Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником, якого є ТОВ "ТАС\~АГРО ЗАХІД" (далі позивач), через свого представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , а надалі й до ФГ "Лановенко",(далі відповідачі), треті особи: державний реєстратор Липовецької РДА Чубатюк О.Р., ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., у якому просив: - визнати недійсним договір оренди землі №16 від 12.12.2017, укладений між [PERSON] та ФГ "Лановенко"; - скасувати рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38956205 від 26.12.2017 про реєстрацію речового права оренди земельної ділянки площею 2,7356 га з кадастровим номером 0522282600:05:000:4378. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 05.01.2005 між ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди землі №5к/204 від 05.01.2005 щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки площею 2,7356 га, кадастровий номер 0522282600:05:000:0204, яка розташована на території Козинецької сільської ради, строком на 10 років. Надалі за додатковою угодою до договору було внесено зміни та сторонами визначено його строк 20 років. 27.05.2007 договір було зареєстровано у Вінницькій філії ДП "Центр ДЗК", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №040782600299, а державну реєстрацію додаткової угоди проведено 05.08.2010 у Вінницькій філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041004400266. Отож строк дії договору сторонами узгоджено за договором до 27.05.2027. Позивачем належним чином виконуються усі взяті за договором зобов`язання, своєчасно сплачується орендна плата, земельна ділянка використовується виключно за її цільовим призначенням. За наслідками отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо про те, що земельній ділянці відповідача кадастровий номер 0522282600:05:000:0204, було присвоєно інший кадастровий номер - 0522282600:05:000:4378, а державним реєстратором Чубатюк О.Р. проведено державну реєстрацію речового права, орендарем зазначено ФГ "Лановенка" на належну [PERSON] земельну ділянку. Позивач стверджує у позові, що оскільки договір оренди, що укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] був чинним на момент укладення ним іншого договору з ФГ "Лановенка", отож правових підстав розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її в оренду [PERSON] не мала, а такі дії порушують права позивача. Ухвалою суду від 31.05.2018 відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, який обґрунтовує відсутністю доказів того, що додаткова угода на яку посилається позивач, була підписана саме нею, а спірний договір оренди землі №16 від 12.12.2017 був укладений між [PERSON] та ФГ "Лановенко" згідно чинного законодавства, чому обмежень не було. Відповідач стверджує, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. Третьою особою ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. було подано пояснення до позову, у якому вказано, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що доводи відповідача про відсутність доказів укладення нею додаткової угоди, а відповідно й про її недійсність спростовуються тим, якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на законних підставах, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Оскільки недійсність правочину між сторонами судом не встановлена, а тому [PERSON] \~та ФГ\~"Лановенко" не могли укладати спірний договір щодо аналогічної земельної ділянки при існуванні на неї дійсного правочину з позивачем. Відповідачем заперечення щодо відповіді на відзив не подано. В ході розгляду справи [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди між ними, який ухвалою суду від 12.07.2018 було прийнято до розгляду, а надалі: ухвалою суду від 28.09.2018 призначалася судова почеркознавча експертиза, витребовувалися докази; ухвалою суду від 09.01.2019 задовольнялося клопотання експерта. Однак надалі за ініціативою представника [PERSON] такий її зустрічний позов ухвалою суду від 04.10.2019 було залишено без розгляду. 29.10.2019 позивачем було пред`явлено позов до ФГ "Лановенко", відзиву на який від останнього до суду не надходило. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.01.2020 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник відповідача подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки у провадженні суду знаходилась цивільна справа за №136/1896/19 за позовом [PERSON] до ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, а зважаючи на те, що дана справа не може бути вирішена до розгляду іншої справи №136/1896/19, так як рішення у ній безпосередньо впливає на вирішення цього спору, відтак були правові підстави для зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 27.07.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у цивільній справі №136/1896/19. Ухвалою суду від 02.03.2023 у справі №136/1896/19 позов було залишено без розгляду, а ухвала набрала чинності. Ухвалою суду від 21.03.2023 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, однак представник позивача у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7356 га, яка розташована на території Козинецької сільської ради Вінницької області. 05.01.2005 між відповідачем та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" було укладено договір оренди землі №5к/204 від 05.01.2005 щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки площею 2,7356 га, кадастровий номер 0522282600:05:000:0204, яка розташована на території Козинецької сільської ради, строком на 10 років. Надалі за додатковою угодою до договору було внесено зміни та сторонами визначено його строк 20 років. 27.05.2007 договір було зареєстровано у Вінницькій філії ДП "Центр ДЗК", про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №040782600299, а державну реєстрацію додаткової угоди проведено 05.08.2010 у Вінницькій філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041004400266. Отож строк дії договору сторонами узгоджено за договором до 27.05.2027. Надалі земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 0522282600:05:000:4378. Крім цього, судом встановлено, що 12.12.2017 між відповідачами [PERSON] та ФГ "Лановенка" було укладено Договір оренди землі №16, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7356 га (кадастровий номер 0522282600:05:000:4378), яка розташована на території Козинецької сільської ради Вінницької обл., строком на 7 років до 12.12.2024. Рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38956205 від 26.12.2017 було здійснено реєстрацію речового права оренди вищезгаданої земельної ділянки. Відповідно до статуту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» затвердженого рішенням №22/12/20-01 від 22.12.2020 встановлено, що ТОВ «Концерн «Сімкес-Агро» перейменовано у ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», яке є його правонаступником усіх прав та обов`язків. Також, судом встановлено, що у провадженні суду знаходилась цивільна справа за №136/1896/19 за позовом [PERSON] до ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, рішення у ній безпосередньо впливало б на вирішення цього спору, але ухвалою суду від 02.03.2023 у справі №136/1896/19 позов було залишено без розгляду, а ухвала набрала чинності. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст. 18, 20 Закон України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), було передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. З урахуванням зазначених норм матеріального права, строк дії Договору оренди землі №5к/204 від 05.01.2005 розпочався після набрання ним чинності, тобто з 27.05.2007 та з урахуванням укладеної додаткової угоди становить 20 років. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Договір оренди землі припиняється з підстав визначених ст. 31 Закону України "Про оренду землі". Підстави припинення договору оренди землі від 05.01.2005 сторони визначили. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що зобов`язання орендодавця за Договором оренди землі від 05.01.2005 з наступними змінами не було припинено, оскільки жодних доказів на спростування вказаних обставин відповідачами не було надано. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 5-6 ст. 203цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зміст вказаної презумпції полягає у тому, що усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати їх прав і перешкоджати здійсненню їх обов`язків. Разом із тим, вказана презумпція може бути спростована у судовому порядку. Аналіз ст.ст. 13, 15, 16, 203, 215 ЦК України дозволяє зробити висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Судом встановлено, що у провадженні суду знаходилась цивільна справа за №136/1896/19 за позовом [PERSON] до ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, рішення у ній безпосередньо впливало б на вирішення цього спору, але ухвалою суду від 02.03.2023 у справі №136/1896/19 позов було залишено без розгляду, а ухвала набрала чинності. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (ст. 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В силу ст. 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за наявності чинного договору оренди землі укладеного з ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро", правонаступником якого є позивач, розпорядилася належною їй земельною ділянкою, яка перебувала у правомірному користуванні позивача, передавши її в оренду - ФГ «Лановенка». Суд вважає, що укладення такого правочину відповідачем, за наявності чинного договору оренди землі з позивачем, є недобросовісним та таким, що порушує права позивача, як землекористувача, що є підставою для визнання такого правочину недійсним та припинення права, оскільки такий договір суперечить моральним засадам суспільства, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38956205 від 26.12.2017 про реєстрацію речового права оренди земельної ділянки площею 2,7356 га з кадастровим номером 0522282600:05:000:4378, суд зауважує, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.\~Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі, серед способів судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги: визнати недійсним договір оренди землі №16 від 12.12.2017, укладений між [PERSON] та ФГ "Лановенко" і скасувати рішення державного реєстратора Липовецької РДА Чубатюк О.Р. №38956205 від 26.12.2017 про реєстрацію речового права оренди земельної ділянки площею 2,7356 га з кадастровим номером 0522282600:05:000:4378, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача слід солідарно в рівних частинах стягнути судові витрати у вигляді судового збору. Разом з тим, згідно з платіжними дорученнями №18212 від 10.05.2018 та №18278 від 14.05.2018 за подачу позову ТОВ "Концерн Сімекс-Агро" було сплачено по 1762,00 грн, тобто за дві позовні вимоги немайнового характеру, при цьому, суд враховує, що вимога про скасування державної реєстрації договору оренди є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, що вказує на сплату позивачем судового збору у розмірі більшому, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір» та є підставою для повернення переплаченої суми судового збору відповідно до п. 1 ч.ч. 1-2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" за клопотанням особи, яка його сплатила.

Outcome: approved