Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 вересня 2019 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 8000 (вісім тисяч чотириста) доларів США, які [PERSON] взяв зобов`язання повернути [PERSON] в строк з 01.1 1.2019 по 05.04.2020 роки включно. Відповідно до п.1.3. договору переказ грошей (отримання, повернення), який здійснюється у безготівковій формі та підтверджується відповідним розрахунковим документом. Встановлено, що 27.09.2019 року [PERSON] перерахував через ІІРИВАТБАНК на банківський рахунок [PERSON] 60 675 грн. наступним чином: 25 000 гри, що підтверджується банківською квитанцією № 733 І 7942995948275645; 25 000 грн, що підтверджується банківською квитанцією № 73317942995948709201; 10675 гри що підтверджується банківською квитанцією №73317942995949461260. Станом на 27 вересня 2022 року [PERSON] вищевказане зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим не повернув [PERSON] грошові кошти у сумі у сумі 60 675 грн. Інфляційне збільшення боргу склало 23 600 грн. 73 коп., у звязку чим загальна сума заборгованості склала 84275 грн. 73 коп. (60 675 грн . тіло боргу і 23600 грн. 73 коп. інфляції. Позивач [PERSON] 11.10.2022 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2022 року зазначену вище справу направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 року зазначену вище справу передано судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. Ухвалою суду від 19.04.2023 відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. Відповідачу надсилались копія ухвали суду про відкриття провадження у порядку спрощеного провадження, проте заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду від нього не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 8000 (вісім тисяч чотириста) доларів США, які [PERSON] взяв зобов`язання повернути [PERSON] в строк з 01.1 1.2019 по 05.04.2020 роки включно(ас.4-6). Відповідно до п.1.3. договору переказ грошей (отримання, повернення), який здійснюється у безготівковій формі та підтверджується відповідним розрахунковим документом. Встановлено, що 27.09.2019 року [PERSON] перерахував через ІІРИВАТБАНК на банківський рахунок [PERSON] 60 675 грн. наступним чином: 25 000 гри, що підтверджується банківською квитанцією № 733 І 7942995948275645; 25 000 грн, що підтверджується банківською квитанцією № 73317942995948709201; 10675 грн. що підтверджується банківською квитанцією №73317942995949461260 (ас.7-9). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання маж бути виконане у гривнях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved