Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

13.02.2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь: заборгованість за договором про споживчий кредит № 4602900 від 04.06.2021 року у розмірі 40\~750,00 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~684, 00 грн.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9\~000, 00 грн. Стислий виклад позиції позивача. 04.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 4602900 (далі Договір). Згідно з умовами Договору кредитодавець зобов`язаний був на визначених Договором умовах та строк надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній Договором (далі кредит), а позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до положень Договору сума кредиту становить 5\~000,00 грн., яка надається строком на 30 днів з 04.06.2021 року. Дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 04.07.2021 року. Проценти за користуванням кредитом: 2\~250, 00 грн., що нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. На момент подачі позовної заяви надання грошових коштів за Договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування грошима не сплачує. 16.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4602900 від 04.06.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає: 5\~000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17\~250, 00 грн. заборгованість за відсотками; 1\~000, 00 грн. заборгованість з комісії. Отже, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділений правом грошової вимоги до відповідача. Таким чином, [PERSON] \~ має непогашену заборгованість перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за кредитним договором № 4602900 від 04.06.2021 року в сумі 40\~750,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17\~250,00 грн. - сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги; 17\~500,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) та 1\~000,00 грн. заборгованість з комісії. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2023 року провадження у вказаній справі було відкрито з призначенням судового засідання. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 04.06.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 4602900. Також того ж дня, [PERSON] було підписано Анкету-заяву на кредит № 4602900, Паспорт споживчого кредиту № 4602900 та Графік платежів за договором про споживчий кредит 4602900. Так, згідно з п. 1.1 Договору, ТОВ «МІЛОАН» надає позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору терміни та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені Договором. Згідно з п. 1.2, 1.3, 1.4 сума кредиту становить 5\~000, 00 грн., яка надається строком на 30 днів (з 04.06.2021 року), а датою повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом є 04.07.2021 року. Тип процентної ставки встановлювався у фіксованій формі. Процентна ставка за користування кредитом становила 2\~250,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту. 16.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт Первісний Кредитор) зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 43\~427\~967,63 грн., а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Фактор) зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтами і боржниками. Укладанням цього Договору Клієнт гарантував, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Додатку № 3 реєстру боржників до договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021 року, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги, у тому числі і до Відповідача. Станом на день розгляду справи та ухвалення рішення борг позивачу не повернутий. Таким чином, [PERSON] \~ має непогашену заборгованість перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за Договором про споживчий кредит № 4602900 від 04.06.2021 року в сумі 40\~750,00 грн., з яких: 5\~000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17\~250,00 грн. - сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги; 17\~500,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) та 1\~000,00 грн. заборгованість з комісії. Нормативне обґрунтування. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. З огляду на те, що стало підставою для виникнення між сторонами зобов`язальних відносин, суд більш детально вивчає підписані відповідачем документи та надає їм правову оцінку виходячи з наступних норм законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Відповідно до ст. 1048 ЦК України, кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, ч. 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Оцінка аргументів сторін та висновки суду На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується не лише укладеним та підписаним ним (шляхом введення коду підтвердження, що є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору) Договором про споживчий кредит № 4602900 від 04.06.2021 року разом із Додатками до нього, а й Довідкою від 16.02.2022 року, що була видана ТОВ «МІЛОАН» про те, що з рахунку Товариства 04.06.2021 року була проведена фінансова операція по переказу коштів на рахунок Відповідача у розмірі 5\~000,00 грн. Цими діями Відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма істотними умовами та йому була надана уся необхідна інформація, з якою він погодився. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, та прийнявши до уваги відступлення прав вимоги попереднім кредитором ТОВ «МІЛОАН» факторові ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», про що на виконання вимог договору та чинного законодавства України було повідомлено боржника, проте, останній не скористався своїх правом добровільного повернення заборгованості, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, у зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог позивача. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, вимоги щодо стягнення з відповідача суми судового збору на користь позивача у розмірі 2\~684,00 грн. також підлягають задоволенню. Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137\~ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137\~ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У даній конкретній цивільній справі, що розглядається, позивачем у підтвердження обґрунтованості позову у частині стягнення витрат на правничу допомогу приєднані Договір про надання правової допомоги № 03-01/2023 від 03.01.2023 року, Прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» по типу детального опису робіт, наданих послуг та платіжне доручення про сплату за надання правової допомоги згідно договору № 03-01/2023 від 03.01.2023 року, що є підставою для задоволення позову і в цій частині.

Outcome: approved