Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

[PERSON] у березні 2023 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Фактично дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Всі питання щодо виховання онуки позивачка вирішує самостійно без участі та підтримки відповідачів. Мати дитини зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо догляду та піклування за дочкою. Батько дитини взагалі не цікавиться життям останньої. [PERSON] є ученицею 3 класу закладу ЗСО І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради. Позивачка вирішує самостійно усі питання пов`язані з навчанням дитини у школі, відвідує батьківські збори, водить онуку до школи та забирає зі школи. Посилаючись на невиконання відповідачами батьківських обов`язків, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23.03.2023 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 17.04.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтувавши обставинами які зазначені у позові, просили задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причину неявки. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки, просила позбавити батьківських прав відповідачів, оскільки вони не виконують батьківських обов`язків. Фактично дитину утримує та доглядає позивачка. Заслухавши пояснення позивачки, покази свідка та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Малолітня [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за однією адресою із [PERSON] по [ADDRESS] . Також за цією адресою зареєстрована [PERSON] (а.с. 9, 12). Згідно довідки та психолого-педагогічної характеристики, складених Тростянецькою Філією № 4 І-ІІ ступенів закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради, [PERSON] є ученицею 3 класу, у навчальному закладі навчається з першого класу. Дівчинка має навчальні досягнення середнього рівня. Систематично відвідує школу, пропусків занять без поважних причин не має. Домашні завдання виконує не постійно. Дана сім`я перебуває на шкільному обліку, як та, що потрапила у складні життєві обставини. Батько та мати останнім часом проживають окремо від дитини та участі у вихованні не беруть. На час відсутності батьків дитина знаходиться з бабусею, яка піклується про неї, годує, купує необхідні речі, допомагає у виконанні домашніх завдань, підтримує тісний зв`язок з класним керівником (а.с. 10-11). Згідно повідомлення Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області від 03.05.2023 за № 2924/68/01-2023 [PERSON] у період 2021-2023 років дев`ять разів притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання дитини (а.с. 43). 18.05.2023 виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Згідно вказаного висновку батьки малолітньої дитини не піклуються про її розвиток, виховання та здоров`я (а.с. 52). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] фактично виховується позивачкою. Батьки дитини не допомагають у вихованні дитини. Коли вона приходила до [PERSON] , то ніколи не бачила там [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] та проживає разом з бабусею [PERSON] . Його мати була позбавлена батьківських прав відносно нього. Доглядала за ним бабуся. Мати приходить додому один раз на місяць, переночує, переодягнеться та знову йде з дому, дитиною не цікавиться. [PERSON] не проживає разом з ними та з дитиною не бачиться. Коли [PERSON] проживав з ними, то також не приділяв уваги дитині. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідачі, будучи батьками малолітньої дитини, не цікавиться її життям та розвитком, не беруть участь у вихованні, не надають коштів на їх утримання, що свідчить про самоусунення останніх від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено, що відповідачам будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення батьків від їх виконання. Така поведінка батьків є незмінною тривалий час. Суд розцінює поведінку відповідачів як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідачів батьківських прав. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідачів, у дольовому порядку, на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved