Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У січні 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" (далі-Банк) звернулося до суду з указаним позовом. Свої вимоги Банк обґрунтовує тим, що 16 листопада 2018 року між Банком та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір №\~б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку до 5500,00 грн. [INFO] позичальниця [PERSON] померла. Станом на день її смерті утворилась заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 5469,60 грн. Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , отже є такими що прийняли спадщину, а тому до них перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, 26 травня 2020 року банком була направлена претензія до Снігурівської державної нотаріальної контори. 05 травня 2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідачів, як спадкоємців померлої позичальниці, заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 5469,60 грн та судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно. Представник позивача про причини неявки суд не повідомив. Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних доказів. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 16 листопада 2018 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого позичальниця отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 13). 16 листопада 2018 року позичальниці Банком було встановлено кредитний ліміт у сумі 5500,00 грн, який у подальшому зменшувався: 13 грудня 2019 року до 5470,00 грн; 15 січня 2020 року до 0,00 грн (а.с. 12). Протягом дії договору Банком була видана кредитна картка терміном дії до 09/22 (а.с. 63). Факт отримання кредитних коштів позичальницею підтверджено випискою по рахунку (а.с. 11). [INFO] позичальниця [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] видане 25 липня 2019 року на підставі актового запису № 245 від 25 липня 2019 року, складеного Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 70). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість позичальниці перед Банком за вказаним кредитним договором, станом на день її смерті [INFO] , по тілу кредиту складає 5469,60 грн (а.с.9-10). Позивач направляв претензію кредитора вих. №SAMDNWFC00047004670 від 05 травня 2020 року до Снігурівської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлої боржниці, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с. 72). 17 вересня 2020 року позивач отримав повідомлення завідувача Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Коваль Ю.В. про те, що 10 вересня 2020 року заведено спадкову справу № 253/2020 року. Претензію буде доведено до спадкоємців померлої [PERSON] , у разі їх звернення до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав (а.с. 73). Згідно наданої копії спадкової справи 253/2020, заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою 10 вересня 2020 року, вбачається, що спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк" (а.с.116-119). Відповідно до наданої інформаційної довідки старостою Баратівського старостинського округу № 1 Горохівської сільської ради Миколаївської області № 10 від 10 лютого 2022 року, станом на день смерті позичальниці [PERSON] [INFO] , разом з нею за однією адресою по [ADDRESS] , були зареєстровані чоловік [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.114 - зворот). 21 квітня 2021 року позивач направляв відповідачам лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.74-78), які залишено без виконання. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до положень частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3 та 4 статті 1268 та статті 1269 Цивільного кодексу України. Так, згідно із частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України). Положеннями частини 1 статті 1296 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 Цивільного кодексу України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 Цивільного кодексу України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тобто, законодавець ставить в залежність обов`язок спадкоємців боржника щодо сплати боргу за померлого від розміру одержаного ними у спадщину майна після померлого. За правилами статті 1273 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як було встановлено згідно наданих доказів по справі відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , хоча й не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , водночас не відмовились від її прийняття протягом строку визначеного законом, а відтак вважаються такими, що прийняли спадщину фактичним шляхом, як такі що були зареєстровані та проживали зі спадкодавцем на чакс відкриття спадщини. Таким чином, відповідачі, як спадкоємці позичальника відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вважаються такими, що прийняли спадщину після померлого боржника, до складу якої входять, й у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбувається за правилом частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, й оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачений частиною 1 статті 1273 та статті 1270 Цивільного кодексу України строк, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини, мають нести відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця. Правовідносини, що виникли між позикодавцем та позичальником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем і спадкоємцем боржника й мають вирішуватись у порядку положень статті 1282 Цивільного кодексу України. Як вбачається вище, при розгляді справи суд встановив коло спадкоємців [PERSON] , а саме спадкоємцями майна померлого є відповідачі по справі чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою станом на день її смерті [INFO] . Будь-які інші особи, відповідно до змісту копії матеріалів спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. При встановленні обсягу спадкового майна суд бере до уваги правову позицією Верховного Суду, відповідно до якої доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Натомість, відповідачі, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, жодних доказів відсутності чи недостатності спадкового майна для погашення боргу спадкодавця [PERSON] до суду не надали. Цивільним кодексом України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначено справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини 1 статті 1282 Цивільним кодексом України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 1282 Цивільного кодексу України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Частиною 1 статті 1282 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При цьому, відсутність у матеріалах справи відомостей про вартість спадкового майна не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц: доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого. За змістом статті 1281 Цивільного кодексу України, на час смерті позичальника, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Наведена норма права не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Проте за положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту. З встановлених у справі обставин та досліджених доказів встановлено, що після смерті [PERSON] банк звернувся до нотаріуса з претензією від 05 травня 2020 року, відповідь на яку отримав 17 вересня 2020 року. Оскільки, судом не встановлено обставин які б свідчили про те, що кредитор дізнався або мав дізнатися про відкриття спадщини раніше ніж у 6-ти місячний строк, який передував зверненню кредитора до нотаріуса з вимогою до спадкоємців боржника, строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, ним не пропущено. Спадщина успадкована [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не відмовилися від спадщини у шестимісячний строк. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Таким чином, у разі смерті боржника, відкриття та прийняття спадщини його спадкоємцями, кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника повернення заборгованого у межах вартості спадкового майна та в межах визначених законом. Враховуючи, що відповідачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину, з них на користь позивача підлягають стягненню боргові зобов`язання спадкодавця у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Підстав для звільнення спадкоємців за законом після смерті позичальниці від виконання зобов`язань за кредитним договором від 16 листопада 2018 року судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу кредитором спадкодавця обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2481,00 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 1, 99). Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі, сплачений судовий збір в сумі\~2481,00\~грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved