Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У вересні\~2021\~року [PERSON] звернулася до суду з\~позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2021 року. Водночас у цій квартирі зареєстрована і відповідач [PERSON] , оскільки була дружиною попереднього співвласника квартири. Звертала увагу на те, що у вищевказаній квартирі [PERSON] не проживає понад 4 роки, оскільки виїхала на тимчасово окуповану територію України Автономну Республіку Крим, де на даний час постійно проживає та працює. Крім того, відповідач не є членом сім`ї власників житла. Цим порушуються права позивачки на володіння, користування та розпорядження цієї квартирою, яка вимушена нести витрати на сплату комунальних послуг за всіх осіб, що зареєстровані у квартирі. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2022 року замінено неналежну третю особу відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Броварського району Київської області належною третьою особою виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У судове\~засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі й через оголошення на офіційному вебсайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному вебпорталі «Судова влада України». У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі й через оголошення на офіційному вебсайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному вебпорталі «Судова влада України». У судове\~засідання представник\~третьої особи\~виконавчого комітету\~Броварської міської\~ради Броварського\~району Київської\~області не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином.\~У своїх\~письмових поясненнях представник третьої особи не заперечував проти позивних вимог та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Згідно з\~актом про\~обстеження житлово-побутових\~умов від 08 червня 2021 року, складеним депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Веремчук І.С., за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою тривалий час, зокрема чотири роки, оскільки проживає на території [ADDRESS] . Заочним рішенням\~мирового судді\~судової ділянки\~№65 Нижегородського районного суду Республіки Крим від 06 жовтня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 серпня 2014 року, розірвано. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закон України №475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»). Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)\~визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з 2017 року відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні, за власним бажанням припинила користуватися житловим приміщенням та вибула з цієї квартири до іншого місця проживання, а саме: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , зважаючи на те, що відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі.

Outcome: approved