Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

06 березня 2023 року орган опіки та піклування Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області звернулись до суду з позовом, в якому просили позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь дитини аліменти у розмірі усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту надходження позову до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її утриманню та вихованню, зловживає спиртними напоями, не створює належних умов для проживання дитини, дитина проживає в сім`ї родичів. Письмовою заявою [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських праві відносно дитини. Представник органу опіки та піклування Киїнської сільської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо заявлених позовних вимог, вказуючи, що не має можливості здійснювати належний догляд за дитиною внаслідок свого стану здоров`я та недостатності коштів. Третя особа - старостат Шестовицького старостинського округу Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в судове засідання. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 6,11). Згідно довідки Шестовицького старостинського округу Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 2-71 від 01.03.2023 року, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , разом з нею зареєстрований, але не проживає син - [PERSON] (а.с.12). У відповідності до Актів обстеження умов проживання від 14.09.2022 року, 18.01.2023 року, в будинку по [ADDRESS] незадовільні умови, безлад, речі брудні і розкидані, підлога і вікна брудні, на стелі павутина, всюди валяються недопалки, пусті пляшки та недоїдки, в помешканні холодно, місце для сну, навчання та гри дитини не облаштоване, одяг брудний, взуття і сезонного одягу у дитини обмаль. Жінка періодично зловживає алкоголем, стверджує, що дитині краще у родичів. Дитина проживає у бабусі, яка займається його вихованням. (а.с. 14,15). Згідно з характеристикою виданою старостою села Шестовиця 20.01.2023 року, [PERSON] ніде не працює, має схильність до зловживання алкогольними напоями. Не завжди приділяє належну увагу вихованню дитини (а.с.13). Відповідно до повідомлення Чернігівського міського центру соціальних служб № 649 від 25.11.2022 року, [PERSON] проживає з бабусею та рідними в [ADDRESS] (а.с.21). Згідно інформації Киїнського ліцею імені Костянтина Светенка Киїнської сільської ради щодо [PERSON] , останній навчається в 4-Б класі на екстернатній формі навчання, з матір`ю в с. Шестовиця не проживає, мати уваги дитині не приділяє (а.с.22). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.02.2010 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-25). Відповідно до заяви [PERSON] від 20.01.2023 року остання не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , так як вона не має засобів для його утримання (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 05 від 26.01.2023 року вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Киїнської сільської ради, як орган опіки та піклування , вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.19-20). Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком. Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 166 СК України визначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення у справі «Хант проти України»). У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, беручи до уваги принцип «якнайкращих інтересів дитини», вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку, що [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню своєї дитини, яка перебуває тривалий час з її донькою та матір`ю, а отже позбавлення її батьківських прав повністю відповідає інтересам її малолітньої дитини. Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини відповідача, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів та утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 1/4 частині всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольнити повністю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір за дві позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід стягнути з відповідача на користь держави, як то передбачено ст.141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved