Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У травні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі по тексту - ПрАТ ФФ Дарниця, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири. Позов мотивовано тим, що 06 лютого 1997 року між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі по тексту - ЗАТ «ФФ «Дарниця»), правонаступником якого із 06.06.2012 є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до пунктів 4-5 договору купівлі-продажу квартири здійснено за 32 693,00 грн., що на момент здійснення операції складає шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім умовних одиниць за курсом Національного Банку України на день укладення даного договору, які покупці зобов`язалися виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення даного договору. Посилається на те, що свої зобов`язання зі сплати вартості квартири відповідачі належним чином не виконали, тому для захисту своїх прав позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 162 507,82 грн., в тому числі 149 994,52 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.02.1997 р., 12 513,30 грн. - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 06.02.2012 р. по 17.11.2014 р. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено, стягнуто із [PERSON] , [PERSON] на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири у розмірі 149 994, 52 грн, 12 513, 30 грн. - три проценти річних за користування грошовими коштами за період з 06 лютого 2012 року до 17 листопада 2014 року, а разом - 162 507, 82 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця». Постановою Верховного суду від 30 жовтня 2019 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 року, справу передано для розгляду судді Каліушко Ф.А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року було зупинено провадження у цивільній справі №753/22818/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири - до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №753/11009/19 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року було поновлено провадження по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року було зупинено провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири - до визначення правонаступників [PERSON] , що вибула із процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року було поновлено провадження по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року було залучено до участі у справі [PERSON] як правонаступника відповідача [PERSON] , яка померла - [INFO] та зупинено провадження у цивільній справі №753/22818/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири - до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №753/8945/19 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на постанову Київського апеляційного суду від 26.04.2021 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири від 06.02.1997 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року було поновлено провадження по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року було закрито підготовче засідання. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи №753/22818/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири - до закінчення перегляду у Великій палаті Верховного Суду справи №753/2971/19 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на постанову Київського апеляційного суду від 30.03.2021 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] . [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири від 06.02.1997 року. Представник відповідачів - адвокат Павлов І.Г. в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про слухання справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. При цьому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що представник позивача був належним чином повідомлений у відповідності до вимог ЦПК України про час та місце судового розгляду справи, свою правову позицію щодо даного спору виклав у позовній заяві та поданих до суду інших заявах по суті спору, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони позивача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Окрім того, протокольною ухвалою суду від 23.05.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи за його безпідставністю. Суд повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 06 лютого 1997 року між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі по тексту - ЗАТ «ФФ «Дарниця»), правонаступником якого із 06.06.2012, є ПрАТ «ФФ «Дарниця» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №3у695. Відповідно до пунктів 4-5 договору купівлі-продажу квартири здійснено за 32 693,00 грн., що на момент здійснення операції складає шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім умовних одиниць за курсом Національного Банку України на день укладення даного договору, які покупці зобов`язувалися виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення даного договору. За цим договором відповідачі набули право власності на вказану квартиру у рівних частках. В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 лютого 1997 року, згідно умов якої встановлено порядок здійснення розрахунків за продану квартиру та визначено розмір щомісячної виплати, виходячи з еквіваленту 83 ум.од. у національній валюті України за курсом Національного Банку України на момент виплати. Проте, зміст даної угоди суперечить основному договору купівлі-продажу квартири, містить суттєві зміни до основного правочину, а саме щодо виконання покупцями пункту 4 договору, в якому не йдеться ані про «порядок розрахунку», ані про виплату «залишку вартості квартири 13 670 ум.од.», ані про «вартість довідок при оформленні» також в «ум.од.». Крім того, всупереч договору купівлі-продажу в «додатковій угоді» встановлено розмір виплат виходячи з еквіваленту «83 ум.од.» в національній валюті України за курсом Національного банку України на момент виплати та наслідки прострочення платежу. Таким чином зазначеною «додатковою угодою» без номеру та дати документу, а також поза межами правового регулювання було змінено істотну умову договору купівлі-продажу квартири - ціну, що стало підставою для необґрунтованого звернення до суду позивача з позовними вимогами до відповідачів. На підставі ст. 632 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 09 вересня 2011 року сплачено повну вартість квартири, що підтверджується платіжними квитанціями, тобто до закінчення строку дії договору - 06 лютого 2012 року. Таким чином, посилання представника позивача на те, що умови основного договору Відповідачами не було виконано в строк і допущено прострочення не обґрунтовано належними доказами. Звертаючись до суду з позовом позивач тлумачить пункт 4 договору купівлі-продажу як визначення розміру зобов`язань за вказаним договором в умовних одиницях, тобто доларах США, і вважає, що це є підставою для визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долара США до гривні на день платежу. З таким твердженням Позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до положень частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (у випадку безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. Аналіз змісту договору купівлі-продажу свідчить, що правила, встановленні статтею 213 ЦК України, не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку. Об`єднана Палата Верховного Суду у своїх постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц та від 05грудня 2022 року у справі №753/8945/19 вказала на те, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem (слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав). Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem. За правилом сontra proferentem - слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову у договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не лише у тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, але були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін. Правило тлумачення умов договору contra proferentem передбачає, що його застосування вимагає від суду з`ясування авторства спірної договірної умови. Якщо не доведено інше, стороною, яка розробила і (або) запропонувала спірну умову договору, є: у договорі, укладеному між особою, що здійснює підприємницьку діяльність, і фізичною особою (у тому числі споживачем), - сторона, що здійснює підприємницьку діяльність. При неясності волі сторін суд має вибрати варіант, що відповідає інтересам покупця. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, слід зробити висновок, що пункти 4-5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом НБУ саме на день укладання договору купівлі-продажу. Саме до такої позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2134цс15, від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, а також Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14ц та 05грудня 2022 року у справі №753/8945/19, Верховний Суд у складі судових палат Касаційного цивільного суду при розгляді інших цивільних справ у подібних правовідносинах, а саме: постанова від 11 вересня 2019 року у справі №753/9563/14-ц, постанова від 11 вересня 2019 року у справі №753/9564/14-ц, постанова від 27 листопада 2019 року у справі № 753/4078/17, постанова від 01 лютого 2023 року у справі №753/13246/19. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення. Враховуючи, що в договорі купівлі-продажу квартири від 06 лютого 1997 року сторони чітко визначили істотну умову договору - ціну - 32 693,00 грн., і жодним чином не передбачили, що вказана ціна визначається за офіційним курсом іноземної валюти, немає жодних підстав вважати, що покупці повинні сплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США до гривні України на день платежу. Крім того, договір не містить посилання на визначення обов`язку по оплаті вартості квартири в залежності від курсу будь-якої іноземної валюти. Також, в договорі відсутній будь-який графік платежів, який повинні були виконувати відповідачі в залежності від курсу іноземної валюти і відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розміру періодичного платежу відповідно курсу НБУ до іноземної валюти. Отже, суд дійшов висновку, що покладення на відповідачів відповідальності та обов`язків, які не були прямо передбачені в договорі та законі, який існував на час укладення договору, є порушенням вимог закону, загальних засад цивільного судочинства та призводить до порушення прав останніх. Суд не приймає до уваги посилання позивача на умови додаткової угоди як на належний доказ по справі, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2009 року у справі № 2-142/1, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2010 року, зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною додаткової угоди задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеному 06 лютого 1997 року. Ухвалою Верховного Суду України від 13 вересня 2010 року було відмовлено Закритому акціонерному товариству «Фармацевтична фірма «Дарниця» у відкритті касаційного провадження на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2009 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2010 року. Не заслуговують на увагу посилання представника позивача на Виписку з протоколу № 69 спільного засідання Правління та Ради уповноважених представників трудового колективу ЗАТ ФФ «Дарниця», оскільки відповідачі не були присутні під час засіданні правління та участі в прийняття рішень не приймали. Посилання представника позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на постанови Верховного Суду з інших справ, в яких приймало участь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», судом до уваги не приймається, оскільки відповідачі не були учасниками цих справ, а тому зазначені судові рішення не мають преюдиціального значення для них. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі сплатили ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» грошові кошти в повному обсязі, що підтверджується платіжними квитанціями. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведене, а також наявність доказів, що відповідачі повністю сплатити позивачу вартість квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні заявлених позовних вимог позивачеві відмовлено, тому не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, враховуючи і понесені витрати на правову допомогу. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed