Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

02.12.2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, у якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , з 2010 року по день його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та визнати позивачку спадкоємцем четвертої черги щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що батьками позивачки є відповідач [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Бабусею позивачки була [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому, бабуся позивачки перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і мешкала разом із ним та позивачкою в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачці, її бабусі, матері та сестрі в рівних долях відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.07.2004 року. [PERSON] помер [INFO] . Мати позивачки, її бабуся та фактичний чоловік бабусі (з яким позивачка проживала однією сім`єю та вважала його своїм дідусем) померли від наслідків коронавірусної хвороби. [PERSON] мав у власності частину квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.12.2003 року, згідно якого померлий є власником 24/100 ідеальних часток квартири [ADDRESS] , що складає одну кімнату житловою площею 11,90 кв.м. та відповідну частину підсобних приміщень, разом 19,05 кв.м. від загальної площі чотирьох кімнатної квартири, загальною площею 80,40 кв.м., житловою площею 50,20 кв.м. та підсобних приміщень. Вказану частину квартири померлий за життя здавав в оренду, а виручені кошти докладав до спільного сімейного бюджету. 04.03.2011 року позивачка зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Оскільки смерть всіх трьох близьких позивачці осіб була передчасною, ніхто з них не встиг залишити заповіт, у тому числі і [PERSON] . Позивачка вказує, що після смерті її матері, бабусі та дідуся, вона звернулась до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у зв`язку із чим були заведені спадкові справи №1841/2021, 1019/2021/ 1020/2021. Позивачка, її мати та відповідачка [PERSON] були постійно зареєстровані у кв. [ADDRESS] . Разом з тим, у вказані квартирі фактично проживала позивача, її бабуся з [PERSON] , а після реєстрації шлюбу у 2011 році, також чоловік позивачки [PERSON] . Мати позивачки проживала разом із батьком - відповідачем по справі. Позивачка вказує, що проживаючи разом зі своєю бабусею та дідусем [PERSON] за однією адресою, вони були пов`язані спільним побутом, піклувались одне про одного, мали спільні права та обов`язки, мали спільний бюджет, позивачка сплачувала житлово-комунальні послуги за належну [PERSON] частину квартири. Після смерті [PERSON] позивачка його поховала. Факт постійного проживання [PERSON] в кв. [ADDRESS] підтверджується договором-замовлення на надання ритуальних послуг від 28.05.2021 року, згідно якого останній уклав договір про надання таких послуг для похорону бабусі позивачки - [PERSON] та власноручно його підписав. Також з дідусем за його життя була укладена декларація з сімейним лікарем за адресою: [ADDRESS] . Крім того, бабуся позивачки видала довіреність [PERSON] на отримання пенсії в поштовому відділенні та її підпис завірений начальником ЖЕД. На адресу: [ADDRESS] , [PERSON] приходила поштова кореспонденція і таку ж адресу містить медична картка амбулаторного хворого [PERSON] . Крім того, спільне проживання підтверджується фотокартками зі спільного дозвілля та копіями виписок з історії хвороби, де зазначена адреса спільного проживання. Зважаючи на ті обставини, що позивачка з 2010 року по день смерті спадкодавця ( [INFO] ) проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, позивачка просить встановити факт їх проживання однією сім`єю та визнати її спадкоємцем четвертої черги. Інших спадкоємців попередніх черг померлий не має. Ухвалою суду від 14.12.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Київська міська рада отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 12.01.2022 року, однак у встановлений строк відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав. 18.01.2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову, у якій відповідач просив, зокрема, ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. 18.01.2022 року до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] про визнання позову, у якій відповідачка, зокрема зазначає, що заявлені позовні вимоги вона визнає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 15.08.2022 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні, а також задоволені заяви сторони позивача про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою суду від 04.10.2022 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час розгляду справи судом було встановлено, що третя особа [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , у зв`язку із чим констатовано втрату нею статусу третьої особи у справі. 16.03.2023 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі [PERSON] зі змісту яких вбачається, що третя особа заперечує проти позову та зазначає, що позивачка звертаючись до суду з відповідним позовом не надала належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин. Договір-замовлення на надання ритуальних послуг від 28.05.2021 року укладений [PERSON] не є доказом спільного його проживання зі [PERSON] , а тим більше із позивачкою. Цей документ підтверджує лише факт замовлення ритуальних послуг та те, що позивачка, яка проживала разом зі своєю померлою бабусею, не брала участі у її похованні, що ставить під сумнів теплі, сімейні стосунки позивачки та її бабусі. Видання померлою [PERSON] довіреності [PERSON] не є доказом спільного проживання позивачки з [PERSON] , а доводить лише той факт, що померла [PERSON] більше довіряла сторонній людині, ніж власній онуці із якою проживала в одній квартирі, що в свою чергу додатково ставить під сумнів теплі, сімейні стосунки позивачки та її бабусі. З наданих фотографій неможливо встановити, в який період часу та при яких обставинах вони зроблені, а також хто на них зображений. Крім того, зазначені докази можуть лише підтвердити факт спільного проведення дозвілля, а не факт спільного проживання. Щодо наданих позивачем листів не можливо встановити, в який період часу вони були надіслані, тому вони не можуть підтвердити ані факт спільного проживання протягом останніх п`яти років позивача з померлим [PERSON] , ані факт проживання зазначених осіб однією сім`єю. Медичні документи, хоч і містять адресу проживання [PERSON] , однак вони не підтверджують факту спільного проживання однією родиною позивачки та [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та позивачка, а [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивачка та померлий проживали за різними адресами. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт її спільного проживання з померлим [PERSON] . Відповідно до правових позицій Верховного Суду, реєстрація місця проживання особи за різними адресами є важливим доказом при вирішенні питання встановлення факту проживання однією сім`єю. Позивачем не надано жодних доказів, ані спільного ведення господарства з померлим [PERSON] , ані спільного харчування, ані спільних витрат, ані надання взаємної допомоги. Будь-які докази придбання спільного майна у справі також відсутні. Не зазначено і не зрозуміло, які саме взаємні права та обов`язки могли виникати та виникали між позивачем і померлим [PERSON] . Сам факт наявності у позивача платіжних документів по сплаті комунальних послуг не підтверджує факту того, що ці платежі були здійснені саме позивачем та саме за рахунок спільного бюджету. Крім того, ураховуючи, що позивачка є співвласницею квартири, вона має обов`язком утримувати свою власність незалежно від наявності сімейних стосунків з іншими мешканцями, а тому такі обставини не можуть бути доказами спільного проживання однією сім`єю позивачки та [PERSON] . Позивачем не надано доказів, які б достеменно підтверджували факт проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю. Крім того, для визнання особи спадкоємцем четвертої черги недостатньо довести факт спільного проживання у будь-який довільний період часу, а необхідно, щоб таке спільне проживання однією сім`єю відбувалось безперервно і саме не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Позивачем не надано жодних доказів такого спільного проживання з померлим однією сім`єю протягом 5 років до моменту його смерті. Наявні у справі фотографії не датовані, дати на конвертах не визначені, виписки з історії хвороби містять дату - 2008 рік. Декларація з лікарем укладалась у 2018 році. Жодних інших доказів, які б були датовані більш пізньою датою у матеріалах справи відсутні. Третя особа вказує, що 09.12.2003 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав 24/100 частин квартири [ADDRESS] , у якій мешкає третя особа та її родина. Саме із вказаного часу третя особа познайомилась з [PERSON] , який був зареєстрований у придбаній ним частині квартири. [PERSON] періодично проживав у належній йому частині квартири, мав дружні та довірливі відносини із третьою особою, розповідав їй про своє життя та ділився переживаннями, тому третя особа знала про його спілкування із позивачкою та її бабусею. [PERSON] дійсно певний час мав теплі стосунки з [PERSON] та періодично проживав у належній їй квартирі, а третя особа разом із своїм чоловіком приїздили до них у гості, привозили продукти та допомагали за необхідності. При цьому, у [PERSON] з позивачкою не було ані сімейних, ані дружніх відносин. У зв`язку з постійними сварками з позивачкою [PERSON] згодом перестав проживати з [PERSON] . За життя [PERSON] розповідала третій особі, що позивачка дуже погано до неї ставилась, випускала у кухню та коридор лише по графіку, [PERSON] часто плакала, що чужі люди відносяться до неї краще ніж рідні, що вона живе як в концтаборі. У подальшому сам [PERSON] періодично проживав то за адресою місця реєстрації, то в інших місцях. В 2014 році [PERSON] познайомився з [PERSON] і з приводу спільного проживання остання дала свої письмові пояснення. При цьому, [PERSON] продовжував спілкуватись з [PERSON] , приходив до неї в гості та допомагав у вирішенні багатьох життєвих питань, проте сімейних стосунків між ними в цей період не було, та спільно вони не проживали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки та її родини. Свідок була в квартирі позивачки, у неї та позивачки діти одного віку, тож спілкувались. Бабуся свідка спілкувалась з бабусею позивачки, а сама свідок спілкується з позивачкою із дитинства. Свідок завжди бачила разом [PERSON] та [PERSON] . Останній проживав у квартирі дуже давно, десь років 10. У позивачки, [PERSON] та [PERSON] було спільне господарство, вони разом харчувались, нічого окремого не було. [PERSON] та [PERSON] проживали в одній кімнаті, а позивачка в іншій. Свідок ніколи не чула аби в родині були конфлікти. По [ADDRESS] і з відти ходив на роботу. Всі разом робили якийсь поточний ремонт в квартирі. [PERSON] та [PERSON] дуже добре жили, сусіди захоплювались їх відносинами. [PERSON] завжди був доглянутий та охайний. Третіх осіб у справі свідок ніколи не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є подругою позивачки і підтверджує, що вона дійсно проживала в квартирі разом зі своєю бабусею та дідусем, це була її родина. Також у квартирі проживав чоловік позивачки і двоє її синів. З позивачкою свідок знайома десь 10 років, у самій квартирі не була, але біля будинку усіх їх бачила, у них були сімейні стосунки. Позивачка дбала про бабусю та дідуся. Третіх осіб у справі свідок ніколи не бачила, а також не бачила щоб коли-небудь [PERSON] виганяли з квартири. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] суду показав, що відповідачка [PERSON] є його дружиною, позивачка сестра його дружини, відповідач [PERSON] його тесть, а позивачка сестра дружини. Родину свідок знає із часу реєстрації шлюбу з відповідачкою, [PERSON] та [PERSON] жили як подружжя і були на весіллі свідка. [PERSON] та [PERSON] свідок знає як бабусю та дідуся його дружини. Дружина свідка не була проти або [PERSON] проживав в квартирі. Сама [PERSON] проживає зі свідком за іншою адресою. Позивачка, її чоловік, діти, бабуся та дідусь проживали однією родиною, про жодні конфлікти у родині свідок не чув, ніколи не чув щоб когось виганяли з квартири. Вся родина проживала разом з 2010 року по 2021 рік та всі вони були пов`язані спільним побутом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працювала прибиральницею у ЖЕКу і є сусідкою позивачки. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, жили добре, у злагоді. Свідок працювала двірником до 2015 року і обслуговувала цей будинок. Позивачка живе у тій же квартирі, що й [PERSON] та [PERSON] . У квартирі свідок була лише раз, але [PERSON] та [PERSON] дійсно жили разом багато років, завжди кругом разом ходили. [PERSON] померла десь 2 роки тому, а [PERSON] одразу за нею помер. Позивачка є онучкою [PERSON] . [PERSON] завжди добре виглядав, ходив на роботу. Третіх осіб свідок ніколи не бачила. В родині конфліктів не було, всі жили разом, а [PERSON] казала свідку, що за квартиру платять всі разом, скидаються на оплату. Чи жив [PERSON] після смерті [PERSON] в квартирі свідку не відомо, але до цього дійсно проживав. [PERSON] доглядав за [PERSON] коли остання захворіла, а які стосунки були між [PERSON] та позивачкою свідку не відомо. В судовому засіданні допит в якості свідка [PERSON] був відкликаний стороною позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, надав суду виступ із заключним словом у письмовому вигляді, який приєднано до матеріалів справи, а також додатково зазначив, що до пояснень третіх осіб у справі слід поставитись критично, оскільки вони зацікавлені у результаті розгляду справи аби надалі користуватись належною померлому кімнатою у квартирі, яку продали йому в 2003 році. Факт постійного проживання, окрім іншого підтверджується і показами свідків, які підтвердили ведення спільного господарства, піклування одне про одного, пов`язаність спільним бюджетом та спільними правами і обов`язками, відсутність в родині конфліктів та підтримання родинних цінностей. Позовні вимоги об`єктивно підтверджуються в сукупності і з іншими доказами, а також обґрунтовані матеріалами спадкової справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали, а відповідач Київська міська рада зважаючи на наявність допустимих і належних доказів, будь-якого позову про відумерлість спадщини до суду не подала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що з [PERSON] познайомився у 1986 році, останній жив в квартирі разом з [PERSON] постійно до самої смерті і саме на цю адресу викликали швидку коли він помер. До 1994 року відповідач також проживав у квартирі з [PERSON] . Родина проживала разом, був єдиний бюджет, все робили разом, наявні фотографії з різних свят, на всі свята до родичів та на всі поховання їздили разом. Частку своєї квартири по [ADDRESS] померлий пару місяців невдало здавав, а потім здав в оренду третім особам у справі і вони приносила орендну плату [PERSON] , але навіть на похороні [PERSON] не були. Медичну декларацію [PERSON] уклав саме за адресою по [ADDRESS] . Треті особи є зацікавленими в отриманні кімнати померлого та навіть пропонували йому оформити довічне утримання, але фактично догляду не надавали. Коли [PERSON] потрапив до лікарні, відповідач разом з іншими родичами привезли йому необхідні речі, а той повідомив що приходила [PERSON] та пропонувала догляд. Потім [PERSON] помер, забирати його довелось по військовому квитку, оскільки [PERSON] приїхала раніше та забрала паспорт. Довелось звертатись до поліції про зникнення паспорту і лише тоді тіло віддали. [PERSON] проживав у квартирі з 1986 року і ніколи не відлучався, всі його речі були у квартирі по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] жили в одній кімнаті, а позивачка зі своєю родиною в іншій. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову та зазначила, що частина квартири була продана нею та її родиною [PERSON] у зв`язку з необхідність коштів на проведення операції чоловіку, але із покупцем одразу домовлялись що родина [PERSON] буде його доглядати аби в подальшому повернути собі кімнату. Третя особа стверджує, що саме вона доглядала за [PERSON] та [PERSON] . Позивачка догляду не надавала і [PERSON] практично в її квартирі не жив. На похорон [PERSON] третю особу не пустили, а на похорон [PERSON] не покликали. За усною домовленістю з [PERSON] у його кімнати проживала родина третьої особи, а кошти за таке проживання передавали [PERSON] . Договір довічного утримання з [PERSON] не укладався. Квартира позивачки була поділена на частини, в одній мешкала позивача, а в іншій [PERSON] та [PERSON] . Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти позову з підстав викладених у письмових поясненнях третьої особи, надала суду письмову промову в дебатах, яку долучено до матеріалів справи, та додатково пояснила суду, що в супереч чинному законодавству позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та померлого [PERSON] . Фотографії є неналежними доказами, які можуть підтвердити факти ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, побуту, взаємних прав та обов`язків, набуття майна тощо. Надані документи жодним чином не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та померлого, який надає право на спадкування в четверту чергу. Позивачка та [PERSON] проживали за різними адресами, адже зареєстровані за різними адресами. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідних доказів суду не надано, позивачку та померлого не пов`язують родинні відносини, докази ведення спільного господарства відсутні, зокрема відсутні докази спільного харчування, спільних витрат, надання взаємної допомоги тощо. Свідки надали покази з приводу відносини [PERSON] та [PERSON] , однак не надано інформації щодо факту сімейних відносин між позивачкою та померлим. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову та пояснив суду, що дійсно частина квартири була продана [PERSON] у зв`язку із необхідністю коштів на операцію та наявністю боргів, однак із покупцем одразу домовлялись, що за ним будуть доглядати і в подальшому кімнату викуплять. З [PERSON] жили добре, його часто виганяли з квартири по [ADDRESS] , тому він ночував у своїй кімнаті, казав, що там із нього знущаються. Третя особа та його родина пропонували орендувати для [PERSON] дім, але він не наважувався їхати в м. Прилуки. Після смерті [PERSON] . [PERSON] казав, що в квартиру його не пускають. Третя особа обіцяла померлому, що він не буде кремований, однак родина позивачки це зробила. [PERSON] помер саме тоді, коли забажав переписати свою кімнату на третіх осіб у справі. [PERSON] періодично жив в обох квартирах. З [PERSON] померлий жив, але з квартири його періодично виганяли, тож він повертався у свою кімнату. Оскільки із [PERSON] була домовленість про те, що по його смерті кімната належатиме третім особам, відповідно вони і не розділяли особові рахунки, не встановлювали окремих лічильників. Представник відповідача Київської міської ради та відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Першої київської державної нотаріальної контори та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання третьої особи Першої київської державної нотаріальної контори про розгляд справи без участі представника, а [PERSON] причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. За змістом наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.2004 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (Т. 1, а.с. 12). Технічний паспорт щодо вказаної квартири оформлений на ім`я [PERSON] і нею здійснювались оплати за послуги Київського міського бюро технічної інвентаризації та укладався договір-замовлення від 30.06.2021 року на отримання послуг технічної інвентаризації та паспортизації об`єкта нерухомості (Т. 1, а.с. 18-19, 31-33). Позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (Т. 1, а.с. 20). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 13). Спадкова справа №1841/2021 щодо майна померлої [PERSON] заведена 29.10.2021 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі (Т. 1, а.с. 24). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 14). Спадкова справа №1019/2021 щодо майна померлої [PERSON] заведена 30.06.2021 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі (Т. 1, а.с. 22). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 15, 123). На час своєї смерті [PERSON] був власником 24/100 ідеальних часток квартири [ADDRESS] , які придбав у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 09.12.2003 року, №1665, що підтверджується копією відповідного договору та копією реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об`єкти нерухомого майна (Т. 1, а.с. 16-17, 132). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується копією витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.06.2021 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.06.2021 року (Т. 1, а.с. 21, 126). Спадкова справа №1020/2021 щодо майна померлого [PERSON] заведена 30.06.2021 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі (Т. 1, а.с. 23, 127). Як вбачається із матеріалів справи, у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (Т. 1, а.с. 25-26). На підтвердження позовних вимог, до позову долучено фотосвітлини (Т. 1, а.с. 27-28). Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] , станом на 2008 рік він вказував своєю адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 29). Така сама адреса міститься у медичній картці амбулаторного хворого [PERSON] (Т. 1, а.с. 30). Згідно Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 06.06.2018 року, [PERSON] вказав у ній адресою свого фактичного місця проживання: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 43). При цьому, матеріали справи свідчать, що станом на час своєї смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 40). Із матеріалів справи вбачається, що 28.05.2021 року [PERSON] уклав договір-замовлення на надання ритуальних послуг щодо поховання [PERSON] (Т. 1, а.с. 34-35). 09.06.2021 року [PERSON] уклала договір-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] на загальну суму 2496,30 грн. (Т. 1, а.с. 37-38). У томі №1 на а.с. 36 міститься квитанція від 09.06.2021 року про оплату ритуальних послуг в сумі 2496,30 грн. (Т. 1, а.с. 36). В матеріалах справи наявна довідка на одержання праху [PERSON] від 19.06.2021 року (Т. 1, а.с. 48). 17.11.2021 року [PERSON] уклав договір-замовлення щодо облаштування місця поховання [PERSON] та [PERSON] на суму 12041,00 грн. та в матеріалах справи міститься квитанція про сплату вказаної суми 17.11.2021 року (Т. 1, а.с. 39). Відповідно до Свідоцтва про поховання від 08.12.2021 року, воно видане [PERSON] , який здійснив поховання [PERSON] , [PERSON] (Т. 1, а.с. 41). Вбачається, що 14.04.2016 року [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, підпис на якій довірителя посвідчений начальником ЖЕД-412, згідно якої уповноважила [PERSON] одержувати у поштовому відділенні належну їй пенсію на 1 рік до 2017 року (Т. 1, а.с. 45). На підтвердження позовних вимог до позову також додано копії чотирьох поштових конвертів адресованих [PERSON] , у яких зазначено його адресу: [ADDRESS] (Т. 1, а.с. 46-47). Як вбачається із копії матеріалів витребуваної судом спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 30.06.2021 року звернулась [PERSON] , і саме за її заявою заведено спадкову справу №1020/2021. У цій заяві [PERSON] стверджувала, що саме вона проживала з [PERSON] однією сім`єю (Т. 1, а.с. 122). При цьому, позивачка та обидва відповідачі [PERSON] і [PERSON] у своїх письмових заявах по суті справи стверджували, що [PERSON] із померлим [PERSON] не проживала, а проживала з 2010 року зі своїм чоловіком [PERSON] (відповідачем у справі) за адресою: [ADDRESS] . Будь-які інші особи, у тому числі і позивачка, із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не звертались. Заперечуючи проти позову третя особа [PERSON] подала суду письмові пояснення [PERSON] (Т. 2, а.с. 21-26) з приводу того, що саме вона останнім часом проживала з [PERSON] , однак суд такі пояснення у якості доказів не приймає, оскільки вказана особа не була заявлена в якості свідка, покази суду у якості свідка не надавала і третя особа не зверталась до суду із заявою про допит [PERSON] в якості свідка. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Для набуття права на спадкування за законом на підставі зазначеної статті необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц (провадження №61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18). Отже слід зазначити, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. Отже, у процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження №61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Основним у питанні встановлення факту спільного проживання однією сім`єю слід виділити те, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. При цьому, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У даному випадку суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено належними, достовірними та достатніми доказами її спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, оскільки не доведено наявності між цими особами дійсно відносин, які носили характер сімейних, що вони були пов`язані спільним веденням господарства та мали взаємні прав і обов`язки. Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) виклав правовий висновок, де зазначив, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Стосовно поданих стороною позивача копій фотографій слід зазначити, що вони не містять дати їх виготовлення, хто саме зображений на фото, за яких обставин та коли саме, сторона позивача суду не пояснила. Наявність таких фото жодним чином не вказує на наявність факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та [PERSON] не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Щодо показів свідків, суд зазначає, що вони носять у цілому загальний характер і не містять посилань на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах. Покази свідків стосувались здебільшого відносин [PERSON] із [PERSON] та у переважній більшості ці свідки є близькими або друзями самої позивачки. Крім того, слід ураховувати що внутрішнє сприйняття та розуміння свідком поняття родини і законодавче закріплене визначення сім`ї при необхідності встановлення факту сімейних відносин об`єктивно різняться, адже свідки стверджують про проживання в одному помешканні та загалом посилаються на наявність ведення спільного господарства, однак у чому полягає така спільність, які взаємні права та обов`язки мали позивачка та [PERSON] не вказують. Позивачка вказувала, що здійснювала оплати комунальних послуг, у тому числі по частині квартири, яка належала [PERSON] по [ADDRESS] , однак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких обставин як щодо квартири по [ADDRESS] , так і стосовно частини квартири по [ADDRESS] . Не дивлячись на твердження позивачки із матеріалів справи вбачається, що спадкодавця [PERSON] ховали батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , а не позивачка. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на придбання майна для спільного користування, проведення спільно ремонту квартири, спільну участь у витратах на її утримання, спільне харчування, придбання продуктів для спільного столу тощо. У чому конкретно полягали взаємні права та обов`язки позивачки і [PERSON] стороною позивача не вказано і матеріалами справи не підтверджено. Зазначення у медичних документах покійного адреси фактичного проживання по [ADDRESS] та наявність листів адресованих [PERSON] на адресу квартири по [ADDRESS] не може свідчити про спільне проживання саме однією сім`єю та саме позивачки і [PERSON] не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Так само як і довіреність видана [PERSON] на ім`я [PERSON] та факт поховання ним [PERSON] . Оскільки позивачем не надано належних, обґрунтованих та достатніх доказів на підтвердження того, що вона із [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, інших доказів, які б вказували на наявність у них сталих відносин притаманних членам сім`ї, суд дійшов висновку про відмову в позовних вимог щодо встановлення відповідного юридичного факту. Поскільки суд не встановив факту, який надає змогу особі бути спадкоємцем померлого, відсутні і підстави для задоволення вимоги про визнання позивачки спадкоємцем четвертої черги, адже така вимога є похідною від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю і відмова у задоволенні основної вимоги виключає у даному випадку задоволення похідної вимоги. Крім недоведеності позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, суд також звертає увагу, що у цій справі [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами, оскільки вони не є спадкоємцями за заповітом або за законом [PERSON] , адже до жодної черги спадкоємців за законом не відносяться, стосовно них відсутнє рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше 5 років на час відкриття спадщини, заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вони не подавали. Єдиним належним відповідачем у справі є Київська міська рада за відсутності спадкоємців за заповітом та за законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed