Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 29.08.1992, про що зроблено актовий запис №1098 відділом ЗАГС міської адміністрації м. Тернопіль. Він даного шлюбу народились діти, які на даний момент є повнолітніми. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони більше трьох років проживають окремо, у них припинились шлюбні відносини та вони перестали вести спільне господарство. Також позивач вказав, що між ними відсутнє взаєморозуміння, внаслідок цього 29.12.2022 вони спільно подали заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу, однак, оскільки відповідач виїхала за кордон України та не з`явилась до органу державної реєстрації актів цивільного стану у визначений законом строк, розірвання шлюбу у добровільному порядку не відбулось. Позивач вказав, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, щодо примирення із відповідачем він категорично заперечує. Посилаючись на наведене, просив розірвати шлюб. Ухвалою судді від 28.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 28.04.2023 на 10 год. 00 хв., яке, у зв`язку з перебуванням головуючого судді, відкладено на 18.05.2023 на 14 год. 30 хв. У судове засідання 18.05.2023 позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а позивач, у поданій ним заяві, не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 29.08.1992 сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 1098 відділом ЗАГС міської адміністрації м. Тернопіль. Як зазначив у позовній заяві позивач діти від даного шлюбу є повнолітніми. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони більше трьох років проживають окремо, у них припинились шлюбні відносини та вони перестали вести спільне господарство. Також позивач вказав, що між ними відсутнє взаєморозуміння, внаслідок цього 29.12.2022 вони спільно подали заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу, однак, оскільки відповідач виїхала за кордон України та не з`явилась до органу державної реєстрації актів цивільного стану у визначений законом строк, розірвання шлюбу у добровільному порядку не відбулось. Позивач вказав, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, щодо примирення із відповідачем він категорично заперечує. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved