Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

26.10.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Відділ-служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про участь батька у вихованні дитини. Позов обґрунтовується тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2017 року, який 18.04.2022 року було розірвано за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. Від цього шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач не бажав утримувати дитину, Солом`янським районним судом м. Києва 13.12.2021 року був виданий судовий наказ про стягнення аліментів, які на даний час стягуються з боржника у примусовому порядку (ВП 68576242). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач за період з грудня 2021 року по червень 2022 року має заборгованість в розмірі 7892,30 грн. Посилається, що сімейне життя не склалося через систематичне застосування домашнього насильства з боку відповідача по відношенню до позивачки та її малолітнього сина. Акти домашнього насильства (діяння як психологічного, так і економічного та фізичного насильства) в різних проявах почали вчинятись систематично після народження у сторін спільного сина. Так, спочатку відповідач зводив іншим людям на позивача наклепи, згодом почав грубо поводитись з нею, шантажувати, погрожувати, що вб`є, не дозволяв їй спати поряд з немовлям, не дозволяв давати дитині призначені лікарем ліки, які вважав недоречними. Останнім часом відповідач почав проявляти протиправні дії відкрито, зокрема, в присутності сторонніх осіб, при цьому з кожним разом його поведінка стає агресивнішою, ніж була до цього. У зв`язку з цим наприкінці весни - початку літа 2021 року позивачка заявила про бажання розірвати шлюб. Відповідач сприйняв це вкрай негативно і став виганяти її з квартири, де вона зареєстрована та постійно проживає разом з сином, та створювати їй умови неможливого сумісного проживання: постійні образи та погрози, нецензурна лайка, погрози, псування та викрадення особистих речей позивача. Окрім цього, відповідач з метою вигнати позивачку та «покарати» її став використовувати їх спільну дитину як інструмент тиску, а саме: став заявляти їй, що він визначить місце проживання дитини з собою, а її позбавить батьківських прав. Для цього він став чинити психологічне насилля над дитиною: налаштовувати малолітнього ситна проти матері і просити, щоб хлопчик говорив та повторював батькові слова, після чого записував все на мобільний телефон. Так, дитина під час прогулянки подряпала обличчя на гойдалці. Батько попросив дитину сказати на мобільний телефон, що це його вдарила мати. Як тільки мати запитала сина, чому він так сказав, той відповів, що тато сказав, що це така гра, і попросив це сказати. При цьому відповідач став повідомляти такі завідомо неправдиві факти у компетентні органи з заявами про те, що мати б`є дитину, відмовилася від неї, не любить і не цікавиться нею. Також батько постійно нецензурно лається в присутності дитини, через що чотирирічна дитина також застосовує нецензурну лайку. Така виховна поведінка відповідача свідчить про те, що батько чинить психологічне насильство над дитиною, змушуючи її брехати, а також створює у свідомості дитини спотворений образ матері, нормальних сімейних цінностей. Спотвореність виховної поведінки відповідача вбачається і в тому, що батько не намагається розвивати дитину інтелектуально, а маніпулює примітивно-фізіологічними потребами дитини, намагаючись відігравати роль тата-свята та тата-балагура, з яким завжди весело та все дозволено, після чого дитина перезбуджується під час гри, починає вередувати, а відповідач навіть не намагається заспокоїти дитину, вирівняти її психоемоційний стан. Після оголошення в Україні воєнного стану та систематичних обстрілів м. Києва позивачка неодноразово наполягала на евакуації з м. Києва до західного регіону країни. Відповідач погоджувався виїхати, але виключно разом з ним. Після того, як його на залізничному вокзалі м. Києва зняли з потяга, він став перешкоджати позивачці виїзду з дитиною у безпечне місце. І лише втручання сторонніх осіб дозволило їй з дитиною евакуюватися у безпечне місце до м. Дрогобич. Після прибуття до м. Дрогобич позивачка забезпечила дитині безпечні та комфортні умови проживання, відвідування дитячого садочку, дозвілля, тощо. Відповідач регулярно спілкується по відеозв`язку з сином. При цьому, відповідач регулярно звертається до компетентних органів, зокрема, до правоохоронних органів, служб у справах сім`ї в м. Києві та м. Дрогобич, повідомляючи неправдиві відомості про те, що позивач, начебто, викрала дитину, тощо. Окремо зауважує, що, навіть, враховуючи нестабільну ситуацію в країні, позивач забезпечує нормальні умови проживання, виховання та розвитку малолітнього сина у м. Дрогобич. У дитини наразі сформований режим дня, відповідно до якого дитина: о 08.00 год. прокидається; у період 14.00 - 16.00 год. має денний сон; о 21.00 год. лягає спати. У будні дні син відвідує місцевий дитячий садок. При цьому мати постійно займається його активним розвитком за місцем проживання. Зауважує, що відповідач працює в Обслуговуючому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Супутник» на посаді охоронця та має встановлений графік роботи охоронця - доба через три доби, а також за сумісництвом двірником, графік роботи якого відсутній, а обсяги і терміни виконання робіт визначаються виробничими потребами і контролюються головою кооперативу. Відповідач регулярно спілкується з сином по телефону, а також приїздить до м. Дрогобич та бачиться з сином за місцем його проживання. При цьому, відповідач не бажає узгодити з позивачем графік своїх відвідань дитини та їх тривалість, не бажає враховувати режим дня дитини, стан здоров`я. Спілкуючись з дитиною, відповідач постійно наполягає на тому, що поверне дитину до м. Києва будь-якою ціною, пропонує дитині збирати речі тощо. Наведені факти свідчать про те, що відповідач без згоди позивача та всупереч інтересам безпеки може вивезти дитину до м. Києва. Зауважує, що по м. Дрогобич з часу оголошення воєнного стану не було завдано жодного удару чи пострілу, а по м. Києву - величезна кількість. Таким чином, позивачка вважає, що у найкращих інтересах дитини буде встановлення такого графіку спілкування відповідача з сином, який буде враховувати: режим дня дитини, зайнятість дитини у дошкільних навчальних закладах, а зустрічі відповідача будуть проводитися виключно у присутності позивачки або представника органу опіки за місцем проживання у м. Дрогобич Львівської області. Зокрема, просить встановити графік спілкування відповідача з сином [PERSON] , [INFO] , у присутності матері та/або представника Відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради: кожної другої суботи місяця з 10.00 год. до 20.00 год. в межах м. Дрогобич. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідач 29.09.2022 року звернувся із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, в якому просить йому визначити порядок спілкування зі своїм сином за наступним графіком: кожні перші та треті вихідні дні кожного місяця - з 16.00 год. п`ятниці до 21.00 год. неділі, а також в літній період - 1,5 місяці з батьком. Обов`язок забирати з дитячого садка в п`ятницю або з місця перебування матері та відвозити до дитячого садка або до місця перебування матері відповідач бере на себе. Спілкування його з сином має відбуватися без присутності позивачки та/або третіх осіб на території його фактичного проживання (орендованого житла) або на його розсуд. Також просить зобов`язати позивачку не чинити йому перешкодити у спілкуванні з сином та повідомляти його як батька, про термін від`їзду та місце перебування сина за межі місця проживання шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше за 10 днів перед від`їздом. Вважає викладені в позові обставини такими, що не відповідають дійсності, та в обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що він неодноразово звертався до служби у справах захисту дітей з питань неналежного виховання дитини з боку матері, порушення нею прав та ігнорування інтересів дитини. Так, вказує, що позивачка почала проживати з іншим чоловіком та перешкоджала йому як батьку у спілкуванні з сином. Тому 14.02.2022 року він звернувся із заявою до служби у справах захисту дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення графіку побачень з дитиною, яка внаслідок воєнних дітей розглянута не була. Стверджує, що з початку повномасштабного вторгнення російських військ в Україну позивачка залишила сина зі відповідачем за місцем їх реєстрації, а сама проживала зі своїм співмешканцем за місцем його проживання. 