Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, мотивуючи тим, що 30 вересня 2019 року відповідач отримав у позивача у позику грошові кошти у сумі 75000 грн, які зобов`язався повернути до 30 жовтня 2020 року. Для забезпечення належного виконання умов договору позики з відповідачем був укладений договір застави від 30 вересня 2019 року, відповідно до умов якого заставодавець - відповідач по справі передав позивачу у заставу належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Домовившись про всі істотні умови договору та виклавши їх в письмовому вигляді, відповідач передав позивачу оригінали правовстановлюючих документів на заставлене майно. Сторони домовилися до 30 жовтня 2019 року посвідчити даний договір нотаріально. Відповідач хоча й визнає дійсність укладеного договору застави, але постійно ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору застави. Враховуючи вище викладене позивач просить визнати договір застави об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , дійсним, а правочин таким, що відбувся. Звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглянути у її та позивача відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Згідно з положеннями ст.577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів за місцем реєстрації цих об`єктів. 30.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець - відповідач по справі передав позивачу у заставу належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] ( а.с.8). Згідно договору купівлі-продажу будинку від 02.07.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Могилів-Подільської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-874, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.10). Пунктом 4.6 договору застави сторони домовилися до 30 жовтня 2019 року посвідчити даний договір нотаріально. Однак, відповідач постійно ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору застави, на його адресу позивачем 14.04.2021 та 18.10.2021 направлено листи-попередження ( а.с.11,12). Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦК України. Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов`язання. Договір про задоволення вимог заставодержателя, яким також вважається відповідне застереження в договорі застави, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог заставодержателя не перешкоджає заставодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави. Договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу заставодержателю права власності на предмет застави у рахунок виконання основного зобов`язання; право заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу заставодержателю права власності на предмет застави в позасудовому порядку, так і надання заставодержателю права від свого імені продати предмет застави як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя чи застереження в договорі застави на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що положення Закону України «Про заставу» не містять можливості визнання права власності на предмет застави за заставодержателем за рішенням суду. Заставодержатель може задовольнити забезпечену заставою вимогу шляхом набуття права власності на предмет застави. Правовою підставою для реєстрації права власності заставодержателя на майно, яке є предметом застави, є договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі застави, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу заставодержателю права власності на предмет застави в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності заставодержателя на нерухоме майно, що є предметом застави, може бути оскаржене заставодавцем у суді. Тобто для реалізації заставодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку заставодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Таким чином, передача заставодержателю права власності на предмет застави є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя шляхом визнання права власності на предмет застави - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 392 ЦК України, положень Закону України «Про заставу» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього заставодержателем. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору слід залишити за позивачем. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed