Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ «Соларком» про захист прав споживачів. Позов мотивований тим, що 22.12.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір №22122021/1 поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції. Відповідно до п. 1.1. даного договору відповідач зобов`язався виконати поставку та передати у власність покупця обладнання сонячної станції згідно Додатку №1 до Договору «Специфікація №1» від 22.12.2021 року та виконати роботи по проектуванню, монтажу (збірка та/або пуско-наладка та/або пуск в експлуатацію) постановленого обладнання та підключення до мереж енергопостачальної компанії, надалі - монтажні роботи, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити обладнання, а також прийняти та сплатити виконання робіт. Згідно п.2 договору, загальна сума договору складає вартість всього поставленого обладнання та вартість всіх виконаних монтажних робіт згідно всіх специфікацій та додаткових угод підписаних сторонами в рамках дії даного договору. Вартість обладнання та порядок розрахунків вказується у відповідних специфікаціях, додаткових угодах. Строк поставки і порядок передачі обладнання сторони узгодили у відповідній специфікації (п.3.1. Договору). У відповідності до п.3.1. специфікації №1 вартість сонячної станції по даній специфікації складає 248044,00 грн. або еквівалент 9085,00 доларів США за курсом станом на день підписання договору та додатків до нього. Згідно з п.3.2.1 специфікації №1 попередню оплату в розмірі еквівалентній 3900,00 доларів США позивач оплатив у день підписання договору, 22.12.2021 року, директору фірми постачальника, [PERSON] , яку останній отримав, що підтверджується написаною ним власноручно розпискою про одержання попередньої оплати за договором №22122021/1 від 22.12.2021 року. Постачальник зобов`язався поставити обладнання на об`єкт покупця протягом 20 календарних днів з моменту отримання постачальником оплати згідно п.3.2. даної специфікації (п.5.1. специфікації №1). Проте станом на 12.01.2022 року зобов`язання щодо поставки товару відповідачем виконане не було. Позивач намагався вирішити даний спір шляхом досудового порядку врегулювання спору. Так, 06.03.2023 року, на адресу ТОВ «Соларком» була направлена вимога в порядку ст.530 ЦК України про повернення суми попередньої оплати. Вимога разом із доданими до неї документами не була вручена уповноваженому представнику відповідача з підстав відмови від її одержання. Наведене свідчить, що відповідач є таким, який одержав вимогу про повернення суми попередньої оплати з доданими документами, оскільки така направлена на юридичну адресу товариства, зазначену в договорі. Однак суму попередньої оплати за договором поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції в розмірі 3900 доларів США відповідач не повернув, чим порушив права та законні інтереси позивача, як споживача послуги з придбання та монтажу обладнання сонячної електростанції. Беручи до уваги положення п. 8.2. договору, яким передбачено, що за порушення постачальником строків поставки обладнання та/або строків виконання монтажних робіт, встановлених у відповідних специфікаціях, постачальник на письмову вимогу покупця зобов`язаний сплатити останньому за кожний день прострочення поставки обладнання та/або виконання монтажних робіт пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленого обладнання та/або вартості робіт, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума штрафних санкцій у вигляді пені за період часу з 05.04.2022 року по 11.07.2022 року в розмірі 121541,56 грн. Договір поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції укладений між ТОВ «Соларком» з однієї сторони та [PERSON] з іншої по своїй суті та змісту є змішаним договором, який містить у собі умови декількох договорів, а саме: договору купівлі-продажу та договору про надання послуг. Враховуючи, що продавцем обладнання сонячної електростанції є суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари та надає визначені договором матеріальні блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, на правовідносини між сторонами Договору розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з викладеним просить суд захистити права споживача стягнувши з ТОВ «Соларком» на користь [PERSON] суму попередньої оплати за договором №22122021/1 поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції від 22.12.2021 року в розмірі 146250,00 грн., що еквівалентно 3900 доларів США по курсу 37,50 грн за 1 USD станом на 05.04.2023 року, пені в розмірі 121541,56 грн., що разом складає 267791,56 грн.; судові витрати зі сплати судового збору та пов`язаних з розглядом справи стягнути з відповідача. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове з асідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, судову повістку не отримував, оскільки відсутній в зареєстрованому місці перебування, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не надіслав. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. 22.12.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Соларком» був укладений Договір №22122021/1 поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції (а.с. 9-11). Відповідно до п. 1.1. даного договору відповідач зобов`язався виконати поставку та передати у власність покупця обладнання сонячної станції згідно Додатку №1 до Договору «Специфікація №1» від 22.12.2021 року та виконати роботи по проектуванню, монтажу (збірка та/або пуско-наладка та/або пуск в експлуатацію) постановленого обладнання та підключення до мереж енергопостачальної компанії, надалі - монтажні роботи, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити обладнання, а також прийняти та сплатити виконання робіт. Згідно п.2 договору, загальна сума договору складає вартість всього поставленого обладнання та вартість всіх виконаних монтажних робіт згідно всіх специфікацій та додаткових угод підписаних сторонами в рамках дії даного договору. Вартість обладнання та порядок розрахунків вказується у відповідних специфікаціях, додаткових угодах. Строк поставки і порядок передачі обладнання сторони узгодили у відповідній специфікації (п.3.1. Договору). У відповідності до п.3.1. специфікації №1 вартість сонячної станції по даній специфікації складає 248044,00 грн. або еквівалент 9085,00 доларів США за курсом станом на день підписання договору та додатків до нього (а.с. 12-13). Згідно з п.3.2.1 специфікації №1 попередню оплату в розмірі еквівалентній 3900,00 доларів США [PERSON] оплатив у день підписання договору, 22.12.2021 року, директору фірми постачальника, [PERSON] , що вбачається з копії розписки написаної [PERSON] (а.с. 14). Постачальник зобов`язався поставити обладнання на об`єкт покупця протягом 20 календарних днів з моменту отримання постачальником оплати згідно п.3.2. даної специфікації (п.5.1. специфікації №1). Оскільки зобов`язання щодо поставки товару відповідачем виконані не були, [PERSON] 06.03.2023 року на адресу ТОВ «Соларком» була направлена вимога про повернення суми попередньої оплати (а.с. 16-19). Вимога разом із доданими до неї документами не була вручена уповноваженому представнику відповідача з підстав відмови від її одержання (а.с. 20-21). Згідно п. 8.2. договору, яким передбачено, що за порушення постачальником строків поставки обладнання та/або строків виконання монтажних робіт, встановлених у відповідних специфікаціях, постачальник на письмову вимогу покупця зобов`язаний сплатити останньому за кожний день прострочення поставки обладнання та/або виконання монтажних робіт пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленого обладнання та/або вартості робіт. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, окрім іншого на захист своїх прав державою та звернення до суду й інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. У відповідності до вимог ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частиною першою статті 662, частиною першою статті 663 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати покупцеві визначений договором купівлі-продажу товар у строк, встановлений цим договором. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ст. 665 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. (ч. 3 ст.693 ЦК України). В силу положень ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Відповідна до статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновки суду за результатами позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення 22.12.2021 року між ним та ТОВ «Соларком» договору №22122021/1 поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції, виконання належним чином своїх зобов`язань за даним договором та порушення відповідачем умов договору, а саме порушення строків поставки і порядок передачі обладнання передбаченого договором та додатком № 1 до договору від 22.12.2021 року (Специфікація №1). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму попередньої оплати за договором №22122021/1 поставки та монтажу обладнання сонячної електростанції від 22.12.2021 року в розмірі 146250,00 грн., що еквівалентно 3900 доларів США по курсу 37,50 грн. за 1 USD станом на 05.04.2023 року. Суд також зважає на те, що сторони по справі згідно умов договору погодили відповідальність сторін за порушення його умов, зокрема за порушення постачальником строків поставки обладнання та/або строків виконання монтажних робіт, встановлених у відповідних специфікаціях, постачальник на письмову вимогу покупця зобов`язаний сплатити останньому за кожний день прострочення поставки обладнання та/або виконання монтажних робіт пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленого обладнання та/або вартості робіт. Тому суд вважає обґрунтованим та погоджується з проведеним позивачем розрахунком пені в розмірі 121541,56 грн., яка повинна бути стягнута з відповідача на його користь. Отже, позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Враховуючи той факт, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Соларком» задоволено повністю, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ним подано докази на понесення витрат на правничу допомогу, приймаючи до уваги норму ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконливого висновку, що з ТОВ «Соларком» на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. 00 коп., а також слід стягнути з ТОВ «Соларком» на користь держави судовий збір в сумі 4016 грн. 86 коп.

Outcome: approved