Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, у розмірі 86 536,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 18 148,85 грн., 3% річних у сумі 2 190,68 грн., витрат евакуатора з місця ДТП у розмірі 2 020,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини відповідача [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача та завдано йому матеріальну шкоду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 07 лютого 2023 року. 07 лютого 2023 року розгляд справи відкладено на 11 квітня 2023 року. 11 квітня 2023 року розгляд справи відкладено на 18 травня 2023 року. Сторони в судове засідання не прибули, представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, адресована відповідачу поштова кореспонденція повернута з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтями 174, 178 ЦПК України та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Як вбачається з вказаної постанови, [PERSON] 13 жовтня 2021 року о 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем Volkswagen BORA д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по вул. Харківське шосе, 168, не був уважний, не дотримався безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем CITROEN DS 5 д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу відкинуло в автомобіль RENAULT SANDERO д.н.з. [NUMBER] , HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України. Відповідно до частини шостої ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 23 жовтня 2021 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн., яку страховик виплатив позивачу 08 грудня 2021 року відповідно до заяв про відшкодуванню збитку, заподіяну внаслідок ДТП. Згідно зі Звітом № 01-20/11 від 20 листопада 2021 року про визначення вартості матеріального збитку: вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 403 335,76 грн; вартість матеріального збитку складає 344 068,20 грн. Відновлювальний ремонт недоцільний з економічної точки зору. Відповідно до звіту № 02-20/11 від 20.11.2021 ринкова вартість ТЗ CITROEN DS 5 д.н.з. [NUMBER] з урахуванням аварійних пошкоджень становить - 127 531,45 грн. Згідно договору комісії № 6200/21/1/051274, автомобіль CITROEN DS 5 д.н.з. [NUMBER] продано за 10 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. Зважаючи на викладені обставини, оскільки позивачем понесено матеріальні збитки, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 86536,75 грн. (344068,20 - 130000 - 127531,45). Окрім того, позивач заявив вимогу щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 18 148,85 грн, 3% річних у сумі 2 190,68 грн., витрат евакуатора з місця ДТП у розмірі 2 020,00 грн. та судових витрат - за проведення автотоварознавчих експертиз в розмірі 4 000 грн, на правову допомогу в розмірі 16 500,00 грн та судового збору. Щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних витрат суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Згідно з статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18). Судом встановлено, що між сторонами договір про відшкодування шкоди не укладався, рішення про стягнення майнової шкоди, яке не виконувалося відповідачем не ухвалювалося. Як слідує з матеріалів справи ані позивач, ані його представники із вимогою (ст. 530 ЦК України) до відповідача про стягнення суми збитків у розмірі 86536,75 грн. не зверталися. Оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду, договору або вимоги позивача не відбулося, суд вважає, що за таких обставин не настало прострочення боржника, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що позивач поніс витрати на оплату послуги з проведення автотоварознавчих досліджень у розмірі 4 000,00 грн., що підтверджується товарним чеком №01-19/11 від 19 листопада 2021 року на суму 3 000,00 грн та товарним чеком №02-20/11 від 20 листопада 2021 року на суму 1 000 грн. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення завданої шкоди, понесені позивачем витрати на оплату послуг з проведення автотоварознавчих досліджень слід покласти на відповідача. Крім того, позивач документально підтвердив понесені ним витрати на евакуацію транспортного засобу в день ДТП у розмірі 2020 грн, які також слід стягнути з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. позивач надав до суду Договір № 09/12/21-ЦС-2 про надання професійної правничої допомоги від 09.12.2021, додаткову угоду № 1 від 09.12.2021, Ордер серії АІ № 31260461, платіжне доручення № 81675832 від 09.12.2021 на оплату послуг згідно Договору в розмірі 10 500 грн. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені витрати підлягають задоволенню в розмірі 10 500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 865,36 грн.

Outcome: partial