Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У березні 2023 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , заявниця) звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її онука [PERSON] , [INFO] , (далі також - [PERSON] ) встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На обґрунтування заяви вказала, що її онук є інвалідом І групи з дитинства,він не розмовляє, не може самостійно їсти та пересуватися, не може висловити свою думку, себе не обслуговує та потребує постійного стороннього догляду. Ухвалою від 13.03.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою від 23.03.2023 суд призначив у справі психіатричну експертизу, проведення якої доручив експертам державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», та зупинив провадження у справі. 02.05.2023 від експертної установи надійшов висновок судово-психіатричного експерта, у зв`язку з чим ухвалою від 04.05.2023 суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні. 05.05.2023 від органу опіки та піклування надійшло подання про призначення заявниці опікуном її онука[PERSON] . В судове засідання з`явилась заявниця разом з онуком [PERSON] , проте з урахуванням його психічного стану суд визнав за можливе не заслуховувати його думку у розглядуваній справі. Заслухавши заявницю, представника заінтересованої особи та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату, з 28.09.2020 йому встановлена І «А» група інвалідності. З пояснень заявниці, що надавались експерту при приведенні судово-психіатричної експертизи (висновок судово-психіатричного експерта № 350 від 20.04.2023), та з медичної документації [PERSON] вбачається, що він народився в патологічних пологах, з раннього дитячого віку значно відставав в розумовому розвитку, шкільну програму не засвоїв, з 2003 р. перебував на обліку у лікаря-невролога з діагнозом «ДЦП. Затримка психофізичного розвитку. Тетрапарез. Симптоматична епілепсія, генералізовані напади», з цим же діагнозом періодично лікувався в різних стаціонарах, в останньому записі в медичній карті амбулаторного хворого від 01.09.2020 зазначено діагноз: «ДЦП. Спастичний тетрапарез. Симптоматична епілепсія, вторинні генералізовані напади. Псевдобульбарний синдром». Обстеживши [PERSON] , експерт констатував, що адекватному контакту він не доступний, на питання відповідає не завжди по суті, відмічається дизартрія, не розуміє складних питань, має місце значно виражений недорозвиток пам`яті та інтелекту, нестійкість уваги, емоційна лабільність, відсутність критики до свого стану, пасивність, безініціативність, безпомічність. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта [PERSON] страждає на важку розумову відсталість (згідно з МКХ-10: F72) і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За приписами статті 41 цього Кодексу у зв`язку із визнанням фізичної особи недієздатною вона не вправі вчиняти правочини, тобто дії, які спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а одним із наслідків визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки. Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу дає Закон України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характер розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, зважаючи на наявність у [PERSON] важкої розумової відсталості, яка повністю позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання його недієздатним. За приписами статей 58, 60 ЦК України у разі визнання фізичної особи недієздатною суд встановлює над нею опіку і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Батьків у [PERSON] немає, обставин, які перешкоджають заявниці виконувати обов`язки опікуна над онуком, судом не встановлено, а отже подання органу опіки та піклування суд визнає обґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: approved