Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на приміщення житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що він у 2021 році придбав вказану квартиру у відповідача, якою користується з того часу, утримує майно, провів капітальний ремонт. Він та відповідачка домовилися засвідчити дану угоду нотаріально після проведення повної оплати. Позивач сплатив відповідачу кошти, однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідач ухиляється від належного нотаріального посвідчення договору. Відповідач надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів, однак не прибув у судове засідання, посилаючись на стан здоров`я. Дослідивши матеріали\~справи суд встановив, що відповідачу на праві власності належала житлова квартира за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2021 року між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості про продаж вказаного майна. За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано позивачу, який в даний час користується квартирою. Однак зареєструвати своє право власності позивач не може, так як відповідач безпідставно ухиляється від виконання угоди та її нотаріального посвідчення. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст.\~334\~ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, який не надав необхідні документи та ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, здійснив його покращення, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Outcome: approved