Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

18 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 30 грудня 2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики №К301220-5, відповідно до умов якого сума позики за договором становить 188 527 гривень 50 копійок, які позичальник зобов`язується повернути не пізніше, ніж через 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 30 червня 2021 року. 08 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики №К301220-5, за якою сторони договору домовились внести зміни у пункти 1, 5, 6 договору позики, виклавши їх в наступній редакції: пункт 1 «Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 193 392 (сто дев`яносто три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 00 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути позику через три місяці, тобто до 24 серпня 2022 року», пункт 5 «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в пункті 1 додаткового договору відповідно до Графіка повернені Позичальником грошових коштів: 15 855,30 гривень до 10 червня 2022 року, 8 389,80 гривень до 24 червня 2022 року, 8 389,80 гривень до 24 липня 2022 року, 160 757,10 гривень до 24 серпня 2022 року. Також, 08 червня 2022 року [PERSON] власноруч підписала розписку, в якій зазначила, що кошти в сумі 193 392 (сто дев`яносто три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 00 копійок отримала у повному обсязі. Згідно пункту 10 Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно пункту 11 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним договором Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної сум заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Пунктом 16.3 договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним чине виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору, в тому числі що; своєчасного повернення позики. Станом на 12 жовтня 2022 року відповідач свої зобов`язання не виконує належну чином, а її заборгованість складає 206 349 (двісті шість тисяч триста сорок дев`ять) гривень 00 копійок. Згідно пункту 9 договору позики №К301220-5 від 30 грудня 2020 року сторони погодили, що у випадку зміни курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, що розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошті (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 листопада 2022 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 01 лютого 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача Тищенко Л.М., в якому зазначає, що відповідно до умов додаткової угоди від 08 червня 2022 року для забезпечення позичальником зобов`язання за вказаним договором є передача в заставу рухомого майна, а саме - автомобіля марки КІА, модель Sportage, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу. Відповідно до Додаткової угоди було визначено строк повернення всієї суми боргу 193 392 гривень до 24 серпня 2022 року, проте 23 серпня 2022 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. та отримала виконавчий напис № 878 від 23 серпня 2022 року, відповідно до якого звернуто стягнення на заставне майно, а саме на автомобіль марки КІА, модель Sportage, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Вказаний виконавчий напис позивач передала приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. і відповідно 23 серпня 2022 року останнім було відкрито виконавче провадження ВП № 69714743. Однак позивачем приховано ці обставини та в жовтні 2022 року звернулася з позовною заявою до суду про стягнення боргу вже в сумі 206 349 (двісті шість тисяч триста сорок дев`ять) гривень з урахуванням неустойки (пені), яку вона нарахувала. Приватний виконавець Солонько М.М. повідомив відповідача про те, що автомобіль, який був у неї вилучений на підставі постанови про опис та арешт майна 26 серпня 2022 року був оцінений на загальну суму, що перевищує 400 000 (чотириста тисяч) гривень та буде виставлений на торги. Вказаної суми достатньо для погашення боргових зобов`язань відповідача перед позивачем. Відповідач являється пенсіонеркою і тривалий час була позбавлена можливості додатково працювати через військові дії на території України. В березні 2022 року перебувала на окупованій території Бучанського району і після звільнення вказаної території тривалий час не мала можливосте навіть прибути до позивача і тільки в червні 2022 року коли частково відновилось сполучення між населеними пунктами змогла приїхати, щоб укласти Додаткову угоду. Через втрату додаткового заробітку відповідач не змогла погасити своєчасно борг, але не заперечує проти продажу заставного майна та погашення її боргу. Тому відповідач вважає, що позивач звернулась до суду передчасно і хоче стягнути з неї ще одну суми боргу, що взагалі є недопустимим. Тобто, в своїй позовній заяві позивач приховала факт того, що є виконавчий напис і відкрито виконавче провадження, в якому вирішується питання реалізації заставного майна та погашення її боргу за вказаним договором позики. Законом не передбачено подвійне стягнення боргу, тому представник відповідача просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Також представником відповідача подано клопотання про витребування додаткових доказів, а саме копії оцінки арештованого майна автомобіля марки КІА, модель Sportage, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та інформацію про результати виставлення вказаного майна на торги. Дослідивши клопотання, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. В поданому клопотанні про витребування доказів не вказано причини неможливості самостійно отримати у приватного виконавця Солонька М.М. витребувані докази та не надано докази вжиття заходів для отримання цих доказів, тому суд не вбачає підстав для його задоволення. 22 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому вона зазначає, що 25 серпня 2022 року набрав чинності Закон від 27 липня 2022 року № 2455-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану», відповідно до якого в період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 13 договору позики звернення стягнення може здійснюватися на вибір заставодержателя в такий спосіб: на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Позивачем обрано спосіб захисту свого порушеного права через подачу до суду позову про стягнення з [PERSON] заборгованості, оскільки Законом України заборонено проводити стягнення за виконавчими написами нотаріуса. Стосовно подвійного стягнення заборгованості [PERSON] зазначає, що в рамках виконавчого провадження №69714743 не відбулось звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки КІА, модель Sportage, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у зв`язку із забороною примусового виконання виконавчих написів нотаріусів. Торги з реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні зупинено на підставі на підставі абзацу 2 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3873/5 від 14 вересня 2022 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 10 червня 2022 року №2343/5 «Деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану». З огляду на вказане, в подальшому, згідно інформації від приватного виконавця, виконавчий документ буде повернуто стягувачу без виконання, так як стягнення по ньому неможливе. Представник позивача Плачинда К.О. 24 травня 2023 року надав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, [PERSON] подала до суду клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки 24 травня [PERSON] не зможе прибути в судове засідання, а представник відповідача задіяна в іншій справі, яка знаходиться в провадженні Бородянського районного суду (справа №939/2393/21), де буде розглядатись питання про продовження строку тримання під вартою. До вказаного клопотання будь-яких доказів на підтвердження зазначених в ньому обставин представником відповідача не долучено, причини неможливості явки самого відповідача в клопотанні не зазначено, тому суд вважає причини неявки в судове засідання цих учасників справи не поважними та відповідно клопотання про відкладення судового засідання задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, згідно вимог частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивач по справі. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №К301220-5, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 188\~527 (сто вісімдесят вісім тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 50 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 28,35 грн.) на день укладення договору еквівалентно 6650 (шість тисяч шістсот п`ятдесят) доларів США 00 центів, та зобов`язалася повернути цю суму грошових коштів у строк не пізніше, ніж через 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 30 червня 2021 року. Вказану суму позики відповідач згідно графіку повернення Позичальником грошових коштів повинна була повернути за шість платежів або достроково (а.с. 10). 08 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики №К301220-5 від 30 грудня 2020 року, за якою сторони договору домовились внести зміни у пункти 1, 5, 6 договору позики, виклавши їх в наступній редакції: пункт 1 «Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 193 392 (сто дев`яносто три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 35,55 грн.) на день укладення договору еквівалентно 5440 (п`ять тисяч чотириста сорок) доларів США 00 центів, а Позичальник зобов`язується повернути позику через три місяці, тобто до 24 серпня 2022 року», пункт 5 «Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в пункті 1 додаткового договору відповідно до Графіка повернені Позичальником грошових коштів: 15 855,30 гривень до 10 червня 2022 року, 8 389,80 гривень до 24 червня 2022 року, 8 389,80 гривень до 24 липня 2022 року, 160 757,10 гривень до 24 серпня 2022 року, пункт 6 «Позика може бути повернута Позикодавцю достроково» (а.с. 11). Також, додатковою угодою передбачено, що забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за договором позики є передача у заставу рухомого майна автомобіля марки КІА, модель STORTAGE, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , [NUMBER] , 2010 року випуску, тип загальний легковий загальний універсал В, колір чорний, державний номер [NUMBER] та належить Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 10 січня 2019 року, ТСЦ 3247 (а.с. 11). Згідно пункту 9 договору позики №К301220-5 від 30 грудня 2020 року сторони погодили, що у випадку зміни курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, що розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошті (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. 08 червня 2022 року [PERSON] власноруч написала розписку, в якій зазначила, що кошти в сумі 193 392 (сто дев`яносто три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 00 копійок отримала у повному обсязі та зобов`язується їх повернути до 24 серпня 2022 року включно. У встановлений додатковою угодою до договору позики №К301220-5 від 30 грудня 2020 року строк року та станом на день звернення до суду з даним позовом [PERSON] умови договору та додаткової угоди не виконала. Згідно розрахунку заборгованості Позичальником в період з 08 червня 2022 року по 12 жовтня 2022 року було сплачено 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок (04 серпня 2022 року - 370 доларів США по курсу 40,50). Залишок боргу станом на 12 жовтня 2022 року складає 206 349 (двісті шість тисяч триста сорок дев`ять) гривень 00 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США =40,70 грн.) на день розрахунку заборгованості за договором позики та додатковою угодою до нього еквівалентно 5070 (п`ять тисяч сімдесят) доларів США. В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем за договором позики та додаткової угоди до нього, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Норми ЦК України не передбачають обов`язку на підтвердження укладення договору позики та його умов надавати розписку позичальника, нотаріально посвідчувати договір, виготовляти його лише рукописним способом та на одній сторінці аркуша. Доказів його оскарження в суді не надано. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, при цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс 13) договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, про що визначено в статті 629 ЦК України. На підставі наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики №К301220-5 від 30 грудня 2020 року та додаткової угоди до нього від 08 червня 2022 року, яка становить . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 12\~405 гривень 00 копійок, сплачені позивачем при зверненні до суду згідно квитанції №0.0.2697142245.1 від 06 жовтня 2022 року.

Outcome: approved