Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Пробіжанська Н.П., звернулася в суд з позовом, у якому просить визнати за нею право власності, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] тітки [PERSON] на спадкове майно, яке складається з домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , та як за спадкоємцем за законом - на земельну ділянку, площею 2,28 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІV-ТР № 016290, посилаючись на те, що при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини на зазначене вище майно їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння. У судовому засіданні представник позивачки її позов підтримала, просить його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник позивачки пояснила, що правовіднисини, які склалися, підпадають під дію Цивільного кодексу 1963 року. Спадкодавцем було складено заповіт в користь позивачки щодо житлового будинку у 1997 році, а земельну ділянку спадкодавиці було надано у власність у 2001 році, відповідно, спадкодавець і не зазначила у заповіті про те, що заповідає позивачці ще й земельну ділянку. Вказала, що позивачка від народження жила у будинку померлої, вела з нею спільне господарство, і на підставі ст.ст.529,534 ЦК 1963 року є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Представник відповідача Борщівської міської ради в судовому засіданні не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки і їй відомо, що позивачка народилася у спірному будинку, жила там та доглядала за [PERSON] до смерті, і до цих пір живе у будинку спадкодавця. [PERSON] працювала у колгоспі і мала земельну частку (пай). Свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з позивачкою, яка проживала спільно зі спадкодавцем [PERSON] і доглядала її. Належну спадкодавиці земельну ділянку (пай) обробляли батьки позивачки. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивачки і проживала зі спадкодавцем [PERSON] з 17 років. Спадкодавець була рідною сестрою її баби по лінії матері [PERSON] і відповідно була рідною тіткою баби позивачки, а її матері - [PERSON] . На час смерті спадкодавця [PERSON] її дочка [PERSON] жила з нею, здійснювала за нею догляд, похоронила її. В даний час земельну ділянку спадкодавця обробляє вона та її чоловік, батько позивачки, оскільки має трактор. Дослідивши та оцінивши докази суд встановив такі фактичні обставини справи. 21 березня 2023 року державний нотаріус Борщівської державної нотаріальної контори Дідик І.О. листом №234/02-14 відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] ,на майно яке складається з житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 2,28 га, що знаходиться на території Верхняківської сільської ради. Нотаріусом встановлено, що на зазначений вище житловий будинок відсутні документи, що посвідчують право власності, видані на ім`я спадкодавця. Нотаріусом також зазначено, що [PERSON] стверджує, що є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , на земельну ділянку площею 2,28 га, що знаходиться на території Верхняківської сільської Борщівського району Тернопільської області, на підставі закону, проте, відповідно Цивільного кодексу УРСР від 1963 року - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 537 ЦК частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Відтак, оглянувши подані [PERSON] документи, нотаріусом встановлено, що вона не являється спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] згідно закону. Отже, в судовому засіданні підлягає розгляду визначення належності померлій [INFO] [PERSON] майна, яке складається з домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою як за спадкоємцем за заповітом права власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , судом встановлено наступне. Рішенням восьмої сесії двадцять третього скликання Верхняківської сільської від 10 вересня 1999 року №37 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,25 га - для обслуговування жилого будинку та господарських споруд в [ADDRESS] . Згідно характеристики господарських будівель і споруд та інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виготовлених 16 серпня 2022 року техніком з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] , дійсна вартість домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] становить 283783,00 грн. До складу домоволодіння входить: житловий будинок «А», сарай «Б»; вхід у підвал «в/п»; підвал «п/д»; господарський будинок «В»; огорожа «2». Житловий будинок побудовано в 1962-1985 роках, господарські будівлі - в 1962-1983 роках, підвал та вхід у підвал у 1990 році. Як встановлено з довідки старости Верхняківського старостинського округу Борщівської міської ради від 16 листопада 2022 року №182/06-16-10 копій погосподарських книг по с.Верхняківці Чортківського району Тернопільської області за 1991-1995 рр., двір в [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи двір колгоспника, у якому проживала та була зареєстрована [PERSON] - голова двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, спадкодавець [PERSON] була власником спірного домоволодіння, як єдиний член колгоспного двору, однак свого права на нього за життя не зареєструвала, померла. [PERSON] 21 жовтня 1997 року склала заповіт, посвідчений секретарем Верхняківської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №21, яким заповіла позивачці належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що знаходиться в селі Верхняківці Борщівського району Тернопільської області. Заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №70265367 від 07 жовтня 2022 року. [PERSON] померла [INFO] в с.Верхняківці Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 січня 2003 року Верхняківською сільською радою. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , то за нормами ст.548 діючого на той час Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки старости Верхняківського старостинського округу Борщівської міської ради від 20 лютого 2023 року №50/06-16-10 встановлено, що позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . За даними Борщівської державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу за № 136/2022 від 07 жовтня 2022 року на підставі заяви позивачки про видачу свідоцтва про право на спадщину. Заяв від інших спадкоємців про прийняття чи про відмову від спадщини не надходило. По даній справі Борщівського державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Отже, після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом є такою, що прийняла спадщину, яка складається з домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] . Інших спадкоємців, які б заявили своє право на спадкове майно, а саме домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , немає. Отже, аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] є обґрунтованими, підставними, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачкою права власності як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] - на земельну ділянку, площею 2,28 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІV-ТР № 016290, то ці вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, під час розгляду справи встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ТР № 016290, належала земельна ділянка площею 2,28 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верхняківської сільської ради. Позивачка посилається на те, що вона є спадкоємцем померлої [PERSON] на підставі закону, а тому й просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спірну земельну ділянку. Однак ці вимоги позивачки не грунтуються на нормах закону та не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст.534 Цивільного кодексу УРСР від 1963 року - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 537 ЦК частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Згідно ст. 529 ЦК при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родите;по. Відповідно до ст.530 ЦК при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Ст. 531 ЦК регламентує спадкоємство утриманцями, ст. 532 ЦК - спадкоємство усиновленими і усиновителями, ст.533 ЦК - спадкоємство предметів домашньої обстановки та вжитку. Під час розгляду справи з наданих позивачкою доказів не представляється можливим встановити, що позивачка є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] згідно закону. На підставі викладеного, а також п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.524, 529-534, 537, 548, 549 ЦК 1963 р.,

Outcome: partial