Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Рух справи 13.01.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 13.01.2022, за підписом позивача, в якій позивач просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 16.08.2019 по 01.10.2021 в розмірі 397 170,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 18.01.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит отримано 24.01.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2022 позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.04.2022. У зв`язку з початком 24.02.2022 збройної агресії з боку рф та введенням воєнного стану в Україні судове засідання, призначене на 07.04.2022 не відбулось та було перенесено на 26.07.2022. У зв`язку з ненадходженням від органу опіки та піклування письмового висновку щодо розв`язання спору (в частині позбавлення батьківських прав) 26.07.2022 підготовче засідання у справі було відкладено на 17.11.2022, а потім на 16.02.2023 та зрештою на 06.04.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.04.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 01.06.2023. У судове засідання, призначене на 01.06.2023, з`явився тільки представник позивача. Від відповідача у справі будь-яких заяв/клопотань в т.ч. в порядку ч. 3 ст. 131 ЦПК України не надійшло. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання технічними засобами в порядку ст. 247 ЦПК України. Доводи позову В позові, зокрема, вказується, що 12.09.2008 позивач зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києва з відповідачем. Зазначається, що від спільного сімейного життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Зауважується, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 12.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києва актовий запис за № 1384, розірвано. Також, звертається увага на те, що згідно з рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04.08.2020 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.08.2019 та визначено продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Позивач наголошує, що починаючи з лютого 2017 року [PERSON] взагалі перестав піклуватись про доньку, [PERSON] . Весь цей час донька проживає з позивачем, її батько грошей на утримання своєї доньки не надає, хоча позивач продовжую забезпечувати доньку, вдягати її, купувати взуття, одяг, продукти харчування, речі для розвитку дитини, ліки. Вказується, що відповідач по сьогоднішній день з позивачем не спілкується, не телефонує і не приходить провідувати свою доньку. Зазначається, що донька, [PERSON] на даний час навчається в опорному навчальному закладі "Щасливський навчально-виховний комплекс «ліцей - загальноосвітня школа I- III ступенів-дитячий садок» Пристоличної сільської ради. Відтак, зауважується на тому, що батько дитини, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , фактично з лютого 2017 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши доньку на виховання позивача. При цьому, не допомагає матеріально, не турбується про фізичний та духовний розвиток доньки, а його заборгованість по аліментах станом на 01.10.2021 становить 78 000,00 грн. Так, як вказує позивач, 29.11.2021 вона отримала розрахунок заборгованості боржника по аліментах за № 62969462 від 01.10.2021, складений старшим Державним виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурлакою Русланом Володимировичем. Сукупний розмір заборгованості згідно цієї довідки складає 78 000,00 грн. Відтак, на думку позивача, з боку відповідача вбачається злісне ухилення від сплати аліментів та також доведена та обставина, що дитина перебуває на її утриманні. З урахуванням приписів ст. 196 Сімейного кодексу України позивач стверджує, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів всього за період з 16.08.2019 по 01.10.2021 становить 397 170,00 грн На підставі викладеного позивач вважає, що є підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки у відповідача наявна заборгованість по аліментах. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 10, зворотній бік) батьками [PERSON] ( [INFO] ) є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1102. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2017 у справі № 760/3834/17-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києва за актовим записом № 1384 (а.с. 10), розірвано (а.с. 7). Заочним рішенням Яготинський районний суд Київської області від 04.08.2020 у справі № 382/1520/19 вирішено: стягнути із [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , не працюючого, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16 серпня 2019 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6). Відповідно до розрахунку заборгованості № 62969462, виданого старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Бурлака Р.В. (а.с. 11), на виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 382/1520/19 від 04.08.2020 виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 100,00 грн. щомісячно; розмір заборгованості по сплаті аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконанням рішення суду; якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості; станом на 01.10.2021 наявна заборгованість зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у розмірі 78 000,00 грн (з 16 серпня 2019 по вересень 2021). За змістом характеристики [PERSON] , [INFO] , учениці 7-В класу ОНЗ Щасливський НВК, виданої 13.01.2022 директором ОНЗ Щасливський НВК, [PERSON] навчається у школі з вересня 2021 року; характеризується позитивно; вказується, що проживає з мамою; з початку зарахування дитини до закладу та по теперішній час участь у батьківських зборах брала лише мати - [PERSON] ; батько до адміністрації закладу та класного керівника [PERSON] не звертався, успіхами дитини не цікавиться, участі у шкільному житті дитини не брав. Рішенням виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 16.03.2023 № 47 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в якому вказується, зокрема, наступне (а.с.63-65): «З`ясовано що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно договору найму житлового приміщення сім`я винаймає зазначену квартиру. В помешканні створені належні умови для утримання та вихованні дитини. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2017 року № 760/3834/17-ц, № 2-3147/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбних відносин між батьками, малолітня [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю. [PERSON] повідомила що батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні дочки, самоусунувся від матеріального утримання дитини, не цікавиться життям дочки. Згідно заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 04.08.2020 року № 382/1520/19, № 2/382/131/20 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, із дати призначення таких виплат, жодного разу не сплатив відповідну суму на утримання дитини. Відповідно до характеристики наданої Щасливським ліцеєм Пристоличної сільської ради на ученицю 8 класу [PERSON] , батько дитини до навчального закладу не звертався, успіхами дитини не цікавився, участі у батьківських зборах не приймав. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно- територіальних одиниць, служба у справах дітей за місцем проживання (перебування) особи проводить обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання та з`ясовуються обставини які склались. Спеціалістами служби у справах дітей Пристоличної сільської ради вживались заходи щодо з`ясування обставин про виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дачки [PERSON] . Здійснено запит до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної у місті Києві адміністрації за останнім відомим місцем проживанням батька дитини, але роз`яснень не отримано. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав, є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи вищезазначене, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН про права дитини, вважаємо за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] .» Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Щодо вимог про позбавлення батьківських прав Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/). Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22): «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58)». У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У рішенні від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55). За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 16.03.2023 № 47 затверджено висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , 02.04.2009 Такий висновок є докладно обґрунтованим, обставин, які б могли свідчити про те, що такий висновок суперечить інтересам дитини судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Матеріали справи не містять жодного доказу, який б підтверджував факт того, що відповідач цікавиться життям доньки [PERSON] , морально та матеріально підтримує її, бере участь у його культурному та духовному розвитку. Наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач не проявляє до дитини батьківської турботи та любові, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню доньки, що підтверджується також тим, що судом здійснено всіх вичерпних залежних від нього заходів для надання відповідачу можливості бути присутніми у судових засіданнях та висловити свою позицію. Отже, у справі, що є предметом розгляду, суд встановив наявність передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] ( [INFO] ), батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . При цьому судом встановлено наявність винної поведінки та свідомого нехтування [PERSON] , своїми батьківськими обов`язками щодо [PERSON] , [INFO] : батько з дитиною не спілкується, бажання спілкуватися з нею не виявляє, проти позову щодо позбавлення батьківських прав заперечень не подав. Будь-яких обставин, які б перешкоджали [PERSON] спілкуватися та здійснювати батьківські обов`язки щодо доньки [PERSON] , [INFO] , суду не повідомлено та відповідно судом не встановлено. Відомості про те, що батько дитини ( [PERSON] ) бажає продовжувати спілкуватися з нею ( [PERSON] ) у суду відсутні. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що змінити поведінку [PERSON] , як батька [PERSON] ( [INFO] ), у кращий бік не уявляється можливим. З огляду на встановлені в даній конкретній справі обставини, діючи в найкращих інтересах дитини, з огляду на свідому, винну поведінку батька, в т.ч. байдужість до розгляду даної справи, а також те, що змінити поведінку батька у кращу сторону не уявляється можливим, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, за наявності вказаних виключних обставин. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21 (провадження № 61-5660 св 22) у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з 16.08.2019 по 01.10.2021 у розмірі 397 170,00 грн, однак її розмір значно перевищує сукупний розмір заборгованості по аліментам за цей період - 78 000,00 грн. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 196 СК України та стягнути з [PERSON] 78 000,00 грн. Щодо судового збору Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за даним позов, а саме: 1 984,80 грн судового збору за подання позову. За змістом ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору стягувачем є Державна судова адміністрація України. Відповідно до п. 11 розділу XIX «Звернення судових рішень до примусового виконання» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 оригінал виконавчого документа про стягнення судового збору надсилається судом до ДСА України або відповідного територіального управління ДСА України, як представника стягувача відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про виконавче провадження", для його подальшого пред`явлення до виконання. Враховуючи викладене,

Outcome: partial