Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути аліменти на нього зі своїх повнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі - по 2000 грн щомісячно з кожного, посилаючись на те, що він є непрацездатним інвалідом другої групи, має захворювання - цукровий діабет, внаслідок чого йому ампутовано палець на нозі і йому тяжко пересуватися, останнім часом тяжко хворіє, перебуває у скрутному матеріальному становищі, а пенсії, яку він отримує, йому не вистачає, у зв`язку з чим він потребує витрат на постійне лікування. Єдиним його джерелом існування є пенсія. Витрати на харчування і ліки перевищують мінімальний розмір пенсії. З майна у нього є лише частка житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , у якому він проживає, інші частки належать дітям та його колишній дружині. Відповідачі працюють, син їздить за кордон на роботу та має не регулярні доходи. Діти добровільно йому ніякої допомоги не надають, не турбуються про нього, аліменти іншим особам не платять. Від представника відповідачів - адвоката Приходька С.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що позивач будь-якими належними доказами не підтверджує розмір своєї пенсії, витрати на ліки та докази лікування та необхідності такого лікування. Крім того, позивач не зазначає, що отримує доходи від орендної плати від СГП «КСЕНА», тобто позивачем не доведено, що він потребує матеріальної допомоги. Також зазначає, що позивач одружений та проживає разом з дружиною [PERSON] , яка повинна підтримувати чоловіка, у тому числі матеріально. Щодо матеріального стану відповідачки [PERSON] , то вона працює вихователем та отримує 2/3 посадового окладу у сумі 2895,75 грн. При цьому, разом з нею проживає чоловік та двоє дітей. Позивач та його представник -адвокат Гречко Н.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач пояснив, що він проживає одиноко, оскільки згідно рішення Прилуцького міськайонного суду Чернігівської обалсті від 25 квітня 2023 року його шлюб з [PERSON] розірвано. Він отримує пенсію у сумі 3200 грн, щорічні доходи у виді орендної плати за земельну частку (пай) у сумі 7000 грн. В 2021 році він продав дві корови за 32 000 грн, оскільки відповідачі відмовились від них. На цей час він господарства не тримає, за станом здоров*я обробляє лише 5 соток присадибної земельної ділянки. У господарстві є трактор, але він використовувся тільки для перевезення сіна, коли вони тримали корову. У зв*язку із захворюванням на сахарний діабет він потребує постійного лікування - двічі на рік йому неодхідно проходити курс лікування, для чого потрібно десять крапельниць на кожен курс вартістю по 1000 грн кожна і щоденно він приймає прописані йому пигулки. Оскільки він є непрацездатним інвалідом другої групи, то йому не вистачає коштів на лікування, які зобов*язані надавати йому його повнолітні діти - відповідачі по справі- по 2000 грн кожний щомісячно. Йог осин [PERSON] не одружений, дітей не має, працює водієм за кордоном, дочка [PERSON] працює, має чоловіка, тому відповідачі вспромозі надавати йому матеріальну допомогу. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник та представник відповідача [PERSON] - адвокат Приходько С.О. позов не визнали з посиланням на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він потребує матеріальної допомоги. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши усі докази по справіта оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , які є повнолітніми, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Позивач перебуває на обліку у Ніжинському об`єднаному управління ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію, є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.10). З виписки №2191 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні з 17.02.2021 по 01.03.2021, основний діагноз: Е11.7 Цукровий діабет, тип ІІ, важкий, декомпенсований стан, з множинними ускладненнями.(а.с.8). З консультативного висновку спеціаліста - сімейного лікаря вбачається, що [PERSON] хворіє на цукровий діабет з 2014 року. Рекомендовано: дієта №9, діапірид, альфа-ліпон, фармаліпон, актовегін, вітаксон, натрію хлорид, тризипін. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 13 січня 2023 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] , самостійно підтримує своє домогосподарство, сплачує комунальні послуги та оподаткування за земельну ділянку. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно ч.1, 3 ст.172 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц зазначено, що для висновку чи потребують батьки матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір'ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення з повнолітніх дітей аліментів на непрацездатних батьків слід враховувати, що відповідно до положень ст.202 СК України право батьків на утримання, якому кореспондує відповідний обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Згідно ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Передбачені ст.204 СК України підстави для звільнення відповідачів від сплати аліментів на користь позивача відсутні. Відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів того, що їх батько не потребує матеріальної допомоги та те, що він ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі зобов`язані надавати матеріальну допомогу непрацездатному батьку у твердій грошовій сумі щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідачів, а саме те, що: відповідачка [PERSON] отримує доходи у сумі 2895,75 грн - 2/3 посадового окладу, відомості про доходи відповідача [PERSON] суду не надані. Також суд враховує сімейний стан відповідачки [PERSON] , яка має на утриманні неповнолітню дитину. Відповідачі мають у власності по частці будинку за адресою: [ADDRESS] . При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов'язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. З урахуванням матеріального становища та стану здоров`я позивача, який є непрацездатним за віком, інвалідом ІІ групи загального захворювання, окрім пенсії та орендної виплати, які є єдиним джерелом його доходу, інших доходів не має, матеріальне становище відповідачів, стан здоров`я відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у сумі по 2000 грн з кожного з відповідачів підлягають частковому задоволенню щодо розміру аліментів - по 500 грн з кожного з відповідачів щомісячно. При цьому, суд виходить також із таких, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, з відповідачів необхідно стягнути по 496,20 грн судового збору з кожного у дохід держави.

Outcome: partial