Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат Ярмуш Віталій Вікторович, звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку. У своїх вимогах посилається на те, що 27 квітня 2013 року він придбав у [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, розміром 0,500 га. по [ADDRESS] Позивач сплатив відповідачу 58000 гривень, що становить повну вартість зазначеного об`єкта нерухомості, про що склали відповідну розписку. При цьому відповідач передав йому правовстановлюючі документи на нерухоме майно і він почав користуватись вказаною земельною ділянкою по теперішній час. При купівлі земельної ділянки сторони домовились оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Але [INFO] власник нерухомого майна [PERSON] помер, спадщину після нього прийняв лише [PERSON] , інші спадкоємці від спадщини беззастережно відмовилися, що підтверджується матеріалами спадкової справи. З посиланням на те, що сторони виконали усі умови договору, однак з об`єктивних причин вони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2013 року, укладений між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на спірне майно. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив не подано. У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. [PERSON] був власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розміром 0,500 га. по [ADDRESS] на підставі Рішення Новоодеської міської Ради Новоодеського району (нині Миколаївський район) Миколаївської області №91 від 20 травня 1997 року "про передачу земельної ділянки у приватну власність жителям м. Нова Одеса". Згідно розписки від 27.04.2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 58000 (п`ятдесят вісім тисяч) гривень за угодою про продаж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, розміром 0,500 га. по [ADDRESS] Позивач сплатив відповідачу 58000 гривень, що є повною вартістю вказаної земельної ділянки згідно угоди та зобов`язався оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] у нотаріальному порядку. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України ( в чинній редакції), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Із наданих суду доказів вбачається, що на момент укладення угоди про купівлю-продаж належної [PERSON] земельної ділянки, між сторонами було досягнуто домовленості ціни за яку земельна ділянка, було здійснено передачу грошових коштів у розмірі обумовленої ціни, після досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, позивач почав фактично користуватись земельною ділянкою, тобто відбулося повне виконання договору, але можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди про яку домовилися сторони була втрачена у зв`язку зі смертю відповідача. [PERSON] з 27 квітня 2013 року володіє та користується спірною земельною ділянкою. Отже, за вказаним договором, позивач набув право власності на вказану земельну ділянку. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні угоди сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне фактичне виконання договору, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням.

Outcome: approved