Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

21 квітня 2023 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . На прохання давньої подруги позивача в указаній квартирі був зареєстрований відповідач. Відповідач не є членом сім`ї позивача, ніколи у квартирі не проживав, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не брав. Також, особистих речей відповідача в квартирі немає. Реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі створює для неї істотні перешкоди в користуванні майном, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Відповідач дійсно з вересня 2019 року є зареєстрованим у квартирі позивача, однак у ній ніколи не проживав, оскільки має інше постійне місце проживання. Позивач у судове засідання не з`явилася, засобами поштового зв`язку надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив справу розглянути за його відсутності, а позов задовольнити. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 08 червня 2001 року (а.с. 3). У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , про що свідчить копія довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Реєстру територіальної громади від 05 квітня 2023 року № 2790, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 4). З акту від 06 квітня 2023 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , затвердженого керуючим ОЖБК Прищеп В.М., вбачається, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2019 року (а.с. 5). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частинами першою, другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Верховний Суд у своїх постановах наголошує, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 Цивільного кодексу України. Так,\~згідно з\~частинами першою,\~другою статті\~406\~Цивільного кодексу\~України сервітут\~припиняється у\~разі: 1)\~поєднання в\~одній особі\~особи,\~в інтересах\~якої встановлений\~сервітут,\~і власника\~майна,\~обтяженого сервітутом; 2)\~відмови від\~нього особи,\~в інтересах\~якої встановлений\~сервітут; 3)\~спливу строку,\~на який\~було встановлено\~сервітут; 4)\~припинення обставини,\~яка була\~підставою для\~встановлення сервітуту; 5)\~невикористання сервітуту\~протягом трьох\~років підряд; 6)\~смерті особи,\~на користь\~якої було\~встановлено особистий\~сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми законодавства, визнання відповідачем позову, а також те, що відповідач не був та не є членом сім`ї позивача, не проживає за адресою своєї реєстрації, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, беручи до уваги, що реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у здійсненні прав власника, а тому суд знаходить підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Також, відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved