Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача 78172,08 грн та 2681,72 грн понесених витрат військовою частиною та 1362 грн витрат за подання апеляційної скарги. Позов мотивовано тим, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2021 року суд ухвалив стягнути з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 78172,08 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 2681,72 грн, в рахунок відшкодування судових витрат. Вказані грошові кошти були стягнені за те, що з вини [PERSON] , який 20.11.2020 о 16.50 годині по пров. Вчительському в м. Бахмут Донецької області керуючи транспортним засобом БРДМ-2, реєстраційний номер [NUMBER] , не встежив за технічним станом транспортного засобу, під час руху відмовили гальма, внаслідок чого транспортний засіб покотився назад та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив п.2.3 б Правил дорожнього руху України. Вважає, що оскільки кошти згідно рішення суду військовою частиною виплачено, в порядку регресу їх слід стягнути з відповідача, з вини якого сталося ДТП. Ухвалою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року справу передано за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2023 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, однак в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, а тому, за відсутності заперечень представника позивача суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 29.05.2018 солдата запасу [PERSON] прийнято на військову службу терміном на 3 роки. Наказом від 18.12.2019 командира військової частини [NUMBER] та додатку до наказу №1 за водієм ст. солдатом [PERSON] закріплено БРДМ-2 711Л362 стройовий номер 921. Постановою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року у справі 219/11173/20 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за те, що він 20.11.2020 о 16.50 годині по пров. Вчительському в м. Бахмут Донецької області, керуючи транспортним засобом БРДМ-2, реєстраційний номер [NUMBER] , не встежив за технічним станом транспортного засобу, під час руху відмовили гальма, внаслідок чого транспортний засіб покотився назад та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив п.2.3 б Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобіль марки «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2021 року у справі №219/404/21, яке залишено в силі постановою Донецького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року суд ухвалив стягнути з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 78172,08 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, та 2681,72 грн в рахунок відшкодування судових витрат. Наказом від 18.01.2022 командира військової частини [NUMBER] старшого солдата контрактної служби [PERSON] , звільненого через службову невідповідність наказом командира 30-ї окремої механізованої бригади, вважати таким що справи та посаду здав 18.01.2022. Як видно із платіжних доручень від 29 вересня 2022 року №№5986,5987 [PERSON] перераховано згідно рішення Артемівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року 78172,08 грн збитків та 2681,71 грн судових витрат. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно статті 1172 ЦК України, відповідальність за завдану працівником матеріальну та моральну шкоду несе юридична особа. Відповідно до частини першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пдстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". Відповідно до статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Положеннями частини другої статті 3 Закону № 160-ІХ визначено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Розділом II Закону № 160-IX визначено види матеріальної відповідальності військовослужбовців. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей. Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Таким чином залежно від форми вини та наявності або відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 6 Закону № 160-IX, військовослужбовець несе повну або обмежену матеріальну відповідальність. Крім того статтею 12 Закону № 160-IX передбачає, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Як видно з досліджених судом доказів, у зв`язку із порушенням правил дорожнього руху [PERSON] під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] , була заподіяна шкода майну [PERSON] в розмірі 78172,08 грн, яка була відшкодована позивачем. Суд вважає, що доказів завдання шкоди позивачу внаслідок саме умисних протиправних дій відповідача матеріали справи не містять а отже підстави для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності відсутні. Однак, підтверджено завдання шкоди [PERSON] під час проходження військової служби позивачу протиправною поведінкою відповідача внаслідок неналежного виконання службових обов`язків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, таким чином наявні підстави для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до статті 5 Закону № 160-IX. При розрахунку розміру суми відшкодування, яка підлягала стягненню з відповідача підлягає застосуванню саме прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності. Оскільки наказ про притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності не приймався, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності слід визначати на день ухвалення рішення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 становив 2684 грн. Тому, відповідно до частини першої статті 5 Закону № 160-IX, відповідач несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, тобто не більше 40260 грн (2684 грн х 15). Отже, позов військової частини [NUMBER] підлягає до часткового задоволення. Крім того, позов в частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору у справі №219/404/21 не є шкодою, заподіяною внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки вказані судові витрати викликані процесуальною поведінкою позивача, зокрема, невідшкодування шкоди в добровільному порядку, а тому, позов в цій частині також є безпідставним. Щодо підвідомчості. Судом встановлено, що [PERSON] вчинив ДТП та заподіяв шкоду під час проходження військової служби за контрактом. Оскільки ДТП сталася з вини відповідача, а матеріальна шкода була відшкодована потерпілому за рахунок військової частини, остання звернулася до суду із цим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , як з винної особи, заподіяну шкоду у порядку регресу. Отже, правовідносини між сторонами у справі, що переглядається, не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього, а виникли з деліктного зобов`язання - внаслідок заподіяння шкоди. У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій особи військовослужбовця, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби. Неправомірність дій особи вже встановлена постановою судді, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. У зв`язку з цим предметом розгляду у цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин. З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18, постанові від 08 червня 2022 року у справі № 559/2801/19 та постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 688/1852/21. Зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду сплачено 2481 судового збору, судом задоволено 40260 грн з заявлених позивачем 82221,18 грн, тобто 48,96 %, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1214,70 грн (48,96 % від 2481) сплаченого судового збору.

Outcome: partial