Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся адвокат Крепель Д.І., який діє в інтересах [PERSON] , з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що заявниця є єдиним опікуном та представником свого сина [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] у [PERSON] , народився син [PERSON] . На момент народження заявниця не перебувала у шлюбі, та запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було зроблено зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. На теперішній час заявниця має намір переїхати до держави Ізраіль. Україна та Ізраїль входять до числа держав, які зв`язані Гаагскою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 20 жовтня 1980 року, а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що заявниця є опікуном та єдиним законним представником своєї малолітньої дитини. Встановлення зазначеного факту необхідно для виїзду заявниці та її сина на постійне проживання за кордон України, зокрема до країни Ізраїль. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2023 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні [PERSON] , заяву підтримала наполягала на її задоволенні. Представник заявника, заяву підтримав з викладених в ній підстав, наполягав на її задоволенні. Зазначив, що встановлення зазначеного факту необхідно заявниці для виїзду з дитиною до держави Ізраіль. Представник заінтересованої особи служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації, в судове засідання не з`явився про день та час проведення судового засідання були повідомлені в передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника та її представника суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2022 року, виданого повторно відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєверодонецького міського управління юстиції у Луганській області, [INFO] , народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00037589553 від 22.11.2022 року, вбачається, що відомості про батька в свідоцтві про народження [PERSON] , записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу. З повідомлення з управління реєстрації населення та еміграції Бюро реєстрації населення в м. Рамла, від 24.04.2023 року вбачається, що для продовження процесу з приводу одруження [PERSON] з [PERSON] , необхідно зокрема згода батька [PERSON] на еміграцію до Ізраїлю та на отримання громадянства, якщо немає батька, необхідно надати судове рішення про те, що мати є єдиним опікуном дитини. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Вимоги до доказів встановлені ст.77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу органу охорони здоров`я про народження нею дитини. Зі змісту ч.1 ст. 135 СК України вбачається, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Аналізуючи наявні докази по справі, суд враховує, що заявницею не надано належних та допустимих доказів необхідності встановлення саме в судовому порядку, того факту, що заявниця є єдиним опікуном та представником свого сина [PERSON] , оскільки стаття 135 ч.1 Сімейного Кодексу України прямо регламентує зазначене питання та додаткового встановлення цих обставин не вимагає. При цьому суд враховує, що відповідним судовим рішенням за зверненням особи, встановлюються факти, для яких зокрема чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Аналізуючи надане повідомлення з управління реєстрації населення та еміграції Бюро реєстрації населення в м. Рамла, від 24.04.2023 року, суд враховує, що вказане повідомлення не містить посилань на норми законів держави Ізраіль, та виражає суб`єктивну думку відповідного працівника бюро реєстрації населення м. Рамала, щодо необхідності наявності судового рішення, що [PERSON] як мати є єдиним опікуном своєї дитини. Крім того, під час розгляду справи, суду не надано доказів звернення заявницею до компетентних органів держави Ізраіль з документами, які вона має, зокрема зі свідоцтвом про народження [PERSON] , в якому внесені відомості про батька в порядку ч.1 ст. 135 СК України, тлумачення відповідної правової норми та відмови в прийнятті вказаних документів чи непогодження з ними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зазначеної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed