Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

12.08.2022 позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 27.11.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн. Своїм підписом [PERSON] у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 27.11.2018 становить 5113,30 грн. та складається з наступного: 4232,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4232,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 880,63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 05.03.2020 по 05.09.2020. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . 23.09.2021 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачем жодних дій з погашення заборгованості спадкодавця вчинено не було. Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину до складу якої входять в тому числі і зобов`язання померлого позичальника. Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 22.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також судом було витребувано докази по даній справі, а саме: від Центру надання адміністративних послуг Турбівської селищної ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; від Липовецької державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] . 29.08.2022 з Центру надання адміністративних послуг Турбівської селищної ради до суду надійшла довідка №3305/15-20 від 25.08.2022, з якої вбачається, що померлий [PERSON] , 1995 р.н., на день смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з ним були зареєстровані та постійно проживали наступні особи: [PERSON] , 1965 р.н. мати; [PERSON] , 1984 р.н. сестра; [PERSON] , 1994 р.н. брат та племінники - [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. (а.с. 97). 21.09.2022 на виконання ухвали суду від 22.08.2022 з Липовецької державної нотаріальної контори надійшов лист, в якому зазначено, що згідно з даними зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , не заводилась (а.с. 100). Відповідач, через свого представника - адвоката Власюка А.В. подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Він, [PERSON] , є рідним братом померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з тим, він не є спадкоємцем, оскільки із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався. Крім того, останньому не було відомо чи [PERSON] залишав заповіт в його інтересах. Відповідно до ч.1 ст. 1262 ЦК України, він, [PERSON] , як брат відноситься до другої черги спадкоємців за заповітом. Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими документами, відповідач заперечує щодо його задоволення в повному обсязі, та просить стягнути всі понесені ним судові витрати з позивача. 15.11.2022 представником позивачка [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якій викладено позицію та обґрунтування аналогічні до поданої позовної заяви, а також зазначено, що позивачем дотримано строки позовної давності при зверненні до суду, а тому просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Відповідач заперечення щодо відповіді на відзив не подав, утім від представника відповідача адвоката Власюка А.В. 06.12.2022 на адресу суду було подано клопотання про долучення доказів, а саме довідки від Лісоволисіївського старостинського округу Калинівської міської ради за вих №658 від 23.11.2022, з якої вбачається, що [PERSON] проживав з вересня 2019 року по березень 2020 року без реєстрації в [ADDRESS] (а.с. 122). Це підтверджує, що спадкодавець на протязі семи місяців до смерті не проживав разом з відповідачем, що додатково підтверджує факт того, що останній спащину не прийняв. 03.02.2023 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 03.02.2023 витребувано від: Липовецького відокремленого підрозділу комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інформацію, чи було зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , житловий будинок (квартира) станом на 31.12.2013; Держгеокадастру у Липовецькому районі інформацію чи були зареєстровані за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , земельні ділянки (паї) станом на 31.12.2013. На виконання ухвали суду від 03.02.2023 на адресу суду 16.02.2023 надійшла відповідь від КП «ВООБТІ», з якої слідує, що з 01.01.2013 функції з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно покладені на органи державної реєстрації прав МЮ України, тому надати запитувану інформацію підприємство не має можливості (а.с. 144). З відповіді від Держгеокадастру від 17.02.2023 за №171/14-23 , що надійшла 17.02.2023 вбачається, що станом на 01.01.2013 на [PERSON] . Державні акти на право власності на земельні ділянки не видавались (а.с. 145). Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача за Довіреністю №6518-К-О від 04.08.2021 [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Власюк А.В. у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. В той же час на адресу суду 29.05.2023 надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обґрунтування викладенні у відзиві на позов та поданому клопотанні. Судові витрати покласти на позивача. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Як зазначено в позові, 27.11.2018 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви без номера про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн. Своїм підписом [PERSON] у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг (а.с.13). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 06.03.2020, відповідний актовий запис №24. Місцем смерті вказано с.Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області (а.с. 66). Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором без номера від 27.11.2018 становить 5113,30 грн. та складається з наступного: 4232,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4232,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 880,63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-10). Спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 05.03.2020 по 05.09.2020. Позивачем 03.08.2021 була направлена претензія кредитора до Липовецької державної нотаріальної контори, та 15.09.2021 отримана відповідь, в якій зазначалось про відсутність спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.68-69). У позовній заяві представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що спадкоємцем, який на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем та прийняв після нього спадщину є відповідач по справі [PERSON] , що на переконання позивача підтверджується даними в паспортах позичальника та відповідача, де адресу їх реєстрації зазначено: [ADDRESS] (а.с. 63-65). Як вбачається з витребуваної судом довідки від Центру надання адміністративних послуг Турбівської селищної ради №3305/15-20 від 25.08.2022, за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [INFO] [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали наступні особи: [PERSON] , 1965 р.н. мати; [PERSON] , 1984 р.н. сестра; [PERSON] , 1994 р.н. брат та племінники - [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. (а.с. 97). Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є зареєстрованим місцем проживання відповідача та до 05.03.2020 був зареєстрованим місцем проживання померлого [PERSON] . Відповідно до довідки від Лісоволисіївського старостинського округу Калинівської міської ради за вих №658 від 23.11.2022 (а.с. 122) вбачається, що [PERSON] проживав з вересня 2019 року по березень 2020 року без реєстрації в [ADDRESS] Згідно відповіді від КП «ВООБТІ» від 15.02.2023 за №30, підприємство не підтверджує наявності у власності [PERSON] нерухомого майна (а.с. 144). Із відповіді від Держгеокадастру від 17.02.2023 за №171/14-23 вбачається, що станом на 01.01.2013 на [PERSON] . Державні акти на право власності на земельні ділянки не видавались (а.с. 145). З огляду на викладене суд констатує відсутність у справі доказів належності [PERSON] будь-якого майна, зокрема будинковолодіння, за адресою [ADDRESS] , в якому він був зареєстрований на час смерті, яке б входило до спадкової маси [PERSON] . З відповіді Липовецької державної нотаріальної контори від 17.09.2022, судом встановлено, що згідно з даними Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] померлого [INFO] не заводилась, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.09.2022 (а. с. 100-101). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Отже, спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який мав місце за життя спадкодавця. В Постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року по справі № 61-25487 св18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином закон пов`язує факт прийняття спадщини спадкоємцем зі встановленням обставини постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З довідки Центру надання адміністративних послуг Турбівської селищної ради №3305/15-20 від 25.08.2022 вбачається, що померлий [PERSON] , 1995 р.н., на день смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з ним, серед інших, був зареєстрований та постійно проживав, зокрема і [PERSON] , 1994 р.н. брат (а.с. 97). Доказів про ступінь родинного зв`язку відповідача з померлим [PERSON] (крім зазначеної довідки) матеріали справи не містять. Крім того, зазначена довідка суперечить довідці від Лісоволисіївського старостинського округу Калинівської міської ради за вих №658 від 23.11.2022, відповідно до якої [PERSON] проживав з вересня 2019 року по березень 2020 року без реєстрації в [ADDRESS] (а.с. 122). Це вказує, що спадкодавець на протязі семи місяців до смерті не проживав разом з відповідачем за місцем реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації (постанова ВС у справі №755/16414/18 від 29.07.2022 року). Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем. Частина 3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (постанова ВС у справі № 295/15914/19 від 12.07.2022 року, від 21.10. 2020 року у справі № 569/15147/, від 12.01.2022 року у справі № 446/53/16-ц). У справі № 204/2707/19 Верховний Суд погодився з висновками про те, що державна реєстрація позивача у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації. З наведеної практики Верховного Суду суд дійшов висновку, що для визнання відповідача такими, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , необхідно встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В матеріалах справи відсутні докази, з яких би вбачалась ступінь родинного зв`язку відповідача з померлим [PERSON] , відповідач у справі заяв про прийняття спадщини у встановленому законом нотаріальному порядку не подавав. Так само стороною позивача перед судом не доведено наявність у померлого [PERSON] будь якого майна, за рахунок якого потенційні спадкоємці, вступивши у спадщину та в межах вартості такого майна могли б нести відповідальність (виконати зобов`язання) за особу, цивільна (цивільно процесуальна) правоздатність та дієздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю. З огляду на викладене суд констатує, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» не зазначено та не надано суду жодного доказу про наявність за життя у спадкодавця на праві власності будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Тобто підстави стверджувати, що відповідач [PERSON] є особою, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] та отримав її в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , за рахунок якого та в межах його вартості міг би нести зобов`язання з погашення кредиторської заборгованості спадкодавця, у суду відсутні, оскільки таке суперечило б ч.6 ст.81 ЦПК України. Оскільки в даній справі не встановлено коло осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , як і наявність будь якого спадкового майна, що залишилось після його смерті, за рахунок якого можна було б виконати кредитні зобов`язання померлого позичальника, в задоволенні позову про стягнення заборгованості померлого позичальника [PERSON] за вимогами кредитора АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити. Ухвалюючи вказане рішення суд звертає окрему увагу учасників справи на те, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ч. 2 ст. 13 ЦПК України) Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення боргу кредитором спадкодавця, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, відносить судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн. на його рахунок.

Outcome: dismissed