24-го та 25-го лютого позивачка лише на пару годин приходила додому, на ніч не залишалася, дитину з собою не забирала, що підтверджується актом від 16.06.2022 року. 01.03.2022 року позивачка зі своїм співмешканцем під час повітряної тривоги, коли відповідач біг з дитиною до укриття, на вулиці насильно забрала у нього дитину та зникла у невідомому напрямку. З цього приводу він звертався і до правоохоронних органів, і до служби у справах захисту дітей. Через деякий час в телефонному режимі позивачка повідомила, що вона з сином знаходяться у м. Трускавець, потім сказала, що вони переїхали до Львова . Однак повідомити точну адресу проживання відмовилася. За його запитами до Трускавецької і до Львівської міських рад отримав відповіді, що позивачка з сином зареєстровані як тимчасово переміщені особи. Після чергового звернення до Служби у справах захисту дітей Солом`янської адміністрації м. Києва йому повідомили, що позивачка перебуває у м. Дрогобич Львівської області, у зв`язку з чим він звернувся з заявою до служби у справах захисту дітей виконкому Дрогобицької ради. Після цього звернення позивачка запросила його на зустріч з сином до м. Дрогобич та зазначила адресу. Хоча позивачка й подзвонила згодом та, посилаючись на, начебто, хворобу сина, заборонила приїжджати для побачення з дитиною, то відповідач, так як таку зустріч було обумовлено раніше, приїхав до м. Дрогобич 01.07.2022 року та намагався знайти свого сина. Однак за адресою, вказаною позивачкою в листуванні, знаходилась школа, на його телефонні дзвінки позивачка не відповідала. Після звернення до місцевих правоохоронних органів з відповідною заявою та до служби у справах захисту дітей йому повідомили адресу, за якою мешкала позивачка. Прийшовши за вказаною адресою, де проживає позивачка з сином в квартирі батьків її співмешканця, він найшов свого сина здоровим, який був дуже радий зустрічі з ним, розповів, що мати та «бабуся» його часто сварять, ставлять в куток для покарання, а коли мама іде на роботу, хлопчика залишають на [PERSON] - вітчима співмешканця, який часто дратується на нього, навіть б`є чого паском. Позивачка щодо цієї ситуації розізлилася на сина та пригрозила, що «поставить його в куток, щоб не обманював». З цього відповідач зробив висновок, що син розповідає правду. Таким чином, вважає, що позивачка застосовує до дитини психічне та фізичне насилля, залишає дитину на чужих людей, які погано ставляться до хлопчика, ображають його, а вона ігнорує скарги дитини, свідомо допускає таке ставлення до дитини. Відповідач посилається, що син був дуже засмучений розставанням з ним, плакав та просився до нього, що розлютило позивачку, хоча він ніяким чином не налаштовував сина проти матері, не спонукав його повертатися додому. Після його від`їзду позивачка подзвонила та повідомила, що його візит погано впливає на дитину, тому вона забороняє відповідачу зустрічатися з сином. За таких обставин він неодноразово намагався вирішити питання побачень з сином та його проживання позасудовим шляхом, але безуспішно. В червні 2022 року відповідач звернувся до Відділу-служби у справах виконкому Дрогобицької міської ради з заявою про встановлення графіку побачення з дитиною. Проте, замість того, щоб дати комісії свої пояснення чи заперечення проти його заяви, позивачка звернулася до суду, що, на його думку, свідчить про умисне затягуванні вирішення питання про встановлення графіку його побачень з дитиною, тобто порушення його прав як батька. Вважає, що позивачка самочинно та безпідставно монополізувала право на виховання дитини, маніпулює її розумом та поведінкою. Однак він дуже прив`язаний до своєї дитини, син також його дуже любить. Між тим, протягом всього часу з 01.03.2022 року вони бачаться рідко і під час їх зустрічей або телефонних розмов позивачка знаходиться поруч, навмисно провокує відповідача та навіює дитині, що він «страшний», що він «бив маму» і «хоче вбити [PERSON] ». Тобто,

Outcome: partial