Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна в [ADDRESS] , укладений 17 лютого 2000 року № НР-12 між [PERSON] , як продавцем, та нею, як покупцем, посвідчений на Українській універсальній біржі дійсним; визнати за нею право власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та складаються з наступних будівель та споруд: літ. А житловий будинок загальною площею 73,7 кв. м, жилою площею 35,9 кв. м, літ. а-1 - прибудова, літ. а2, аЗ - прибудови, літ. а4 - ганок, літ. Б - сарай, літ. 61 - прибудова, літ. П - погріб, літ. № 1- огорожа. Позов мотивовано тим, що 17 лютого 2000 року між відповідачем, в інтересах якого, як законний представник згідно рішення виконкому Роменської міської ради н.195 від 16.06.99р., діяла його мати [PERSON] , та позивачкою був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , на Українській універсальній біржі. Придбане нерухоме майно, а саме жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у відповідача куплене за 1700 грн., які були одержані відповідачем повністю до підписання договору. Вказаний договір зареєстрований за позивачкою 03.03.2000 року в Роменському бюро технічної інвентаризації під № 53, записаний в реєстрову книгу, реєстровий № 1081. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем був звільнений жилий будинок, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Більше 20-ти років позивач використовує жилий будинок для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору в лютому місяці 2000 року ні позивачка, ні відповідач не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. У даний час, з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2000 № НР -12 укладеного на Українській універсальній біржі позивач звернулася до Управління адмістративних послуг Роменської міської ради та отримала відповідь за № 316/01-11 від 01.02.2023р., в якій їй було запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 17.02.2000 НР-12 на Українській універсальній біржі дійсним. В судове засідання позивач не з`явилася, в заяві до суду позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, проте належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проводиться за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, 17 лютого 2000 року між [PERSON] , в інтересах якого, як законний представник згідно рішення виконкому Роменської міської ради н.195 від 16.06.99р., діяла його мати [PERSON] , та [PERSON] був укладений на Українській універсальній біржі, місце розташування: м. Полтава, вул. Шевченка, 52, договір купівлі-продажу жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав відповідачеві на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом, виданого Роменською міською державною нотаріальною конторою 15.06.99р., реєстраційний номер 679 та зареєстрованого в Роменському МБТІ 15.06.99р., реєстраційний номер 108 (а.с. 6). Договір купівлі-продажу за № Н р-12 від 17.02.2000 року на жилий будинок, в цілому, по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] 03.03.2000 року в Роменському бюро технічної інвентаризації під № 53, записаний в реєстрову книгу, реєстровий № 1081(а.с. 9-13). Як вбачається з довідки - характеристики за № 180 від 21.02.2022 року, виданої КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» Роменської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , за даними технічної інвентаризації від 31 січня 2022 року розташовані наступні будівлі та споруди: літ. А - житловий будинок загальною площею 73,7 кв. м, жилою площею 35,9 кв. м, літ. а-1 - прибудова, літ. а2, аЗ - прибудови, літ. а4 - ганок, літ. Б - сарай, літ. 61 - прибудова, літ. П - погріб, літ. N2 1- огорожа(а.с. 14). Згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності станом на 01.01.2013 року на вищевказане майно зареєстроване, в реєстровій книзі № 53, реєстровий номер 1081, реєстраційний номер 12710119 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого УУБ м. Полтави 17.02.2000 року, реєстр. НР-12(а.с. 15-21). Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] від 21.03.2023 р. вартість зазначеного житлового будинку з господарським будівлями і спорудами складає 245000,00 грн.(а.с. 31-40). Проте зареєструвати право власності на зазначений будинок позивач не може, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку від 17.02.2000 року нотаріально не посвідчений, про що підтверджується листом Управління адміністративних послуг Роменської міської ради № 316/01-11 від 01.02.2023 року(а.с. 22). Частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 17.02.2000 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював правочин купівлі-продажу майна. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угоді, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, в самому Законі України "Протоварну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] , в інтересах якого, як законний представник згідно рішення виконкому Роменської міської ради н.195 від 16.06.99р., діяла його мати [PERSON] , та покупцем [PERSON] . Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу від 17 лютого 2000 року № НР-12, оформленого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості», дійсним. Відповідно до абз. 3 та 4п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до ч. 2. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень`в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Outcome: approved