Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив суд: встановити факт здійснення заявником 19 безкоштовних донацій крові в максимально допустимих дозах до спеціалізованої медичної установи «Станція переливання крові №2» міста Ялта для звернення до комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр крові» як суб`єкта системи крові який готує клопотання про видачу посвідчення та нагрудного знака «Почесний донор України». Свої вимоги заявник мотивує тим, що з 2002 року заявник проживав на території Автономної Республіки Крим в місті Ялта. В 2010 році видано відповідне свідоцтво «УДОСТОВЕРЕНИЕ ДОНОРА СССР». Зазначає, що регулярно, але не раніше ніж через два місяці після попереднього безоплатно здавав максимально допустиму дозу крові в об`ємі, який становить 450 мл. про що у свідоцтві працівники станції переливання крові проставляли відповідні відмітки про дату здавання, кількість донацій та їх статус (сплатно чи безоплатно) і засвідчували такі записи власним підписом. Таким чином, заявником до спеціалізованої медичної установи «Станція переливання крові №2» міста Ялта було безоплатно здано кров в кількості 19 донацій. Встановлення цього факту є необхідним для отримання посвідчення «Почесний донор України». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2022 року матеріали заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 було відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявник просив задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні щодо задоволення вимог заяви не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною другою цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2010 звернувшись до спеціалізованої медичної установи «Станція переливання крові №2» міста Ялта (яка знаходилась за адресою: 98600, Автономна Республіка Крим, місто Ялта, вулиця Свердлова, будинок 14, Код ЄДРПОУ 05492551) та безоплатно здавши 450 мілілітрів крові, [PERSON] було визначено групу крові та її резус-належність, а також видано відповідне свідоцтво «УДОСТОВЕРЕНИЕ ДОНОРА СССР» в якому проставлено відповідну відмітку про цю донацію крові. В подальшому заявник регулярно, але не раніше ніж через два місяці після попереднього безоплатно здавав максимально допустиму дозу крові в об`ємі, який становить 450 мл. про що у свідоцтві працівники станції переливання крові проставляли відповідні відмітки про дату здавання, кількість донацій та їх статус (сплатно чи безоплатно) і засвідчували такі записи власним підписом. Таким чином, [PERSON] до спеціалізованої медичної установи «Станція переливання крові №2» міста Ялта було безоплатно здано максимально допустиму дозу в об`ємі, який становить 450 мл, в кількості 19 донацій, а саме: 24.03.2010; 03.06.2010, 19.08.2010, 22.10.2010, 28.11.2011, 07.04.2011, 24.06.2011, 21.09.2011, 28.11.2011, 03.02.2012, 04.04.2012, 07.08.2012, 22.10.2012; 21.12.2012, 26.02.2013, 03.05.2013, 19.07.2013, 23.10.2013, 23.12.2013. В 2017 році в Києві як внутрішньо переміщена особа [PERSON] став на облік та отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 квітня 2017 року № 9259 (копія довідки додається), і продовжив донорську діяльність в комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Код ЄДРПОУ 01981738. Цією установою мені було видано нове «Посвідчення донора крові та (або) її компонентів» (копія додається) в якому було продовжено проставлення відміток про донації крові їх дату, дозу крові та їх статус (сплатно чи безоплатно). Звернувшись до комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр крові» як суб`єкта системи крові який готує клопотання про видачу посвідчення та нагрудного знака «Почесний донор України» для перевірки кількості донацій крові мені було повідомлено, що 19 донацій крові із 40 які були мною здійснені до спеціалізованої медичної установи «Станція переливання крові №2» міста Ялта не можуть бути зараховані, оскільки посвідчення яке мені видане спеціалізованою медичною установою «Станція переливання крові №2» міста Ялта та записи, що в ньому зроблені про донацію крові не відповідають вимогам Положення про порядок видачі посвідчення донора крові та (або) її компонентів, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 року № 1407, яке діяло на час його видачі. На сьогодні іншого способу як встановлення факту, що має юридичне значення щодо здійснення 19 безкоштовних донацій крові в максимально допустимих дозах не має, оскільки спеціалізована медична установа «Станція переливання крові №2» міста Ялта яка видала посвідчення донора яке не відповідає вимогам Положення про порядок видачі посвідчення донора крові та (або) її компонентів, а також інші медичні документи які б підтвердили мої донації крові перебувають на тимчасово окупованій російською федерацією території України, а сама спеціалізована медична установа «Станція переливання крові №2» міста Ялта відповідно до законодавства України припинена як юридична особа. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що матеріалами справи підтверджується факт того, що заявник в період з 2010 року по 2013 рік здійснив 19 безкоштовних донацій крові в максимально допустимих дозах до спеціалізованої медичної установи «Станція переливання крові №2» міста Ялта, а також те, що встановлення факт необхідно заявнику для отримання звання «Почесного донора України», суд доходить до висновку, що за таких підстав заява є обґрунтованою, доведеною й такою, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують вимоги, судом не встановлені. Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved