Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

В лютому 2023 року позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду із позовом до АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яким просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у вигляді премії за підсумками роботи за перше півріччя 2021 року у розмірі 13707319,28 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 300000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачв період з 08.01.2020 року по 27.09.2021 року обіймав посаду директора фінансового «Групи Нафтогаз», члена правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та був звільнений за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 430-к від 27.09.2021 року. Позивач вважає, що йому при звільнені відповідачем не було виплачено заробітну плату у вигляді премії за підсумками роботи за перше півріччя 2021 року, яка з урахуванням заробітної плати позивача становить 13707319,28 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою від 02.03.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків ухвалою від 08.03.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. 27.03.2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, у якому останній виклав заперечення щодо позову та просив суд відмовити в його задоволенні. Даний відзив надійшов і через канцелярію суду 30.03.2023 року. 06.04.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він не визнає доводи відповідача та наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. 17.04.2023 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача не погоджується із відповіддю позивача на відзив та просить суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення на відповідь на відзив такого ж змісту надійшли і через канцелярію суду 27.04.2023 року. Ухвалою суду від 28.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 475-к від 27.12.2019 року позивача було призначено на посаду директора фінансового «Групи Нафтогаз» акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з 08.01. 2020 року. 13.01.2020 року між головою правління АТ НАК Нафтогаз України» Коболєвим А.В. та [PERSON] було укладено строковий трудовий договір № 379. Згідно Наказу НАК «Нафтогаз України» № 430-к від 27.09.2021 року [PERSON] , директора фінансового «Групи Нафтогаз» звільнено із займаної посади 27.09.2021 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, на підставі заяви [PERSON] від 27.09.2021 року, перелічені обставини не заперечувалися стороною позивача. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що йому при звільнені відповідачем не було виплачено премію за підсумками роботи за перше півріччя 2021 р., у зв`язку з чим відповідач не доплатив останньому 13707319,28 грн. Відповідно до ч.2,3 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У судовому засіданні з пояснень сторін та наданих суду письмових доказів встановлено, що в 2021 р. преміювання працівників НАК «Нафтогаз України» здійснювалось у відповідності до Положення про преміювання працівників НАК «Нафтогаз України» за результатами оцінки досягнення цілей та ключових результатів, встановлених на 2021 та на 2022 роки (далі по тексту - Положення про преміювання) Згідно п.2.3 Положення про преміювання, преміювання працівників компанії за результатами оцінки досягнення ЦКР, встановлених на 2021 та на 2022 роки здійснюється за результатами оцінки досягнення працівниками Компанії ЦКР, встановлених на відповідний рік, та результатів діяльності Компанії у році, за який здійснюється Преміювання. Як зазначалось вище, між позивачем та Компанією було укладено Трудовий договір №379 від 13.01.2020, підпунктом 4.2.1. пункту 4.2 якого було визначено наступне: «Працівнику в установленому цим трудовим договором та внутрішніми документами Компанії порядку може виплачуватись премія за підсумками роботи за рік у розмірі до 150 відсотків від річного посадового окладу в залежності відвиконаних Цілей та Ключових результатів у порядку відповідно до умов Колективного договору». Відповідно п.4.3 Трудового договору Цілі та Ключові результати на відповідний рік, а також цілі середньострокових проектах (від 1 до 3 років) встановлюються Працівнику Роботодавцем у відповідних додатках до цього трудового договору. Положеннями п.4.4 Трудового договору передбачено, що оцінка досягнення Працівником поставлених Цілей та Ключових результатів на відповідний рік та визначення розміру премії за підсумками роботи за рік здійснюється Роботодавцем. Між тим, як встановлено судом, згідно Додаткової угоди № 379/5 від 27.09.2021 сторони дійшли згоди внести такі зміни до трудового договору, доповнивши пунктом 4.6 такого змісту: «4.6. У випадку відсутності встановлених Працівнику Цілей та ключових результатів на 2021 рік в установленому в Компанії порядку, Наглядова рада за поданням Голови правління може прийняти рішення про нарахування та виплату Працівнику премії, вказаної у п. п. 4.2.1. цього Трудового договору, за результатами оцінки діяльності Працівника та виконання вимог Роботодавця у 2021 році. Для прийняття відповідного рішення Наглядовою радою, Працівник по завершенню звітного року самостійно у строк з 30.04.2022 року по 30.05.2022 року надає Голові правління звіт про результати діяльності Працівника та виконання вимог Роботодавця у 2021 році і пропозиції щодо оцінкисвоєї діяльності у 2021 році. Нарахування та виплата Працівнику премії за підсумками роботи за рік, передбаченої п.п. 4.2.1. цього Трудового договору, здійснюється на підставі наказу НАК "Нафтогаз України", якийвидається після затвердження Вищим органом Роботодавця річного фінансового звіту НАК "Нафтогаз України"за 2021 рік, за умови надання Вищим органомяк задовільної та прийняття Роботодавцем рішення про виплату працівникам Компанії річної премії за 2021 рік». Тобто, як вбачається із вищенаведеного пункту додаткової угоди прийняття рішення щодо нарахування та виплати премії позивачу - це право роботодавця, а не обов`язок, отже, винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, а тому не є обов`язковою. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі № 127/2021/19 та від 11.10.2021 року у справі № 201/532/20. На 2021 рік позивачу Цілі та ключові результати на 2021 рік не встановлювались. Для нарахування та виплати йому премії за 2021 рік відповідно до вимог Колективного договору Компанії, Положення та укладеного між позивачем та відповідачем трудового договору необхідним була така сукупність умов: працівник по завершенню звітного року самостійно у строк з 30.04.2022 року по 30.05.2022 року надає Голові правління звіт про результати діяльності Працівника та виконання вимог Роботодавця у 2021 році і пропозиції щодо оцінки своєї діяльності у 2021 році. рішення Наглядової ради про оцінку діяльності Працівника та виконання вимог Роботодавцяу 2021 році, а також визначення розміру премії; затвердження Вищим органом Роботодавця річного фінансового звіту НАК «Нафтогаз Україна» за 2021 рік; надання Вищим органом Роботодавця позитивної оцінки роботі НАК «Нафтогаз України» у 2021 році, визнання роботи правління НАК "Нафтогаз України" як задовільної; прийняття Роботодавцем рішення про виплату працівникам Компанії річної премії за 2021 рік; видання наказу НАК «Нафтогаз України» про преміювання. Однак, сукупність вищевказаних вимог не настала, що виключає право позивача на премію за 2021 рік; Так, Наглядовою радою Компанії не було здійснено оцінку діяльності позивача у 2021 році та небуло визначено йому розміру премії за 2021 рік, як це було узгоджено Сторонами у п. 4.6. Додаткової угоди № 379/5 від 27.09.2021. Суд вважає помилковою позиціюсторони позивача про те, що рішенням Наглядової ради Компанії (витяг з протоколу № 12/2021 від 25.06.2021) позивачу було встановлено цілі та ключові результати на перше півріччя 2021 року. У рішенні Наглядової ради Компанії (витяг з протоколу № 12/2021 від 25.06.2021) зазначено про визначення Цілей та Ключових результатів на перше півріччя 2021 року, оцінено досягнення директором фінансовим «Групи Нафтогаз» [PERSON] цих Цілей та ключових результатів на перше півріччя 2021 року на рівні 90%. Разом з цим, самі цілі відсутні в рішенні Наглядової ради від 25.06.2021, а також не були встановлені шляхом укладення додаткової угоди, як це передбачено п. 4.3 Трудового договору. Отже, рішення Наглядової ради Компанії (витяг з протоколу № 12/2021 від 25.06.2021), яким позивачу встановлено Цілі та ключові результати лише на перше півріччя 2021 року, не могло бути виконано, оскільки воно не відповідає умовам Трудового договору та вимогам внутрішніх документів Компанії. Таку ж оцінку вказаному рішенню Наглядової ради надав Кабінет Міністрів України, затвердивши 14.06.2022 річний звіт НАК «Нафтогаз України» за 2021 рік (витяг з річного звіту та розпорядження №477-р КМУ додається, повний текст річного звіту розміщений на офіційному сайті: https://www.naftogaz.com/short/67171076). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виплати премії позивачу, оскільки відповідно до внутрішніх документів Компанії, Колективним договором Компанії не передбачено преміювання працівників Компанії за півріччя, а лише за рік, відтак рішення Наглядової ради про встановлення позивачу цілей на перше півріччя 2021 та їх оцінку не підлягало виконанню. КМУ, затверджуючи річний звіт Компанії, фактично погодився з тим,що зазначене рішення Наглядової ради не підлягало виконанню, відсутнє рішення Наглядової ради про оцінку діяльності Працівника та виконання вимог Роботодавця у 2021 році, а також визначення розміру премії, також не було видано наказ Компанії про преміювання працівників. Крім того, як встановлено судомвідповідно до п. 3 Додаткової угоди № 379/5 Сторони домовились, що обов`язки Роботодавця визначені підпунктом 4.2.1. пункту 4.2., пунктами 4.4., 4.5. та 4.6 Трудового договору зберігають свою чинність після дострокового припинення дії Трудового договору, але не пізніше ніж до 30.07.2022 року, з урахуванням положень третього абзацу п.4.6. Трудового договору, в залежності від того, яка подія настане раніше. Укладаючи таку додаткову угоду, позивач погодився з її змістом та умовами, в подальшому позивачем вказана додаткова угода не оспорювалась та судом недійсною не визнавалась. Тобто з 01.08.2022 обов`язок відповідача як Роботодавця щодо проведення Наглядовою радою Компанії оцінки діяльності позивача та виконання вимог Роботодавця у 2021 році, визначення розміру та виплати річної премії за 2021 рік припинено. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Інші доводи сторінщодо позовних вимог не впливають на вирішення спору, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). З урахуванням відмови в задоволенні позову по суті, підстави для вирішення питання, заявленого позивачем щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, відсутні.

Outcome: dismissed