Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 19.12.2019 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтаксою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1233. Скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Болтакси І.В. про державну реєстрацію за [PERSON] прав та їх обтяжень, індексний номер: 50329145 від 19.12.2019 року 12:52:38, щодо реєстрації права власності на квартиру загальною площею 39,3 кв.м., та яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що, починаючи з 2005 року позивач фактично проживав разом з [PERSON] в гуртожитку, де прописана остання. Бажаючи покращити життєві умови та плануючи подальше спільне сімейне життя він вирішив придбати квартиру. В 2006 році позивач знайшов оптимальний варіант - квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка коштувала 99249 грн. (що було еквівалентно 19653,27 доларів США), частину коштів (9500 доларів США) на придбання квартири позивачу було надано у борг. Іншу частину 12000 доларів США позивач вирішив отримати у кредит. Враховуючи те, що позивач перебував у шлюбі з іншою особою було прийнято рішення укласти кредитний договір та договір купівлі-продажу квартири від імені відповідача [PERSON] . Так, 29.08.2006 року [PERSON] уклала кредитний договір з AT «Райфайзен Банк Аваль» № 014/109660/3157/74 для придбання квартири у сумі 12000 доларів США, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки. Вважаючи, що квартира буде власністю позивача та маючи намір створити з [PERSON] міцну родину та народити з нею дітей, повністю довіряючи останній, позивачу було не принципово на чиє ім`я буде оформлена квартира. 30.08.2006 року було придбано квартиру [ADDRESS] , що розташована за адресою: укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2006 року. Реалізовуючи свої права як покупець спірної квартири, позивач вселився в неї, у встановленому законом порядку зареєстрував своє місце проживання, та почав користуватися квартирою, якою користується по теперішній час, що підтверджується довідкою № 1290 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23 січня 2020 року. З 2006 року по 2018 рік він проживав разом з [PERSON] однією сім`єю. В період спільного проживання однією сім`єю, [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] . 20.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 19.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Балтаксою І.В. Предметом договору є квартира [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки внаслідок його укладання порушені права малолітньої дитини, їх спільного сина, та його права, як члена сім`ї. На момент вчинення правочину, [PERSON] виповнилося вісім років, отже він був малолітнім, тому отримання дозволу органу опіки та піклування було обов`язковою умовою при укладанні договору. [PERSON] , укладаючи правочин щодо відчуження нерухомого майна діяла недобросовісно, зазначаючи ті обставини, що право користування квартири не має дитина, а тому відчужила і не отримала згоду органу опіки та піклування. Вказана квартира була продана без дозволу [PERSON] без дозволу органу опіки та піклування, хоча [PERSON] мав право користування цим житлом, яке було втрачене внаслідок цього продажу, але в силу свого віку не міг в повній мірі здійснювати волевиявлення, тому укладення оспорюваного правочину призвело до звуження майнового права малолітньої дитини, порушення охоронювані законом інтерес дитини щодо користування жилим приміщенням, порушило гарантії збереження права дитини на житло. Діючи недобросовісно, [PERSON] , вказала, що на момент укладення договору щодо вказаної квартири не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи, (юридична адреса), вона не використовується, на вказане вище майно не поширюються права третіх осіб (у тому числі за договором найму (оренди) чи шлюбним договором, інші речові права та ін.) (п. 2.1 договору) та повідомила про те, що членів сім`ї та інших осіб, які б мали право на особистий сервітут встановлений ст. 401 ЦК України не має (2.4 Договору). Вказане не відповідає дійсності. Так з 2006 року по теперішній час він зареєстрований у даній квартирі як член сім`ї [PERSON] , з останній вони проживали однією сім`єю більш ніж 13 років, та відповідно у нього виникло право особистого сервітуту на проживання у квартирі. У квартирі він зареєстрований з дозволу власника, у нього є достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання у розумінні ст.8 Конвенції. Вищевказане не було враховано під час укладення договору купівлі-продажу квартири, що свідчить про недотримання в момент вчинення правочину стороною вимог установлених Цивільним кодексом України, як наслідок, визнання такого договору недійсним в судовому порядку. Посилаючись на ст. ст. 202, 203,215, 216, 236, 655ЦК України 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства, ст. 12 Закону України «Про основу соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» просив суд позовні вимоги, які викладені вище, задовольнити в повному обсязі. Адвокат Ю.О. Біжко, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначила, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстрований в реєстрі №7072. Відповідно до умов зазначеного Договору [PERSON] набула права власності, як одноособовий власник. На момент придбання квартири, [PERSON] у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах не перебувала та відповідно стала володіти зазначеною квартирою на праві особистої приватної власності. Відповідно, під час укладення та нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу сторони діяли добровільно, перебували у здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, також були попередньо ознайомлені нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема недійсності правочину). Продаж квартири сторонами було здійснено за 99 249,00 грн., що на момент укладення договору становило еквівалент 19 500,00 доларів США, розрахунок було проведено повністю під час підписання договору. На момент укладення договору у [PERSON] не вистачало особистих заощаджень, та нею було прийнято рішення укласти із Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір від 30.08.2006 року за №014/109660/3157/74, відповідно до умов якого [PERSON] було отримано споживчий кредит на суму 11 000, 00 доларів США та погоджено графік погашення кредитної заборгованості, виплати за яким здійснювалися [PERSON] починаючи з 30.08.2006 року по 17.11.2011 року. Для забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та банком було укладено іпотечний договір №014/3157/133 до кредитного договору від 30.08.2006 року №014/109660/3157/74, відповідно до умов якого предметом іпотеки була саме куплена квартира за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогодення жодною із сторін, а також жодною третьою особою зазначений кредитний договір та іпотечний договори оскаржені не були та відповідно є дійсними. Відповідно до умов кредитного договору, грошові кошти надавалися саме [PERSON] та, яка була відповідно зобов`язана виконувати умови договору та погашати заборгованість, що нею протягом 2006 року - 2011 року було здійснено. Надалі, [PERSON] було надано дозвіл на реєстрацію місця проживання у зазначеній квартирі позивачу - [PERSON] , та відповідно його реєстрацію було здійснено 05.12.2006 року. Сама [PERSON] зареєстрована з 01.04.2005 року до сьогодення за адресою: [ADDRESS] . [INFO] народилася дитина - [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . За адресою спірної квартири малолітня дитина сторін - [PERSON] ніколи зареєстрований не був. Наприкінці 2019 року, для покращення житлових умов та отримання додаткових грошових коштів для лікування дитини, [PERSON] було прийнято рішення про продаж спірної квартири. [PERSON] стало відомо, що пошук квартири для купівлі здійснює її приятелька [PERSON] . Досягнувши згоди щодо умов продажу та усіх істотних його умов, 19.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., про що в реєстрі здійснено запис №1233. Відповідно до умов зазначеного договору, нотаріусом під час його посвідчення було перевірено добровільність сторін, відсутність будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, обсяг їх цивільних прав та цивільної дієздатності. Крім того, нотаріусом під час посвідчення договору, було здійснено необхідні перевірки, в тому числі, того, що правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»). В тому числі нотаріусом було дотримано вимоги перевірки щодо відсутності заборони відчуження (арешту) квартири, що підтверджується витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та відсутність податкової застави квартири та будь-яких обтяжень. Таким чином спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , перебувала у особистій приватній власності [PERSON] , дитина сторін - малолітній [PERSON] ніколи за адресою зазначеної квартири зареєстрований не був, а також і не мав частки володіння у цій квартирі, а отже відповідач [PERSON] мала право на її відчуження без будь-яких додаткових погоджень та умов. Звертає увагу суду на те, що твердження позивача про те, що починаючи з 2005 року проживав разом з [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS] останньою не визнається та спростовується тим, що [PERSON] з 09.09.2000 року до 29.01.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та відповідно не міг перебувати у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . Цей факт підтверджується копією паспорта [PERSON] , а саме: сторінкою 10, де міститься відповідна відмітка. Крім того, відсутнє будь-яке рішення суду, яким би було визнано факт сумісного проживання позивача та [PERSON] з 2005 року та інші періоди. Також не підтверджені жодним доказом посилання позивача на факт того, що він на час відчуження квартири [PERSON] на користь [PERSON] був членом сім`ї [PERSON] . Позивачем не надано доказів які б свідчили саме на проживання позивача та відповідача [PERSON] однією сім`єю на момент відчуження останньою квартири, яка перебувала у її особистій приватній власності. Щодо посилань позивача на виникнення в нього особистого сервітуту користування квартирою на підставі ст.401 ЦК України, зазначає, що об`єктом житлового сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеного власником житла. Враховуючи зміст ч.1 ст.405 ЦК України та частина, яку вправі займати член сім`ї власника житла, визначається останнім при його вселенні в якості члена сім`ї. Однак, жодного належного доказу саме того факту, що позивач, був зареєстрований та проживав у квартирі на момент її відчуження, саме як член сім`ї відповідача [PERSON] , позивачем не надано. Більш того, реєстрація позивача за адресою проданої квартири жодним чином не свідчить про недійсність оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири та не є обмеженням права власності та відповідно розпорядження нею її власником. Враховуючи викладене просила суд відмовити у задоволені позову. Також адвокатом Біжко Ю.О. подано до суду заяву про визнання факту, в якій зазначила, що не заперечує та визнає факт того, що під час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, висновок органу опіки та піклування чи щодо дозволу на укладення зазначеного договору не отримувався, оскільки отримання такого висновку при укладання цього договору купівлі-продажу квартири не передбачено законодавством. Позивач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] у судове засідання не з`явився, в його інтересах та від його імені діє адвокат Усенко А.О. , яка у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог та письмових пояснень, які були надані суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в її інтересах та від її імені діє адвокат Біжко Ю.О., яка у судовому засіданні повністю підтримала зміст відзиву та надала пояснення аналогічні змісту відзиву та письмових пояснень, які були надані суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення щодо позову, в яких зазначила, що із заявленими позовними вимогами вона не погоджується в повному обсязі, доводи позивача не відповідають наявним та дійсним обставинам, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими жодними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Відповідно, вона у продовж 2019 року здійснювала пошук квартири для купівлі. З відповідачем [PERSON] вона має приятельські стосунки та відповідно їй стало відомо, що вона має намір продати свою квартиру за адресою: [ADDRESS] , якою володіла на праві особистої приватної власності. Після досягнення усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, між нею та відповідачем [PERSON] , 19.12.2019 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1233. Відповідно, перед посвідченням договору, нотаріусом було перевірено усі документи наявні у [PERSON] на достовірність, відповідність вимогам чинного законодавства, відсутність заборон та встановлено, що будь-яких заборон та перешкод для укладення оспорюваного договору між сторонами не було. Крім того, нотаріусом було перевірено що [PERSON] та вона, під час укладення договору, діяли добровільно, перебували у здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміли значення своїх дій, та були ознайомлені із приписами цивільного законодавства, що регулює укладений ними правочин. Також, нею було сплачено на корить [PERSON] грошові кошти у розмірі 314 414,15 гривень, що також було перевірено нотаріусом та було підтверджено самою [PERSON] . Звертає увагу на той факт, що на момент укладення договору, жодним чином не було порушено прав малолітньої дитини, оскільки [PERSON] володіла квартирою в цілому, на підставі особистої приватної власності та жодна малолітня або неповнолітня дитина у цій квартирі зареєстрована не була. Більш того, під час укладення договору, було здійснено перевірку зареєстрованих осіб у квартирі та відповідно було встановлено, що у квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 05.12.2006 року, та жодної малолітньої або неповнолітньої дитини зареєстровано не було. Тому дозвіл органу опіки та піклування для відчуження даного нерухомого майна був не потрібен. Стороною позивача не було надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження своїх доводів, що права дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , були порушені саме під час укладення договору купівлі-продажу квартири укладеного між нею та [PERSON] . Позивачем не доведено ані факт перебування квартири за адресою: [ADDRESS] , в цілому або її частини у власності малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , ані факт його реєстрації та факт користування зазначеною квартирою. Крім того, звертає увагу, що під час укладення оскаржуваного договору, приватним нотаріусом також було перевірено, сімейний стан [PERSON] та встановлено, що вона не перебувала у шлюбі під час набуття права власності на спірну квартиру та, відповідно, володіла нею на праві особистої приватної власності. Також, [PERSON] та позивач [PERSON] ніколи не перебували у шлюбі, та відповідно вони не були членами сім`ї в розумінні чинного законодавства України. А отже посилання позивача на порушення його прав, як члена сім`ї відповідача [PERSON] не можуть прийматися судом до уваги. Окремо звертає увагу суду на поведінку сторони позивача та зловживання ним своїми процесуальними правами та подання завідомо безпідставних позовів. В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №205/2371/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., про визнання договору купівлі-продажу недійним в частині покупця, та визнання [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 30.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі №7072. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2021 року в задоволенні позовні вимог було відмовлено повністю. Зазначене рішення, постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2021 року, було залишено без змін. 08 червня 2022 року - постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року - було скасовано. У задоволенні позову [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири частково недійсними та переведення прав покупця - відмовлено з інших підстав, викладених у постанові. Тобто намагання скасувати укладені договори [PERSON] щодо купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , вже вчинялися позивачем та були предметом розгляду судом в іншій цивільній справі, де йому було відмовлено у позові. Також, звертає увагу суду на те, що наразі в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №205/685/20 за її позовом до [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації. В ході розгляду зазначеної справи [PERSON] заявлялося клопотання про зупинення провадження до розгляду, спочатку первинної справи (№205/2371/20), а після її остаточного розгляду, було заявлено повторне клопотання про зупинення провадження до розгляду даної справи. Отже, очевидним є факт навмисного зловживання своїми правами на звернення до суду з безпідставними та штучними позовами для блокування розгляду справи про виселення та зняття з реєстрації [PERSON] (справа №205/685/20) а також перекручування дійсних фактів та наявних обґрунтованих обставин. За викладених обставин просила суд в задоволенні позову [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] відмовити у повному обсязі та розгляд справи просила проводити у її відсутності. Крім того, відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про визнання факту, в якій відповідач зазначила, що не заперечує та визнає факт того, що під час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, висновок жодного органу опіки та піклування чи будь-якого іншого органу щодо дозволу укладення зазначеного договору, ані [PERSON] , ані нею не отримувався, та відповідно такий документ не міститься в матеріалах справи приватного нотаріуса, яким було посвідчено договір. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Балтакса І.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Додатково повідомила, що відчужена квартира за договором купівлі-продажу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.08.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушевською І.Р. за реєстровим №7072, дублікат якого виданий 03.12.2019 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Топонарь І.В. за реєстровим №1-322. Сторони за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 19.12.2019 року, нею, [PERSON] , за реєстровим №1233, а саме [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми, дієздатними особами. Також у справі приватного нотаріуса зберігається Довідка №13238, видана 19.12.2019 року Відділом обліку проживання фізичних осіб за №14/5-14184, відповідно до якої на момент відчуження квартири відсутні зареєстровані малолітні, неповнолітні діти, або непрацездатні особи, тобто правочин не суперечить правам та інтересам вищевказаних осіб (ч. 6 ст. 203 ЦК України, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»). Також повідомляє, що у справі наявна заява від продавця [PERSON] на підтвердження вищевказаних фактів. Тому вважає, що права малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб при посвідченні договору купівлі-продажу квартири жодним чином не порушені. Представник третьої особи органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду лист, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, та прийняти рішення, яке найкраще відповідає інтересам дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить винести рішення в інтересах дитини. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу без їх участі, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Ухвалою суду від 08.11.2022 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.01.2023 року задоволено клопотання позивача [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , про забезпечення позову у даній цивільній справі. Заборонено [PERSON] здійснювати відчуження будь-яким способом нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1985954312101 та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з набуття, зміни або припинення державної реєстрації будь-яких речових прав, похідних від права власності, щодо вищевказаного нерухомого майна. Ухвалою суду від 26.01.2023 року, постановленою судом, не виходячи до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Усенко А.О., залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (т.1 а.с.171). Ухвалою суду від 17.02.2023 року, постановленою судом, не виходячи до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Усенко А.О. про витребування нотаріальної справи щодо оспорюваного договору купівлі-продажу для з`ясування відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладання цього договору, оскільки відсутність такого дозволу підтверджено та визнавалося відповідачами про що ними було надано заяви про визнання таких обставин, що передбачено ч.1 ст. 82 ЦПК України. Ухвалою суду від 09.03.2023 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.03.2023 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Усенко А.О. про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд, вислухавши доводи сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 30.08.2006 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та нею, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстровим № 3072, придбала у особисту приватну власність квартиру [ADDRESS] , за 99249,00 гривень, що на момент укладення договору становило еквівалент 19 500,00 доларів США, розрахунок було проведено повністю під час підписання договору. Частину коштів на придбання вищевказаної квартири в розмірі 11000,00 доларів США [PERSON] отримала в кредит за кредитним договором № 014/109660/3157/74 від 30.08.2006 року, укладеним між АППБ «Аваль» та [PERSON] . В забезпечення виконання умов кредитного договору, 30.08.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 014/3157/133 до кредитного договору № 014/109660/3157/74 від 30.08.2006 року, відповідно до умов якого предметом іпотеки була квартира за адресою: [ADDRESS] . На час укладення відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу даної квартири від 30.08.2006 року, позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 року. Таким чином суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] належала відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності. 19.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. за реєстровим № 1233, відповідно до умов якого [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.1.2 предметом вказаного договору є квартира [ADDRESS] . Пунктом 2.1 цього договору «продавець» стверджує, що на момент укладання цього договору щодо вказаної вище квартири не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи (юридична адреса), вона не використовується, на вказане вище майно не поширюються права третіх осіб (в тому числі за договором найму оренди) чи шлюбним договором, інші речові права і т.ін). Відповідно до п.2.2 договору правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6 ст.203 ЦК України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»). Відповідно до п.2.3 договору відсутність заборони відчуження (арешту) квартири підтверджується витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно. Відсутність податкової застави квартири та будь-яких обтяжень підтверджується витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.2.4 договору «продавець» повідомляє «покупця» про те, що членів сім`ї та інших осіб, які б мали право на особистий сервітут, встановлений ст.401 ЦК України немає. Вищезазначене нерухоме майно є особистою приватною власністю, та яке було набуте під час не перебування в зареєстрованому шлюбі, про що у справі нотаріуса є відповідна заява. Гроші, які отримуються за цим договором, будуть особистою приватною власністю. На момент укладання даного договору відсутні зареєстровані малолітні, неповнолітні діти, що зазначено у поясненнях приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Балтакса І.В., а саме у справі приватного нотаріуса зберігається Довідка №13238, видана 19.12.2019 року Відділом обліку проживання фізичних осіб за №14/5-14184, відповідно до якої на момент відчуження квартири відсутні зареєстровані малолітні, неповнолітні діти, або непрацездатні особи. Дані пояснення приватного нотаріуса позивачем та відповідачами не спростовувались, тому суд приймає їх до уваги при вирішенні спору по суті. Згідно довідки №1290 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.01.2020 року №14/5-707, позивач [PERSON] з 05.12.2006 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Ленінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1090. Згідно довідки від 18.04.2023 року за № 5/5-81 виданої департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , на території м. Дніпра відсутні. Дана інформація узгоджується з письмовими поясненнями приватного нотаріуса Балтакса І.В. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.06.2020 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Відомо, що вони купили квартиру [ADDRESS] , жили однією сім`єю, у них народився син. Позивач робив ремонт у цій квартирі. Чи був у них загальний бюджет та за які кошти була придбана ця квартира їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду показала, що є колегою позивача, працювали разом з 2004 року. Неодноразово бачила їх з [PERSON] разом. Відомо, що вони купили квартиру по [ADDRESS] . За чиї гроші придбана квартира їй не відомо. Вважає, що позивач з відповідачем [PERSON] разом проживали по [ADDRESS] у квартирі відповідача, оскільки бачила, як вони разом приїжджали на роботу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Між ними були гарні сусідські відносини, їх діти дружити та ходили в один садок. Обставини купівлі спірної квартири їй не відомі. Стосунки між позивачем та відповідачем були гарні, причина їх розтавання їй не відома. Дитина [PERSON] в цій квартирі не проживає приблизно з літку 2018 року. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з вчиненням правочину батьками (усиновлювачами), що суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. За приписами статті 177 СК України та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу) батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). У силу закону малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Суд зауважує, що судом не встановлено, що на час судового розгляду даної цивільної справи малолітня дитина [PERSON] позбавлений житла, призначеного та придатного для проживання, його мати [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу квартири, яка належить їй на праві особистої приватної власності, порушила майнові права свого сина, не забезпечила свого сина іншим житлом, внаслідок чого малолітній [PERSON] знаходиться на обліку бездомних осіб і безпритульних дітей. Суд зауважує, що [PERSON] та його матір [PERSON] не проживали в квартирі [ADDRESS] на час її продажу, про що свідчить свідок [PERSON] . Вони проживали за адресою [ADDRESS] , що дає суду підстави вважати, що здійснюючи продаж квартири, відповідач [PERSON] забезпечила сина житлом та правом користування цим житлом. Представник третьої особи органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради позовні вимоги підтримав та просив винести рішення в інтересах дитини, при цьому не обґрунтував свою позицію, не надав суду будь-яких доказів того, що майнові права та права малолітньої дитини на житло були порушені, дитина не забезпечена на час вирішення спору по суті іншим житлом, та до його матері [PERSON] вживалися заходи, щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків, внаслідок незабезпечення дитини житлом та порушення майнових прав дитини. Проаналізувавши вищенаведені норми права суд дійшов висновку, що права малолітнього [PERSON] при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири жодним чином не порушені, оскільки даний правочин не суперечить його правам та інтересам. [PERSON] не зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , право власності в цілому або її частини не має, забезпечений правом користування житлом за іншою адресою, що не заперечується та не спростовано позивачем, тому для відчуження нерухомого майна матір`ю дитини належній їй на праві особистої власності квартири не потрібен попередній дозвіл органу опіки та піклування Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також, положення ст. ст. 77-80 ЦПК України, передбачають вимоги до доказів, а саме докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Проте позивачем не було надано суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження своїх доводів, що права дитини малолітнього [PERSON] , [INFO] , були порушені саме під час укладання договору купівлі-продажу квартири укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки судом не встановлено порушення майнових прав та інтересів малолітнього [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 19.12.2019 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтаксою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1233, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність правових підстав для визнання цього договору недійсним, внаслідок чого відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог. Також суд при вирішенні спору по суті не погоджується з позицією позивача, що діючи недобросовісно, [PERSON] , вказала, що на момент укладення договору щодо вказаної квартири не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи, (юридична адреса), вона не використовується, на вказане вище майно не поширюються права третіх осіб (у тому числі за договором найму (оренди)) чи шлюбним договором, інші речові права та ін.) ( п. 2.1 договору) та повідомила про те, що членів сім`ї та інших осіб, які б мали право на особистий сервітут встановлений ст. 401 ЦК України не має (2.4 Договору), виходячи з наступного. В ч. 2 ст. 3 СК України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Право користування чужим майном (сервітут), відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України, може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. В ч.1 ст. 405 ЦК України зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Позивачем суду не надано доказів які б свідчили про проживання позивача та відповідача [PERSON] однією сім`єю на момент відчуження останньою квартири, яка перебувала у її особистій приватній власності. Як зазначалося вище, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] проживали на момент продажу квартири в іншому житлі, не проживали з позивачем однією сім`єю, що підтверджується показаннями свідка. Таким чином судом не встановлено, що відповідач [PERSON] при укладенні вказала неправдиві відомості в п.п. 2.1, 2.4, вказаного договору, діяла недобросовісно, тому суд відхиляє дані ствердження позивача при вирішенні спору по суті, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині, а саме визнання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири недійсним через порушення його прав.

Outcome: dismissed