Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] який діє в інтересах [PERSON] 19.04.2021 року до Святошинського районного суду м. Києва було подано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання іпотечного договору недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 25.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11376607000. Про існування оспорюваного договору [PERSON] дізналась після отримання позовної заяви 31.03.2021 року. Зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2003 року по цивільній справі № 2-1255 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, зустрічний позов було задоволено, визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», зареєструвати за [PERSON] право власності на квартиру. Крім того зазначив, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2010 року у справі № 2-2369-1/10 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2010 року скасовано та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2015 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені залишено без розгляду. 18.02.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-9365/11 за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним, визнано недійсним договір поруки № 219891 від 25.07.2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] з моменту його вчинення - 25.07.2008 року, яке ухвалою Апеляційного суду м. Київ від 24.09.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.12.2013 року залишено без змін. Зазначив, що станом на 25.07.2008 року іпотекодавець не був власником/володільцем нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, а тому договір іпотеки № 90934 від 25.07.2008 року укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» є недійсним. На підставі викладено просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення не предмет іпотеки було залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача Остащенко О.М. в судовому засіданні заперечував проти заявлено позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, заслухавши думку сторін, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 25.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11376607000, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 99000,00 доларів США, строком погашення до 25.07.2018 року (т.1 а.с. 5-9). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 90934 від 25.07.2008 року, відповідно до якого [PERSON] було передано в іпотеку належне на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належна останньому на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2003 року (т.1 а.с. 10-11). 25.07.2008 року [PERSON] було надано нотаріально посвідчену заяву, на підписання договору іпотеки, за ціну та на умовах на його розсуд, квартири [ADDRESS] , яка придбана в період шлюбу (т.1 а.с. 12). Відповідно до висновку експерта № 68/21 за результатами проведення почеркознавчого дослідження складений 03.06.2021 року ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», підпис від імені [PERSON] зображення якого міститься у рядку «Підпис» у технічній копії заяви від імені [PERSON] від 25 липня 2008 року про надання згоди на підписання договору іпотеки, що засвідчена приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. та зареєстрована в реєстрі за № 2976, виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (т.1 а.с. 85-93). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2010 року по справі № 2-2369-1/10 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11376607000 від 25 липня 2008 року в загальному розмірі 968552 грн. 25 коп. (т.1 а.с. 18). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2011 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2010 року скасовано (т.1 а.с. 43). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.06.2014 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені залишено без розгляду (т.1 а.с. 44). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2003 року по цивільній справі № 2-1255 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, зустрічний позов було задоволено, визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати за [PERSON] право власності на квартиру (т.1 а.с. 14-15). Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Стаття 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/ 14-ц зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до ч. 1-3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного суду від 05.09.2018 у справі №910/1356/13. При цьому Суд виходить зі загальних принципів права, зокрема Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet («Ніхто не може передати більше права, ніж має сам» ), у даному випадку не виникає право власності й у майбутніх набувачів. Оскільки право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на час підписання договору належало [PERSON] , то [PERSON] не мав права передавати вказане нерухоме майно в іпотеку. Відтак, договір іпотеки № 90934 від 25.07.2008 року укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» підлягає визнанню недійсним. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивач предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції № 0.0.2088059394.1 від 14.04.2021 року, позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 7260,00 грн. Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved