Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 13 вересня 2008 року і у них є донька [PERSON] , [INFO] . Але в останні роки сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з чоловіком в серпні 2022 року, відколи вона проживає окремо. Від тоді вони не ведуть спільного господарства. Збереження сім`ї, на думку позивача, неможливе, оскільки на ґрунті побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам. Ухвалою суду від 07 березня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Відповідач [PERSON] подав відзив від 20 квітня 2023 року, в якому заперечив проти вимог та доводів позивача з тих підстав, що вони не відповідають дійсності. З [PERSON] вони прожили разом у добробуті і злагоді майже п`ятнадцять років, разом виховували доньку. Лише з серпня 2022 року дружина припинила з ним шлюбні відносити і почала проживати окремо. Але їх донька залишилась проживати саме з ним і він продовжує про неї піклуватися. Він вважає, що розгляд між ними має тимчасовий характер, і бажає зберегти сім`ю, що відповідатиме інтересам сторін та їх дитини. Тому відповідач просив надати строк на примирення тривалістю 6 місяців. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив від 04 травня 2023 року, в якій висловила незгоду з доводами відповідача, в якій категорично заперечила проти надання строку на примирення через принизливе ставлення відповідача до неї. Вона намагалася говорити з відповідачем та налагодити з ним відносини, але він не хотів її слухати, та навіть кілька разів застосовував до неї психологічне і фізичне насилля, навіть у присутності їх доньки. З березня 2023 року донька переїхала проживати до неї за адресою: [ADDRESS] , так як відповідач не забезпечував належного піклування про неї та створення позитивного психологічного середовища. Позивач [PERSON] також наголосила, що з серпня 2022 року відносини з чоловіком лише погіршились, тому примушування до збереження шлюбу буде порушувати її право на свободу та особисту недоторканість. Відповідач [PERSON] скористався своїм процесуальним правом та подав заперечення від 09 травня 2023 року, в яких вказав на те, що саме [PERSON] провокувала розірвання шлюбних відносин, не намагаючись налагодити сімейне життя. Саме в серпні 2022 року, коли [PERSON] звернулася до психолога, в сім`ї почалися проблеми, бо вона почала поводити себе неадекватно припинила зі ним спілкуватися та пішла з дому, залишивши його із дитиною. Він намагався налагодити їх відносини, але реакцією на це була неадекватна і негативна поведінка [PERSON] . Але він переконаний, що збереження сім`ї ще можливе і це буде на краще для їх доньки, тому й просив надати строк для примирення. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримала та просила задовольнити. Вона пояснила, що причиною для звернення до суду з позовом слугувала поведінка відповідача, який зневажливо ставився до неї і доньки, що було обумовлено надмірним вживанням алкоголю. Це призвело до того, що донька почала боятися батька. Але коли вона в серпні 2022 року пішла від чоловіка, то донька залишилась проживали з ним лише з тієї причини, що він не дозволяв забрати з собою її домашніх улюбленців. Та коли чоловік почав приводити в будинок іншу жінку, донька не змогла цього терпіти і на початку березня 2023 року переїхала жити до неї. Наразі вона з донькою проживає в квартирі своїх батьків. А нещодавно вона намагалась забрати з будинку, де проживала з чоловіком, речі своєї доньки, але він перешкоджав їй в цьому, вона навіть викликала поліцію. Така поведінка чоловіка переконливо свідчить про його небажання змінювати своє ставлення до неї і доньки. Тому примирення з ним неможливе, і спроби чоловіка домогтися спроби встановити строк на примирення вона розцінює як зловживання правом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але ще 20 квітня 2023 року подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, в якій наголосив на необхідності надання строку на примирення та заперечив проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим повторно Жовтневим відділом державної РАЦС Харківського міського управління юстиції 16 лютого 2023 року. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим 01 грудня 2009 року Відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім`єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім`ї, розподіл взаємних сімейних обов`язків. Через відмінність у поглядах на побут і забезпечення потреб сім`ї, сторони втратили почуття кохання та поваги один до одного, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились в серпні 2022 року. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, її намір є остаточним та відповідає її інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки відповідач протягом шести місяців, які передували зверненню позивача до суду з даним\~ позовом, не здійснені дієвих заходів по відновленню сім`ї. Заявлені відповідачем у відзиві наміри відновити сім`ю суд оцінює як декларативні і позбавлені будь-якого раціонального змісту, бо ним не вжито реальних кроків з метою відновлення стосунків чи спілкування з позивачем. На це вказує й той факт, що відповідач навіть не виявить бажання з`явитися в судове засідання для обговорення заявленого ним клопотання. До того ж, у позивача відсутнє бажання підтримувати стосунки з відповідачем, що виключає можливість їх примирення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сім`ї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved