Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд стягнути з з [PERSON] на користь Миколаївського міського центру зайнятості незаконно отриману нею допомогу по безробіттю в сумі 2379 грн. 03 коп. та судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.08.2020 [PERSON] була зареєстрована у Миколаївському міському центрі зайнятості, як особа яка шукає роботу, того ж дня їй було надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Відповідно до п. 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62 та постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 (далі - Порядок № 60/62) було проведено звірку даних центру зайнятості із даними Пенсійного фонду України та виявлено, що під час перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач була працевлаштована до ТОВ «Військторгсервіс-волонтер». У зв`язку з несвоєчасним повідомленням про прийняття відповідача на роботу виникло незаконне отримання нею допомоги по безробіттю у сумі 2 379 грн. 03 коп. за період 22.02.2021 по 04.05.2021. 02.07.2021 Миколаївським міським центром зайнятості, відповідно до вимог п. 7 Порядку № 60/62, було прийнято наказ № 76 про повернення відповідачем незаконно отриманої допомоги по безробіттю. З метою досудового врегулювання спору 05.07.2021 відповідачу було направлено претензію за № 854/2-21М засобами поштового зв`язку рекомендованим листом у якому визначено, що строк оплати даних коштів складає 15 календарних днів з моменту отримання претензії, однак відповідач не скористався добровільним правом погасити свою заборгованість, ні в частковому ні в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 17.02.2021 до Миколаївського міського центру зайнятості звернулася [PERSON] з заявою про надання статусу безробітного та про призначення допомоги по безробіттю (а.с. 6). Згідно листа ТОВ «Військторгсервіс-волонтер» від 24.06.2021, [PERSON] працювала в ТОВ «Військторгсервіс-волонтер» кухонним робітником в їдальні [NUMBER] м. Миколаїв з 22.02.2021 по 19.03.2021 (а.с. 8). [PERSON] не повідомила позивача про прийняття її на роботу до ТОВ «Військторгсервіс-волонтер», у зв`язку з чим, виникло незаконне отримання відповідачем допомоги по безробіттю у сумі 2 379 грн. 03 коп. за період 22.02.2021 по 04.05.2021, що підтверджується розрахунковою довідкою Миколаївського міського центру зайнятості щодо переплати допомоги по безробіттю [PERSON] від 02.07.2021 (а.с. 7). 02.07.2021 Миколаївським міським центром зайнятості було прийнято Наказ № 76 про відшкодування коштів [PERSON] виплачених, як допомога по безробіттю та занесення її до дебіторської заборгованості (а.с. 9-10). 05.07.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за № 854/2-21М засобами поштового зв`язку рекомендованим листом у якому визначено, що строк оплати даних коштів складає 15 календарних днів з моменту отримання претензії, однак відповідач не скористався добровільним правом погасити свою заборгованість, ні в частковому ні в повному обсязі (а.с. 11-12). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 1 ч.1 ст. 43 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Статус безробітного надається особам, які зазначені у ч.1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення". Для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, визначені в Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого Постановою КМУ від 19.09.2018 року №792. У відповідності Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу особі, яка пред`явила документи, зазначені в пункті 4 цього Порядку, кар`єрний радник забезпечуватиме її супровід та організацію надання послуг. Для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу. Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного. З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положеннями ст. 1215 ЦК України, передбачено, що підставами за яких безпідставно набуте майном не підлягає поверненню, крім іншого є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплату проведено фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведених норм закону та ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» свідчить, що надміру сплачені, безпідставно нараховані суми допомоги по безробіттю можуть бути утримані за умови зловживань з боку заявника або умисного подання недостовірних даних. Відповідно до сформованої правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові № 753/9858/17-ц від 12.04.2018, а саме: задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що особа, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю, у порушення вищевказаних вимог закону не подав своєчасно відомості про його трудові відносини, що є підставою для стягнення з нього виплаченої за вищевказаний період допомоги по безробіттю. У відповідності до п.18. ч.2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань мають право звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Таким чином, встановлено, що відповідач була прийнята на роботу до ТОВ «Військторгсервіс-волонтер» та працювала кухонним робітником в їдальні [NUMBER] [ADDRESS] з 22.02.2021 по 19.03.2021. Згідно розрахункової довідки Миколаївського міського центру зайнятостівід 02.07.2021 розмір переплати допомоги по безробіттю [PERSON] за період з 22.02.2021 по 04.05.2021 становить 2379,03 грн. та підлягає поверненню. Доказів того, що [PERSON] сплачено заборгованість за незаконно отриману нею допомогу по безробіттю суду не надано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Миколаївського міського центру зайнятості до [PERSON] ппро відшкодування шкоди,підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved