Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У травні 2023 року заявник [PERSON] через свого представника - адвоката Бєлоусова Сергія Геннадійовича, звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме народження [INFO] дитини жіночої статі [PERSON] , у місті Донецьк Донецької області, Україна, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, відомості про батька дитини зазначити у відповідності зі статтею 135 Сімейного кодексу України. В обґрунтування заяви вказує, що [PERSON] не перебуває в зареєстрованому шлюбі. [INFO] , знаходячись у м. Донецьк, вона народила доньку [PERSON] та отримала медичне свідоцтво про народження № 74 від 09.02.2023, згідно з яким вона народила дитину жіночої статі вагою 4 215 грамів. В подальшому їй стало відомо, що свідоцтво про народження дитини є незаконним та не створює правових наслідків на території України відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». В заяві представник заявника просить суд розглянути заяву про встановлення факту народження за відсутністю заявника та її представника. Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. 16.05.2023 на адресу суду від начальника Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківського районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Оксани Савченко засобами електронного зв`язку надійшов лист про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. У вказаному вище листі звернуто увагу суду на те, що в рішенні суду має бути зазначено дату та місце народження дитини, вказано прізвище, ім`я та по-батькові осіб, які записується батьком та матір`ю дитини, громадянство батьків. Також представник заінтересованої особи просить звернути увагу на місце проживання матері та на дату складання договору про надання правової допомоги, чи перебувала заявниця на підконтрольній території України і чи могла особисто підписати договір (якщо заява подана адвокатом).\~\~ Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 09.02.2023 о 13 год. 47 хв. в місті Донецьк [PERSON] ,\~ [INFO] народила дитину - дівчинку вагою 4 215 грамів, про що було видане медичне свідоцтво про народження № 74, обмінна карта [PERSON] , виписка з медичної амбулаторної карти, протоколи УЗД обстежень та комбінованого скринінгу. Копії вказаних документів містяться в матеріалах справи. Однак, вказані вище документи видані на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють своїх повноважень і які не мають юридичної сили для органів державної влади та інших органів на підконтрольній території держави Україна. [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26.07.2017 по справі № 319/605/17 про розірвання шлюбу. В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянки України [PERSON] , копія її картки про присвоєння податковою інспекцією ідентифікаційного (реєстраційного) номера платника податків, а також фото заявниці з дитиною. Вищевказані копії письмових документів засвідчені представником заявника - адвокатом Бєлоусовим Сергієм Геннадійовичем. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України встановлює стаття 317 ЦПК України. Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (ч. 2 ст. 317 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації фізичної особи та її походження є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, єдиною підставою для державної реєстрації народження у даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до п. 1 постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. У відповідності до Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» № 32/2019 від 07 лютого 2019 року, м. Донецьк визнано тимчасово окупованою територією. Встановлення факту народження фізичної особи породжує юридичні наслідки для заявника, тоді як чинним законодавством України не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини, ніж звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, так званого «намібійського винятку», не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з ч. 1 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України). Матеріали справи не містять відомостей про перебування заявника у зареєстрованому шлюбі, або ж наявності спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду щодо батька дитини. У даному випадку суд виходить з наявних у справі відомостей та враховує посилання заявника на ч. 1 ст. 135 СК України.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт народження [PERSON] , отже подана його матір`ю заява про встановлення юридичного факту підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відносно посилань представника заінтересованої особи про які остання просить суд звернути увагу в листі від 16.05.2023 року, слід зазначити наступне. На підтвердження повноважень для звернення до суду з позовом в інтересах [PERSON] адвокатом Бєлоусовим Сергієм Геннадійовичем надано оригінал ордеру від 10.05.2023 року № 1162741 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3853 від 16.03.2011 року. За змістом ордеру вбачається, що він виданий адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги б/н від 21.03.2023 року, договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежується. Так, представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України). У частині першій статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. Отже, ордер, який видано відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не передбачає. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2021 року в справі № 766/17492/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 182/9172/18. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 викладено правовий висновок, згідно якого, виходячи зі змісту ч.1, 3 ст. 26 Закону N 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги. Таким чином, наданий адвокатом ордер наділяє останнього повноваженням на подання (підпис) позовної заяви від імені позивача, а тому відсутні правові підстави для повернення/залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] за даних обставин справи. Слід зазначити, що чинним законодавством України врегульовано порядок укладення договорів (угод) його сторонами як особисто, так і в електронній формі, при цьому суд не наділений повноваженням перевіряти (встановлювати) місце перебування особи під час укладення договору з адвокатом. Учасники справи мають право звертатися до суду з заявами та/або клопотаннями у порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Outcome: approved