Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . А також стягувати з них аліменти на користь дітей в розмірі по 1416,50 грн. щомісяця на кожного. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачі є батьками дітей, однак свідомо ухиляються від покладених на них законом батьківських обов`язків, не цікавляться життям та здоров`ям дітей, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток. Представник позивача в судовому просила позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали, мотивуючи тим, що орган опіки не сприяв тому, щоб остання належним чином виконувала свої материнські обов`язки, на роботу її не влаштували, матеріальну допомогу не надавали. Окрім того, відповідачка пояснила, що саме на державу покладено обов`язок допомагати їй у вихованні та утриманні її чотирьох дітей, оскільки в неї належним чином не виходить. Не заперечила, що до поміщення дітей до центру реабілітації у вересні 2022 року справді не завжди займалась їхнім вихованням, в належному стані не утримувала житло, де вони проживали, не слідкувала за їхнім навчанням, не працювала. Однак наразі вона влаштувалась на роботу, вийшла заміж за відповідача, разом майже відремонтували житло і хочуть, щоб усі діти проживали разом із ними. Відповідач Белінський в судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов не скористався. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідачі є батьками неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідачка [PERSON] також є матір`ю неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батько яких ( [PERSON] ) помер [INFO] . У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання хлопчиків [PERSON] та [PERSON] , який Новоград-Волинським міськрайонним судом від 28.04.2016 був задоволений. Комісією в складі працівників служби у справах дітей міської ради, центру соціальних служб, сектору ювенальної превенції районного відділення поліції, починаючи з грудня 2020 року до листопада 2022 року постійно відвідувалась сім`я [PERSON] за місцем їх різного проживання та перебування. При обстеженні матеріально-побутових умов було встановлено відсутність санітарно-гігієнічних умов, належного забезпечення для проживання і харчування дітей та низький рівень виховного потенціалу у батьків. Ухилення останніх від виконання своїх батьківських обов`язків неодноразово було предметом розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради (далі за текстом - Комісія), сім`ю [PERSON] було взято під соціальний супровід, попереджено про відповідальність та їм надавався строк для створення належних умов проживання малолітнім дітям. Зазначене підтверджується: актами обстеження матеріально-побутових умов від 15.12.2020, 16.12.2020, 24.12.2020, 14.06.2021, 04.08.2021, 31.08.2021, 09.09.2021, 01.10.2021, 02.05.2022, 20.05.2022, 24.05.2022, 05.07.2022, 29.07.2022, 30.08.2022, 30.08.2022, 22.11.2022; фотосвітлинами будинку; витягами з протоколів Комісії від 24.06.2021, 09.07.2021, 09.09.2021, 22.10.2021, 27.01.2022, 23.11.2022; зверненнями міського центру соціальних служб до служби у справах дітей міської ради та поліції щодо ситуації в сім`ї [PERSON] від 30.12.2020, 16.04.2021, 29.06.2021, 27.07.2021, 16.11.2021, 12.05.2022, 04.07.2022, 29.07.2022; актом і висновком оцінки потреб сім`ї/особи від 11.06.2021. З листів адміністрації Новоград-Волинської загальноосвітньої школи №3 за період з 2020 по 2022 роки вбачається, що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають низький рівень знань, часто пропускали навчання у школі, батьки ними не цікавляться. Згідно повідомлень начальника районного відділу поліції на відповідачів неодноразово протягом 2020-2022 років складались адміністративні протоколи за невиконання обов`язків щодо виховання своїх дітей, які були розглянуті судом та вони були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП з накладенням адміністративних стягнень у вигляді попереджень та штрафів (постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/387/21 від 04.02.2021, №285/368/21 від 15.02.2021, №285/385/21 від 05.03.2021, №285/2694/21 від 17.06.2021, №285/4694/21 від 09.09.2021, №285/4961/21 від 04.10.2021, №285/4491/21 від 29.10.2021, №285/5968/21 від 17.01.2022, №285/2870/22 від 20.07.2022, №285/2870/22 від 20.07.2022, №285/4604/22 від 01.11.2022, №285/4429/22 від 07.11.2022). Станом на серпень 2022 року [PERSON] та [PERSON] в міському центрі зайнятості, як безробітні, не перебували. Зі своїми обов`язками, як батьків, передбачені чинним законодавством, відповідачі ознайомлювались, бесіди з ними проводились, про відповідальність вони попереджались та особисто у заявах, написаних власноруч, обіцяли посилити контроль за поведінкою дітей. За клопотанням служби у справах дітей міської ради від 05.09.2022 усі четверо дітей перебувають в обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Сонячний дім" Житомирської обласної ради та поставлені на облік державного забезпечення. Мати за два місяці відвідувала дітей тричі. Орган опіки та піклування у своєму висновку від 14.12.2022 вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей. Звертаючись до суду з даним позовом, якому передувала виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, позивачем були вжиті усі можливі заходи та міри з метою захисту інтересів дітей щодо їх права на батьківське піклування, повернення в сім`ю. Конституцією України (ст.51) визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст.8 Закону України "Про охорону дитинства"). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог, [PERSON] надала довідку про своє офіційне працевлаштування з 22.05.2023 та відомості щодо проходження її чоловіком, з яким офіційно уклала шлюб 08.04.2023, військової служби в ЗСУ. Разом з тим, [PERSON] не цікавиться здоров`ям своїх дітей, що підтверджується тим, що їй не відомо про те, що у її сина [PERSON] і доньки [PERSON] є проблеми із зором, у зв`язку з чим вони перебувають на обліку в лікарні. За весь час перебування дітей в центрі реабілітації (з вересня 2022 року по травень 2023 року) вона лише дев`ять разів їх відвідала, а [PERSON] - лише двічі. Доказів про те, що житло відповідачів стало придатним для проживання усіх чотирьох дітей, суду надано не було. Безумовно, інтереси дітей є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них. При прийнятті рішення, що стосується життя дитини, її думка має бути вислухана, в той же час вона не є абсолютною для суду. Будучи допитаними судом, шістнадцятирічна [PERSON] , дванадцятирічна [PERSON] , десятирічний [PERSON] та восьмирічний [PERSON] пояснили, що хочуть проживати разом із батьками, однак визнали, що вони за ними не доглядали, у зв`язку з чим могли пропускати школу, хлопчики жебракувати, а [PERSON] , окрім того, окремо проживати від батьків, так як має недобрі стосунки з відчитом, відповідачем у справі. Враховуючи думку дітей, суд розуміє обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в них, які потребують уваги, підтримки і любові матері і батька. Окрім того, вони є вразливими до маніпуляцій зі сторони дорослих, а для нормального, психоемоційного стану та відчуття благополуччя у дитини, лише сам по собі факт бажання батьків в майбутньому її виховувати, недостатній, адже вона повинна відчувати себе психофізіологічно вільно, захищено та комфортно. На думку суду в інтересах дівчаток [PERSON] та [PERSON] і хлопчиків [PERSON] та [PERSON] є їх розвиток у стійкому безпечному, спокійному і доброзичливому середовищі, що не є неблагонадійним. На думку суду, повернення їх в сім`ю негативно вплине на їх подальший розвиток. Матеріалами справи підтверджено та не спростовано беззаперечними доказами, що відповідачі самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, переклавши всю відповідальність за життя своїх чотирьох неповнолітніх дітей на державу, не доклали належних зусиль для впорядкування та стабілізації свого становища, що суд сприймає як свідоме нехтування своїми обов`язками. З наданих суду психолого-педагогічних характеристик дітей та їхніх фотосвітлин, зроблених до поміщення в центр реабілітації і на день розгляду справи в суді, вбачається тенденція до покращення їхнього розвитку, як внутрішнього, так і зовнішнього. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним факт ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а позовні вимоги органу опіки та піклування про позбавлення їх батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачі є здоровими, молодими, працездатними особами; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не мають; не приймають жодної участі у вихованні своїх дітей та не створюють всі необхідні умови для їх розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ними матеріальної допомоги на момент розгляду справи не існує, відтак вони спроможні сплачувати аліменти. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дівчаток [PERSON] і [PERSON] , та хлопчиків [PERSON] і [PERSON] , враховуючи, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; обов`язок батьків брати участь у забезпеченні благополуччя своєї дитини, - суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] в змозі сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позовних вимогах. Це не поставить їх у матеріальне становище значно гірше від положення дітей, відповідатиме, як інтересам останніх, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платників аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 07.02.2023. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з кожного з відповідачів в дохід держави в розмірі по 1073,6 грн. за кожну з двох позовних вимог.

Outcome: approved