперечень надав акт обстеження матеріально-побутових умов життя від 03.03.2023 № 58, з якого вбачається, що він проживає без реєстрації по [ADDRESS] . До складу його сім`ї входять дружина - [PERSON] , син- [PERSON] , 2001 року народження, донька [PERSON] , 2004 року народження, донька - [PERSON] , 2011 року народження. Також у акті обстеження умов проживання сім`ї зазначено, що дружина відповідача - [PERSON] знаходиться на заробітках у Польщі. [PERSON] проживає разом із дітьми у будинку, що належить його брату (а.с.28-29). Таким чином, відповідач довів належними та допустимими доказами факт проживання з ним дітей. З огляду на встановлені обставини, суд вважає недоведеним посилання позивача на те, що діти перебувають на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не цікавиться вихованням дітей та відмовляється надавати допомогу, відкрито ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Водночас, позивач у позові зазначає, що матеріальна допомога, яку надає відповідач добровільно є недостатньою, що суперечить її твердженню про те, що останній ухиляється від своїх обов`язків з виховання та утримання дітей. Отже, позивачем не доведено, що діти проживають із нею та вона самостійно несе тягар їх утримання. Суд окремо зазначає, що позовна вимога про стягнення аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] не підлягає до задоволення з тих правових підстав, на які посилається у своєму позові позивач, з огляду на досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання, позивач вправі вирішувати питання щодо стягнення утримання на час навчання повнолітньої доньки, однак, з такою вимогою позивач не звертався. Суд, керючись приниципом диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках (ст.13 ЦПКУкраїни). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені обставини, що вказують на доведеність заперечень зі сторони відповідача, суд дійшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за їх недоведеністю та безпідставністю . Питання про судові витрати вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved