Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому уточнюючи позовні вимоги, просив суд, встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] , померлою [INFO] , а саме що останні є сином та матір`ю; встановити факт належності правовстановлюючих документів [PERSON] , а саме державного акта про право власності на земельну ділянку серії ДП № 076801, державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 103170 та свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 6/100 часток житлового будинку [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,4546 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська рада; право власності на земельну ділянку площею 5,349 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чкаловської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої, відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. 04.08.2021 позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про те, нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що обумовлена наступним: - із поданих/отриманих документів, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем та померлою, а саме, що останній є рідним сином померлої вбачаються розбіжності у написанні прізвищ спадкодавця та спадкоємця, що унеможливлює встановити родинний зв`язок; - в наданому позивачем документі, що посвідчує право власності на спадкову квартиру за померлою виявлена розбіжність в написанні прізвища спадкодавця, а саме: у свідоцтві про право власності, виданому в січні 1993 року, прізвище власника вказано « [PERSON] » (рос.мовою), тоді як з жовтня 1986 року по квітень 1994 рік прізвище померлої було « [PERSON] ». - у наданих позивачем державних актах на право приватної власності на землю, виявлено розбіжність в написанні прізвища спадкодавця, а саме в державних актах прізвище власника вказано « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть, прізвище спадкодавця - « [PERSON] ». Позивач стверджує що розбіжності в прізвищі спадкодавця виникли через неодноразову зміну останньої свого прізвища. Таким чином у зв`язку із недопущенням позивачем реалізації свого спадкового права, останній вимушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 32), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. 09.12.2020 позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 76), про те 04.08.2021 отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 84 зворот), з тих підстав що, з поданих/отриманих документів, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] , а саме, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , померлої [INFO] , вбачаються розбіжності у написанні прізвищ спадкодавця та спадкоємця, що унеможливлює встановити родинний зв`язок; через виявлені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, в документах, що підтверджують набуття її права власності на спадкову квартиру та земельні ділянки, і щодо заперечення набуття спадкової квартири у власність подружжя, після чого позивачу запропоновано звернутися до суду. Як видно з копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 06.09.1977 (а.с.19), батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] (рос.мовою). Відповідно до повторно виданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26.04.1994 (а.с.26) Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (рос.мовою). Як видно з матеріалів справи 07.09.1984 [PERSON] , розірвала шлюб з [PERSON] , після чого, після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] (а.с.20). 25.10.1986 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.21, 115), після чого, після укладення шлюбу останній привласнено прізвище « [PERSON] ». 18.04.1994 [PERSON] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.135), змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.25, 114), що також підтверджується прізвищем останньої в копії паспорту (а.с. 30), пенсійному посвідченні (а.с.31), трудовій книжці (а.с.16) та свідоцтві про смерть (а.с.32). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка зазначена матір`ю позивача в свідоцтві про його народження, неодноразово змінювала своє прізвище, останнє з яких є « [PERSON] », у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні вимог позивача про встановлення факту родинних відносин між нею та померлою, а саме те, що [PERSON] , дійсно за життя була матір`ю позивача. Крім того, пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВСУ від 25.05.1998 року № 15), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, за життя [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 103170 належала земельна ділянка площею 5,349 га, яка розташована на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.28) а на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП № 076801 належала земельна ділянка площею 0,4546 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.29). Крім того, на ім`я [PERSON] , останній 26.01.1993, видано свідоцтво на право приватної власності на 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). При зверненні позивача до нотаріальної контори, останній отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, через виявлені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, в документах, що підтверджують набуття її права власності на спадкову квартиру та земельні ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначив в своїй позовній заяві позивач, розбіжності у правовстановлюючих документах у спадкодавця виникли через неодноразову зміну [PERSON] прізвищ та через невірний переклад її прізвища « [PERSON] » з російської мови та помилково прізвище останньої зазначено, як « [PERSON] ». Раніше судом встановлено, що [PERSON] , неодноразово змінювала своє прізвище, одне з яких було « [PERSON] ,» на яке останній помилково видане свідоцтво про право власності на 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім того, внаслідок невірного перекладу прізвища « [PERSON] » останній видані Державні акти про право приватної власності на земельні ділянки на прізвище « [PERSON] », що унеможливлює позивачем реалізувати своє спадкове право на зазначене майно. Оскільки встановлення\~факту належності\~правовстановлюючих документів\~спадкодавцю [PERSON] ,\~неможливо у\~позасудовому порядку,\~тому суд\~приходить до\~висновку про\~необхідність задоволення\~позовних вимог\~в цій\~частині та\~встановлення факту\~належності [PERSON] ,\~померлій [INFO] - державного акта про право власності на земельну ділянку серії ДП № 2076801, державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 103170 та свідоцтва про право приватної власності на 6/100 часток житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] . Як видно з матеріалів справи (а.с.24), [PERSON] , набула право власності на 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] 26.01.1993 на підставі рішення Виконкому Лозуватської сільської ради від 23.12.1992, тобто за час перебування в шлюбі з [PERSON] , з яким остання уклала шлюб 25.10.1986 та який помер [INFO] . Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, оскільки житловий будинок набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на житловий будинок померлих чоловіка та дружини, не виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників житлового будинку є рівними. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до листа Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 30.03.2023 (а.с.145, 146) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Тобто, дружина померлого [PERSON] [PERSON] , фактично набула право власності на спадкове майно у вигляді рівної частки подружжя у 6/100 частині житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті чоловіка, про те належним чином у встановленому законом порядку іі не оформила. Отже, оскільки, спадковий житловий будинок придбаний подружжям [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, але право власності на будинок в державних органах реєстрації нерухомого майна зареєстровано лише за [PERSON] , у зв`язку з тим, що будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки яких за життя подружжя не виділені, суд вважає за необхідне визнати спільною сумісною власністю подружжя, 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визначити що померлому [PERSON] та померлій [PERSON] , за життя належали рівні частина зазначеного домоволодіння. Крім того, суд приходить до висновку про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , рівної частки від 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] . Таким чином, зібраними в судовому засіданні доказами, встановлено, що за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником 6/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,4546 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська рада (кадастровий номер 1221884000-02-001-0840); земельної ділянки площею 5,349 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чкаловської сільської ради. Про те, у зв`язку із чисельними розбіжностями, у позивача виникли труднощі із оформленням спадщини після смерті матері. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.\~Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.\~1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ч. 2 ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1225\~ЦК України,\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як видно з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] із заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON] . Крім нього до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, про те через чисельні розбіжності в правовстановлюючих документах на спадкове майно, позивач не в змозі реалізувати своє спадкове право. Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, які нашли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті матері слід визнати право власності на 6/100 часток житлового будинку [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,4546 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська сільська рада та право власності на земельну ділянку площею 5,349 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чкаловської сільської ради.

Outcome: approved