Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

15.02.2023 року до Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя за визначеною підсудністю з Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали позовної заяви органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно сина [PERSON] та стягнути з відповідачів на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись неповнолітній [PERSON] , [INFO] , аліменти, у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі після народження дитини самостійно покинули сина в КНП «Пологовий будинок №9» ЗМР та до теперішнього часу без поважних причин не виконують свої батьківські обов`язки відносно новонародженої дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2023 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.04.2023 року, яке було відкладено на 26.05.2023 у зв`язку із першою неявкою відповідачів у судове засідання. Представник позивача у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за їх відсутності не надали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Про дату, час та місце судового засідання відповідачі повідомлялись в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток на адресу місця реєстрації відповідачів та шляхом оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Відповідно до інформації КНП «Пологовий будинок № 9» ЗМР 21.01.2022 мати, [PERSON] , 1994 року народження, народила хлопчика. Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 24.01.2022 [PERSON] , 1994 року народження, самостійно покинула КНП «Пологовий будинок № 9» ЗМР, письмову відмову від дитини не залишила, відомості про інших родичів відсутні. 26.01.2022 новонароджена дитина була переведена до КНП «Міська дитяча лікарня № 5». На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 11.03.2022 № 87р «Про реєстрацію народження покинутої дитини» малолітній був зареєстрований, як [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Згідно з повним витягом Хортицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відомості про батьків малолітнього [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Відповідно до інформації Хортицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя від 02.02.2022, відділом зареєстровано актовий запис №272 про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , складений 04.07.2014 року. Згідно з акту обстеження умов проживання від 18.03.2022, №10-08/583/1 спеціалістами відділу був здійснений вихід за місцем перебування дитини КНП «Міська дитяча лікарня» ЗМР, в ході якого було з`ясовано, що за час перебування дитини у лікарні батьки, [PERSON] та [PERSON] , стосовно повернення дитини в родину до адміністрації лікарні, не звертались. Відповідно до інформації КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 10.10.2022 малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває в закладі з 01.03.2022. За час перебування батьки дитину не відвідували жодного разу, долею сина не цікавились, матеріально не підтримували. З питанням щодо повернення [PERSON] , 2022 року народження, до родини, ніхто з батьків не звертався. Згідно з довідки про відвідування від 05.10.2022, №10-08/1371, спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з фахівцем із соціальної роботи ВСР по Хортицькому району ЗМЦСС був здійснений вихід за адресою мешкання батька [PERSON] : [ADDRESS] , для з`ясування подальших намірів стосовно дитини. В результаті відвідування спеціалістами відділу, які прийшли зробити акт обстеження житлово-побутових умов проживання родини, двері за вищезазначеною адресою ніхто не відчинив, тому було залишено письмове запрошення до відділу. Того ж дня зателефонувала до відділу жінка, [PERSON] , яка повідомила, що є власницею квартири за вищезазначеною адресою з 2015 року. Відносно [PERSON] , повідомила, що не знає, де він наразі мешкає, не бачила його з моменту продажу квартири. Відповідно до довідки про відвідування від 05.10.2022, №10-08/1372, спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з фахівцем із соціальної роботи ВСР по Хортицькому району ЗМЦСС був здійснений вихід за адресою мешкання матері: [ADDRESS] , для з`ясування подальших намірів стосовно дитини. В результаті відвідування спеціалістами відділу, які прийшли зробити акт обстеження житлово-побутових умов проживання родини, двері за вищезазначеною адресою відчинила жінка, яка повідомила, що вона знає [PERSON] , але за даною адресою вона ніколи не проживала, іноді приходила в гості, але про дитину, яку народила в КНП «Пологовий будинок № 9» ЗМР 21.01.2022, жодного разу не розповідала, де наразі її місцезнаходження ій невідоме. Також повідомила, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але засобів зв`язку з нею немає. Згідно з інформацією Запорізького міського центру соціальних служб від 11.10.2022 на залишені листи-запрошення, де наявна інформація про діяльність центру та контакти, ніхто не прийшов з батьків та не зателефонував. [PERSON] та [PERSON] , були запрошені рекомендованим листом на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 10.10.2022, але вони не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Відповідно до інформації відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей 3МР від 19.10.2022, №420/09-24 за результатами відвідування за адресою: [ADDRESS] , була проведена бесіда з [PERSON] , яка повідомила, що її донька [PERSON] , тільки зареєстрована за даною адресою, але не мешкає близько восьми років. Також зазначила, що донька приїздила до них в гості влітку 2022 року, проте про народження дитини в січні 2022 року нічого не повідомляла. Згідно з висновком районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради від 27.10.2022 року, №21.01/03-23/616, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 статті 164 СК України, встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідачами від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина. За викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав не звільняє відповідачів від обов`язку утримувати дитину, суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] , [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . За таких обставин, відповідно до ст.182 СК України суд вважає необхідним стягнути з кожного відповідача на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись неповнолітній [PERSON] , аліменти, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.11.2022 року (дата подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] , та [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави у розмірі 2 147,20 грн. (1 073,60 грн. - за вимогу про стягнення аліментів та 1 073,60 грн. - за вимогу про позбавлення батьківських прав). На підставі викладеного і

Outcome: approved