Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

У грудні 2022 року позивачка в інтересах малолітньої [PERSON] через свого представника - адвоката Ієговської А.О. звернулася до суду з вказаною позовною заявою, яку мотивувала тим, що 28 липня 2018 року близько 03:30 по вул.Князєва в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки „AUDI" державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог п.п.2.3 б, в; 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не впорався з керуванням та здійснив наїзд на перешкоду, внаслідок ДТП пасажир вказаного автомобіля [PERSON] загинув, а [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. За фактом даного ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12018160440000255 за ч.2 ст.286 КК України та відносно водія [PERSON] складено обвинувальний акт та направлено до суду. Загиблий [PERSON] та травмована [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Матір дитини внаслідок ДТП втратила можливість самостійно виховувати дитину. Розпорядженням Татарбунарської райдержадміністрації від 04 вересня 2018 року опікуном над [PERSON] призначено позивачку. Малолітній дитині у зв`язку зі смертю батька спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у моральній шкоді та у втраті годувальника. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія автомобіля марки „AUDI" державний номерний знак [NUMBER] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (далі - ТОВ "СК "Ю.Ес.Ай"), поліс №АМ4241552 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи, що шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - забезпеченого транспортного засобу „AUDI" державний номерний знак [NUMBER] та відповідальність за заподіяну шкоду настала у володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Але відповідач не виконав свого обов`язку щодо відшкодування шкоди малолітній дитині загиблого у ДТП, тому позивачка просить стягнути з ТОВ "СК "Ю.ЕС.АЙ" на її користь страхове відшкодування шкоди, завданої смертю батька дитини, у розмірі 145197,00 грн, з яких 11169,00 грн страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди, 134028,00 грн страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від представника позивачки - адвоката Ієговської А.О. надійшло клопотання про слухання справи у її та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи заперечень не мали. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти "адресат відсутній", у наступному виклик відповідача здійснено через оголошення, опубліковане на офіційному сайті суду на веб-порталі Судова влада України. Про причини неявки представник відповідача суду не повідомив. Відзив на позов не надав. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважав за можливе здійснити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28 липня 2018 року близько 03:30 по вул.Князєва, буд.36, в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області автомобіль марки „AUDI" під керуванням [PERSON] державний номерний знак [NUMBER] здійснив наїзд на перешкоду. Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він загинув; пасажирці [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодженя. Згідно з висновком експерта №40/90 від 30 жовтня 2018 року, смерть [PERSON] перебуває у причинному зв`язку з наявними у нього тілесними ушкодженнями, отриманими під час ДТП (а.с.60-62, 71-73). За фактом вказаної ДТП внесені відомості до ЄРДР за №№12018160440000255 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Пасажири автомобіля та подружжя [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 14 квітня 2017 року за актовим записом №113 Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №115 (а.с.16-зворот). Згідно з розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки голови Татарбунарської районної державної адміністрації В.Д.Стеценко від 04 вересня 2018 року №269/А-2018 над [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування у зв`язку зі смертю батька [PERSON] та наявністю у матері [PERSON] тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, з метою захисту прав дитини, призначено опікуна [PERSON] - позивачку у справі (а.с.17-зворот, 18). Станом на 28 липня 2018 року відповідальність водія автомобіля марки „AUDI" державний номерний знак [NUMBER] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" згідно із полісом №АМ4241552 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.14-зворот). 09 квітня 2019 року представником позивачки на адресу ТОВ "СК "Ю.Ес.Ай" надіслано повідомлення про ДТП, що мала місце 28 липня 2018 року за участю автомобіля марки „AUDI" державний номерний знак [NUMBER] , разом із заявами про виплату страхового відшкодування, моральної шкоди у розмірі 11169,00 грн (1/4 частки, що належить малолітній дитині загиблого [PERSON] ) та виплати малолітній дитині по втраті годувальника у розмірі 134 028, 00 грн (а.с.20-зворот, 21-22). Листом генерального директора ТОВ "СК "Ю.Ес.Ай" Г.Г. Ким від 01 листопада 2019 року №51-5079 позивачці [PERSON] повідомлено про призупинення розгляду її заяви про виплату страхового відшкодування до моменту отримання рішення у справі, відповідно до абз.2 ч.36.2 ст.36 Закону „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " (а.с.23-зворот, 24). У ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як визначено у ч.1 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За статтею 6 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, а страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Згідно з п.22.1. ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.23.1. ст.23 цього Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з положеннями ст.27 Закону, що діяла на час настання страхового випадку, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно із ст.8 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на дату настання ДТП розмір мінімальної заробітної плати становив 3723, 00 грн. В даному випадку, сума страхового відшкодування моральної шкоди становить 3423, 00 грн х 12 : 4 = 11169, 00 грн, виходячи із кола осіб, які складають батьки потерпілого, дружина та дитина згідно із заявою від 03 жовтня 2018 року (а.с.15-зворот, 16). Згідно з ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. На момент ДТП [PERSON] , [INFO] , була та є малолітньою та перебувала на утриманні своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , а отже має право на отримання страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. Розмір шкоди, заподіяної втратою годувальника становить 134 028, 00 грн, із розрахунку 3723, 00 грн (розмір мінімальної заробітної плати станом на 2018 рік) х 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Відповідно до ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. В постанові від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19 (провадження №61-12719сво20) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок про пріорітет ст.1202 ЦК України над положеннями ст.27 Закону №1961-IV про можливість стягнення стахового відшкодування утриманцям померлого одноразовим платежем за наявності відповідних підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Звертаючись до суду, обставиною, що зумовлює виплату страхового відшкодування у зв`язку із смертю годувальника, позивач зазначила накнайкраще забезпечення інтересів дитини. Статтею 36 п.36.2 Закону 1961-IV передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Враховуючи, що відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника може бути здійснене одноразовим платежем, але не більше як за три роки, з урахуванням інтересів малолітньої [PERSON] на матеріальне забезпечення, яке відповідачем у встановлений п.36.2 ст.36 Закону 1961-IV виплачене не було, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення суми страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 сформульовано правовий висновок про те, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП. Володілець джерела підвищеної небезпеки застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТОВ "СК "Ю.Ес.Ай", а тому з відповідача має бути стягнута шкода, незалежно від результатів досудового розслідування чи кримінального провадження. При прийнятті рішення суд враховує також те, що станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування потерпілій страховиком не виплачено. Відповідач, всупереч ст.81 ЦПК України, не надав до суду договору страхування для встановлення ліміту відповідальності страховика по страховим відшкодуванням. Відтак позовні вимоги [PERSON] про відшкодування страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 11169, 00 грн. та у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 134028, 00 грн. є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач за подачу позову до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір", а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 2147, 20 грн відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved