Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Представник позивача 27 березня 2023 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття. Позов мотивовано, тим, що позивач з 06.03.1997р. з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №325, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління. За час шлюбу з відповідачем у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стосунки подружжя постійно були напружені, з 2020 року шлюбні відносини фактично припинені, спільно з відповідачем позивач не проживає. На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2023р. шлюб розірвано (справа №344/12852/22). Фактично з 2020 року сторони спільно не проживають, спільних коштів не мають, самостійно на потреби дітей відповідач з 2020 року також не надає. Позивач не має власного житла, тому змушена винаймати помешкання, у якому проживає спільно з донькою [PERSON] , яка має повних 15 років та з старшим сином [PERSON] , якому повний 21 рік. Середній син [PERSON] [INFO] на даний час проживає за межами України. Фактично відповідач з позивачкою та дітьми не проживає, фінансової участі у щоденних потребах дітей не приймає, також самостійно кошти для утримання чи інших потреб дітей ані позивачу, ані дітям не надає та не надавав. Відповідно, усіма щоденними питаннями забезпечення побутових потреб, харчуванням, одягом, усіма іншими необхідними для життя та розвитку дітей, в тому числі неповнолітньої доньки займається виключно позивач. Позов пред`являється лише стосовно стягнення коштів на утримання доньки, оскільки сини намагаються самостійно заробляти кошти на свої потреби. Через відсутність порозуміння, позивач з відповідачем не можуть досягти згоди стосовно фінансового забезпечення усіх потреб своєї спільної доньки. У відповідача є наявне нерухоме майно, а також відсутні істотні обставини. які могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного рішення суду не заперечила. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2022 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 09 серпня 2007 року (а.с.11). Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Щодо вимоги стягнення аліментів в розмірі 5 000, 00 грн., але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд зазначає наступне. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум становить для\~ дітей віком від 6 до 18 років становить - 2833 гривні. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, потреби дитини щодо належного утримання, вік батьків та обставину ненадання ними інформації про доходи. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, та те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, виходячи з принципів розумності та справедливості, виходячи з розміру прожиткового мінімуму та вік дитини, а відповідно і її потреби, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , до досягнення нею повноліття. Стосовно вимоги адвоката про стягнення не менше 150% прожиткового мінімуму на дитину, то норма закону визначає мінімальний розмір 50%, що й враховується судом. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду 27 березня 2023 року. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача\~ судових витрат (витрат\~ на правову допомогу), то суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До матеріалів справи долучено копію витягу від 22.03.2023 року з договору №101/23 про надання правової допомоги (а.с.13), копію розрахунку вартості послуг адвоката за надання правової допомоги згідно Договору №101/23\~ від 22.03.2023р. (а.с.14) копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22 березня 2023 року (а.с.17), копію. копію квитанції №0629053\~ від 22 березня 2023 року на суму 5000грн. за надання правової допомоги згідно Договору №101/23\~ від 22.03.2023р. (а.с.16). Так, відповідно до п.п.3.4. Договору вартість послуг адвоката за договором визначається в фіксованому розмірі в сумі 10000,00 грн., які згідно додатку №1 поділені на: надані послуги (6 годин) та заплановані послуги (2години) по 5 тис.грн. відповідно. При цьому, заплановані послуги на суму 5 тисяч гривень включають супутні консультації та участь у судових засіданнях. Ч.2. ст.141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, того що адвокат участі у двох призначених судом засіданнях не брала, супутні консультації пов`язані з цим не надавала, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. витрат на правову допомогу, що відповідатиме ст. 141 ЦПК України та справедливості судових рішень. Також з відповідача слід стягнути 1073 гривні 60 копійок судового збору на користь держави. На підставі ст. 180-182, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: partial