Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

16.02.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини до відповідачів [PERSON] ,.і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 17.02.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 03.04.2023 року. 30.03.2023 року позивачем подана уточнена позовна заява, яка прийнята судом. 03.04.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 29.05.2023 року, за в зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] 29.05.2023 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 29.05.2023 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 29.05.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати його батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі області Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) внести зміни до актового запису № 19 від 08 лютого 2023 року, складеного Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом: - включення відомостей про батька дитини [PERSON] , [INFO] . - внести відомості до актового запису № 19 від 08 лютого 2023 року його записавши батьком дитини Змінити [PERSON] , [INFO] . прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. З вересня 2021 року він знайомий із відповідачкою, [PERSON] . Починаючи з кінця 2021 року вони фактично проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік і дружина. Але [PERSON] , на момент їхнього знайомства перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , з яким фактично не підтримувала шлюбних відносин. В 2022 році [PERSON] , завагітніла від нього і було прийняте рішення про розірвання шлюбу з [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 28.11.2022 року шлюб між [PERSON] , і [PERSON] , було розірвано. [PERSON] ,. [INFO] народила сина - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.02.2023 року батьком дитини вказаний - [PERSON] . Хоч біологічним батьком дитини є він. [PERSON] відмовився приїхати до органів РАЦСу, для подачі спільної заяви, про реєстрацію позивача батьком дитини, вказавши, що не має наміру вирішувати чужі проблеми. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що [PERSON] це його дитина, він бажає, щоб син мав його прізвище та по батькові і щоб він був зареєстрованим батьком дитини. Відповідачка, [PERSON] ,. в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Пояснивши. що позивач дійсно є біологічним батьком народженої нею дитини, [PERSON] . З вересня 2021 року вона проживає однією сім`єю з позивачем. Її колишній чоловік залишився проживати в м. Маріуполь і вона з ним ніяких відносин не підтримувала та не зустрічалась. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади, оскільки фактичне місце перебування відповідача невідоме. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: представник Верхньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ), в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, свідків, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] , народився син, який був зареєстрований як [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом також встановлено, що [PERSON] , раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 28.11.2022 року шлюб між [PERSON] , і [PERSON] , було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. Позивач та [PERSON] , в судовому засіданні підтвердили, що вони з кінця 2021 року вона фактично проживає з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік і дружина і що саме позивач [PERSON] , є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників . Оскільки позивач та мати дитини. [PERSON] , підтверджують факт спільного проживання їх як чоловіка і дружини з кінця 2021 року та факт того, що позивач, [PERSON] , є біологічним батьком дитини, дані факти вважаються встановленими і доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Судом встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , тому відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження дитини на підставі актового запису про шлюб № 30 від 23.02.2016 року, складеним Іллічевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області області, що підтверджується копією рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України - Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він проживає однією із [PERSON] , з кінця 2021 року. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] ,батьком якого був записаний [PERSON] , з яким мати дитини перебувала у зареєстрованому шлюбі і дитина народжена до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу. Таким чином позивач визнає себе батьком дитини та звернувся із позовом до чоловіка матері дитини про визнання свого батьківства. Мати дитини, [PERSON] , визнає та підтверджує той факт, що батьком народженої нею дитини - [PERSON] , [INFO] , є позивач, [PERSON] . Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved