Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Цеоліт (далі ТОВ\~Цеоліт або Товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь його користь заподіяну працівником матеріальну шкоду в розмірі 19601 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 04 січня 2018 року згідно із наказом (розпорядженням) №\~ЦЕ000000001-0000000388 від 03 січня 2018 року Товариством прийнято на роботу до відділу збуту на посаду агронома [PERSON] . Відповідно до актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів №\~ЦЕ000000001 та №\~ЦЕ000000002 від 10 січня 2018 року Товариством було передано відповідачу об`єкти основних засобів: за інвентарним №\~00906, вартістю 3599 грн. з ПДВ смартфон Xiaomi Redmi 4А 2/32GB Grey та за інвентарним №\~00905, вартістю 16002 грн. з ПДВ ноутбук HP Pavilion 15-ab294 ur (P3L68EA) Silver, які були передані відповідачу з метою виконання трудових обов`язків. У період із 15 червня по 06 липня 2018 року посадовими особами позивача складені акти про відсутність працівника [PERSON] на роботі. Протягом тривалого часу Товариство неодноразово намагалося зв`язатися із відповідачем шляхом телефонного та поштового зв`язку, щоб з`ясувати причини відсутності його на робочому місці. ТОВ\~Цеоліт направлялися листи за №\~175/19 від 15 липня 2019 року відповідачу щодо ненадання пояснень відсутності на робочому місці, у якому Товариство просило відповідача [PERSON] з`явитися на робоче місце для надання пояснень щодо відсутності його на робочому місці, а в разі небажання його продовжувати трудові відносини ознайомитися із наказом про звільнення та отримати розрахунок і трудову книжку. Крім того, у цьому листі позивач нагадував [PERSON] про обов`язок повернути отримане ним майно, що було передане йому, з метою виконання трудових обов`язків. Відповідач на телефонні дзвінки та надіслані листи не відповідав, у зв`язку із чим 22 серпня 2019 року наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №\~ЦЕ000000019-0000000388 від 22 серпня 2019 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин, Товариством звільнено [PERSON] з посади агронома. Таким чином, [PERSON] матеріальні цінності не повернув, їх вартість Товариству він не відшкодував. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує, просив суд задовольнити позов повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 04 січня 2018 року наказом (розпорядженням) №\~ЦЕ000000001-0000000388 від 03 січня 2018 року ТОВ\~Цеоліт прийнято на роботу до відділу збуту на посаду агронома відповідача [PERSON] . Із актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 10 січня 2018 року №\~ЦЕ000000001 та №\~ЦЕ000000002, вбачається, що Товариством передано відповідачу [PERSON] об`єкти основних засобів: за інвентарним №\~00906 смартфон Xiaomi Redmi 4А 2/32GB Grey та за інвентарним №\~00905 ноутбук HP Pavilion 15-ab294 ur (P3L68EA) Silver. 15 липня 2019 року ТОВ\~Цеоліт направляло лист за №\~175/19 відповідачу щодо ненадання ним пояснень відсутності на робочому місці, у якому Товариство запрошувало відповідача [PERSON] з`явитися на робоче місце для надання пояснень щодо відсутності його на робочому місці, а в разі небажання його продовжувати трудові відносини ознайомитися із наказом про звільнення та отримати розрахунок і трудову книжку. Крім того, у цьому листі позивач нагадував [PERSON] про обов`язок повернути отримане ним майно, що було передане йому, з метою виконання трудових обов`язків, а саме смартфон Xiaomi Redmi 4А 2/32GB Grey та ноутбук HP Pavilion 15-ab294 ur (P3L68EA) Silver. Згідно із наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №\~ЦЕ000000019-0000000388 від 22 серпня 2019 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин, Товариством звільнено [PERSON] з посади агронома. Відповідно до бухгалтерської довідки №\~219/19 від 12 вересня 2019 року вартість майна, що числиться за агрономом [PERSON] станом на 12 вересня 2019 року становить: смартфон Xiaomi Redmi 4А 2/32GB Grey 1 шт. вартістю 3599 грн. з ПДВ; ноутбук HP Pavilion 15-ab294 ur (P3L68EA) Silver 1 шт. на суму 16002 грн. з ПДВ, загальна вартість майна становить 19601 грн. У розписці інвентаризаційному описі основних засобів проведеного комісією на підставі наказу про проведення перевірки фактичних залишків станом на 12 вересня 2019 року зазначено, що основні засоби, які передані [PERSON] , а саме: смартфон Xiaomi Redmi 4А 2/32GB Grey 1 шт. вартістю 3599 грн. з ПДВ; ноутбук HP Pavilion 15-ab294 ur (P3L68EA) Silver 1 шт. на суму 16002 грн. з ПДВ, їх загальна вартість становить 19601 грн. Всі підрахунки підсумків по рядкам, аркушам та в цілому по інвентаризаційному опису основних засобів перевірено. Згідно із ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. У ст. 131 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. У п.\~п.\~5,\~7\~ч.\~1\~ст.\~134\~КЗпП України\~передбачено,\~що відповідно\~до законодавства\~працівники несуть\~матеріальну відповідальність\~у повному\~розмірі шкоди,\~заподіяної з\~їх вини\~підприємству,\~установі,\~організації,\~у випадках,\~коли: шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~14 від 29 грудня 1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками судовому розгляду підлягають: заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). У п. 3 вказаної постанови зазначено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. У абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками передбачено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~14 від 29 грудня 1992\~року Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками роз`яснено, що суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виникнення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника. Тобто на працівника покладається матеріальна відповідальність у розмірі шкоди, яка заподіяна з вини працівника, яка повинна доводитись наявністю доказів порушення трудової дисципліни, вчиненням протиправних та інших дій, направлених на заподіяння шкоди. Відповідно ч. ч. 1, 2 до ст. 1353 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що при звільненні з роботи відповідач [PERSON] видані йому Товариством для роботи основні засоби смартфон Xiaomi Redmi 4А 2/32GB Grey та ноутбук HP Pavilion 15-ab294 ur (P3L68EA) Silver добровільно не повернув, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану ним Товариству майнову шкоду в розмірі отриманого майна, тому позов ТОВ\~Цеоліт ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в межах заявлених вимог і наданих доказів. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved