Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

13 лютого 2023 року представник позивача адвокат Білик Г.І. звернувся до суду з позовом, яким просить встановити [PERSON] додатковий строк в три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,6429 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в Бориспільському районі, Старівський старостинський округ. Про наявність спадкового майна позивачу стало відомо в 2020 році, коли вона випадково знайшла державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 039568 від 20 січня 2005 року виданий на ім`я [PERSON] . При зверненні до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом, позивачу було роз`яснено, що у встановлений законом строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Позивачу рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права і обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 25 квітня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, натомість представник позивача подав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги повністю підтримує та просить задовольнити. Від відповідача Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області надійшов лист, відповідно до якого просить справу слухати без участі їхнього представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 11 листопада 2006 року виконкомом Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Після його\~смерті відкрилась\~спадщина,\~до складу\~якої входить земельна ділянка площею 2,6429 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 039566 від 20 січня 2005 року. На випадок смерті [PERSON] 11 квітня 2002 року склав заповіт, посвідчений секретарем СВК Штефан О.Г., яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] 30 серпня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 30 серпня 2019 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно довідки Старівської сільської ради від 20 лютого 2020 року за № 248, [PERSON] проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою : [ADDRESS] . Крім [PERSON] в цьому будинку ніхто не був зареєстрований і не проживав. Судом також встановлено, що про наявність спадкового майна позивачу стало відомо коли вона випадково знайшла державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 039568 від 20 січня 2005 року виданого на ім`я [PERSON] . Позивач зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Проте, нотаріусом було роз`яснено, що вона вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Відповідно ст.\~1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша\~статті 1270 ЦК України). Відповідно ч. 1\~ст.\~1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 2\~ст.\~1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Частиною 1\~ст.\~1269 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодав-цем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 3\~ст.\~1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом\~ст.\~1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановлю-ного\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно пункту 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадком-ця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно до наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Позивач у термін, встановлений\~статтею 1270 ЦК України, не звернулася до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину зазаконом. Поважними причинами пропуску строку визначеного для прийняття спадщини позивач зазначає те, що їй не було відомо про наявність спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустила строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Крім того, суд вважає, що оскільки спадкова справа до майна [PERSON] не відкривалася, спадщина ніким не прийнята, наявний заповіт спадкодавця, заяв про відмову від спадщини позивач не подавала, спадщина не визнана судом відумерлою, в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право позивач не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 3 (три) місяці. На підставі викладеного та

Outcome: approved