Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

виконувач обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] з вимогами припинити громадянину російської федерації [PERSON] - [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер 6122689800:01:001:0001 площею 2,9003 га, кадастровий номер 6122689800:01:001:0794 площею 0,5004 га, кадастровий номер 6122689800:01:001:0002 площею 3,2517 га, кадастровий номер 6122689800:01:001:0795 площею 0,4834 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0708 площею 0,2964 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0144 площею 2,7515 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0710 площею 0,2962 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0145 площею 2,7540 га, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області; стягнути з [PERSON] в користь Тернопільської обласної прокуратури судовий збір в сумі 2864 гривень, сплачений за подання до суду позовної заяви. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх тим, що відповідач, який є громадянином іноземної держави у 2018 році та у 2021 році зареєстрував вказані земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак в подальшому протягом року й по даний час земельні ділянки ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено вимоги ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, що є підставою для конфіскації земельних ділянок в користь держави. Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного підприємства "Агропродсервіс Ярчівці" надав заяву, згідно якої заперечень до позову не має, справу просить розглянути без його участі. Відповідач надав письмові пояснення, згідно яких він є українцем за походженням, після виходу на пенсію в росії повернувся проживати до рідного дому в Україну в село Велика Плавуча Тернопільського району. Своєчасно не міг відчужити земельні ділянки у зв`язку з карантинними обмеженнями з березня 2020 року, а в подальшому у зв`язку з військовим станом. Тому в судовому засіданні відповідач визнав позов частково. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області у відповідності до положень ст.145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель, «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів. Враховуючи це, Бережанською окружною прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 01.02.2023 було скеровано запит №52/1-395вих-23 з метою встановлення вжитих вказаним органом заходів з метою конфіскації у [PERSON] земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які не були відчужені ним протягом року. Згідно відповіді №10-19-0.4-366/2-23 від 06.02.2023 на запит, управління Держгеокадастру до суду не звертався у зв`язку із відсутністю достатньої суми кошторисних призначень, а також відсутність відомостей про місце проживання чи перебування особи. Тому, у відповідності до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України наявні підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18. Дослідивши та оцінивши інші матеріали справи, суд встановив, що відповідач 27 листопада 2018 року зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер 6122689800:01:001:0001 площею 2,9003 га, кадастровий номер 6122689800:01:001:0794 площею 0,5004 га, кадастровий номер 6122689800:01:001:0002 площею 3,2517 га, кадастровий номер 6122689800:01:001:0795 площею 0,4834 га, які розташовані на території Ярчовецької сільської ради Зборівського району, в даний час Тернопільського району Зборівської територіальної громади, Тернопільської області. Вказані земельні ділянки відповідач отримав у власність, в порядку спадкування за законом. В подальшому 01.02.2021 [PERSON] уклав додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок кадастровий номера 6122689800:01:001:0002 площею 3,2517 га, 6122689800:01:001:0795 площею 0,4834 га, 6123080800:01:001:0001, площею 2,9003 га та 6123080800:01:001:0794, площею 0,5004 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Ярчовецької сільської ради Зборівського району (на даний час Зборівської міської ради Тернопільського району) Тернопільської області про їх передачу в оренду приватному підприємству «Агропродсервіс Ярчівці» зі строком дії 12 років 4 місяці, про що внесено запис 01.02.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім цього, 21.07.2021 державним реєстратором - державним нотаріусом Бережанської державної нотаріальної контори Тернопільського районного нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано право власності на земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6123080800:01:001:0708 площею 0,2964 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0144 площею 2,7515 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0710 площею 0,2962 га, кадастровий номер 6123080800:01:001:0145 площею 2,754 га за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №455, №456, №457, 458 від 21.07.2021. Вищевказані земельні ділянки розташовані на території колишньої Великоплавучанської сільської ради Козівського району, в даний час Тернопільського району Зборівської територіальної громади Тернопільської області. Відповідач є громадянином російської федерації, що стверджується листом Управління Служби безпеки України в Тернопільській області №69/5/2-2291 від 02.12.2022, інформацією Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області №69/5/2-2260 від 28.11.2022, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно в ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Однак, після набуття земельних ділянок у власність відповідач, порушуючи вимоги національного законодавства, протягом року їх не відчужив. Так, відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст.81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на земельні ділянки відповідач набув з 16 вересня 2019 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак у подальшому й по даний час земельні ділянки ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно пункту "е" ч.1 ст.140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч.1,2 ст.38, ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Тому, враховуючи вказане вище та те, що відповідач, будучи іноземним громадянином, упродовж року (з листопада 2018 року по даний час) після набуття права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництв не відчужив їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому заперечення відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки частину земельних ділянок він отримав у власність у 2018 році, задовго до введення карантинних обмежень, а частину - у 2021 році, тобто під час дії таких обмежень. Органи нотаріату України, інші державні органи, в тому числі органи держгеокадастру, не припиняли своєї роботи після введення карантину у 2020 - 2022 роках та після введення воєнного стану. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь Тернопільської обласної прокуратури підлягають також стягненню понесені судові витрати (судовий збір).

Outcome: approved