Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, в якому, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою в розмірі 10 000 000,00 грн., та судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 10 січня 2022 року між нею та відповідачем укладено договір позики, на підставі якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн., та зобов`язався повернути кошти до 10 січня 2023 року. До теперішнього часу грошове зобов`язання відповідачем не виконано. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, та просить суд розглядати справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно розписки від 10 січня 2022 року [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 14.07.2017 року, орган, що видав 6315, запис 19580814-01010, одержав в борг від [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 20.06.1997 року, грошові кошти в розмірі 10 000 000,00 (десять мільйонів) гривень. Вказану суму боргу зобов`язався повернути до 10 січня 2023 року. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з розписки відповідач [PERSON] зобов`язався у термін до 10.01.2023 року виконати взяте на себе грошове зобов`язання. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. З оглянутої судом наданої позивачем розписки від 10.01.2022 року вбачається, що сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позичені кошти у сумі 10 000 000,00 грн. в строк до 10.01.2023 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення грошових коштів за договором позики підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно з ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 13 420,00 грн.

Outcome: approved