Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У лютому 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України (про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я фізичної особи, в якій позивач просила стягнути з відповідача: -18\~631 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на лікування; -3\~200 грн. страхового відшкодування, шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; -10\~000 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що 21.07.2021 року в Донецькій області с.Новоєлизаветівка відбулась ДТП в якій невідомий мотоцикл здійснив зіткнення з мотоциклом марки «ІЖ Юпітер 5», внаслідок даної ДТП пасажирка мотоцикла марки «ІЖ Юпітер 5» [PERSON] отримала тілесні ушкодження. За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12021052410000437 за ст.286 КК України. Однак, мотоцикл, який здійснив наїзд на позивача, не було встановлено органами досудового розслідування, а тому позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду від МТСБУ. Відповідно до призначених медикаментів лікарем, за період стаціонарного лікування, позивачем було понесено витрати на лікування в сумі 18\~631 грн. Крім того, позивач внаслідок отриманих травм в ДТП з 22.07.2021 року по 06.08.2021 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Мирноградська центральна лікарня» Мирноградської міської ради. Отже, позивач зазначає, що остання має право на отримання страхового відшкодування, в порядку ст.25 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у розмірі 3\~200 грн. У зв`язку із зазначеним, уповноважений представник позивача звернувся до МТСБУ із заявою про виплату грошової компенсації, однак, станом на дату подачі позову, відповідач не здійснив жодних виплат позивачу, тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 23.02.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач був належним чином сповіщений про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву протягом встановленого судом строку відповідач не скористався, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 20.10.2021 року [PERSON] , який діє по довіреності (а.с.34-35) в інтересах [PERSON] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.15). У вказаному повідомленні представник [PERSON] зазначив, що 21.07.2021 року о 23.30 год. за адресою: Донецька область, Покровський р-н, с.Новоєлизаветівка, відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій невідомий мотоцикл здійснив зіткнення з мотоциклом марки «ІЖ Юпітер 5». Внаслідок даної ДТП пасажирка мотоцикла марки «ІЖ Юпітер 5» [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження. Того ж дня, 20.10.2021 року представником [PERSON] було подано до МТСБУ заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 18\~631 грн. (а.с.16) та заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 3\~290 грн. (а.с.17). 18 листопада 2021 року представник [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування (а.с.18), зокрема: копії епікризу №4897/668 хворої [PERSON] (а.с.26-27); довідку Ф-094-1/0 [PERSON] (а.с.28); листки лікарських призначень хворої [PERSON] (а.с.24-25); копії списків лікарський засобів призначені хворій [PERSON] (а.с.23). Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло звернення представника [PERSON] щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.07.2021 року о 23.30 год. та повідомило про те, що для подальшого розгляду справи щодо відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідно надати до МТСБУ наступні документи: відомості про наявність інших договорів страхування, за якими можливе отримання відшкодування шкоди; відомості про можливо здійсненні взаєморозрахунки з особою, відповідальною за шкоду. МТСБУ звернуло увагу на те, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження, процесуальний документ про результати досудового розслідування кримінального провадження, тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с.19). 20 жовтня 2021 року представник [PERSON] звернувся до Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області із адвокатським запитом, яким просив надати інформацію стосовно ходу та результатів розслідування кримінального провадження №12021052410000437 за ст.286 КК України, надати результати судово-медичної експертизи [PERSON] (а.с.13). Згідно листа Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 01.11.2021 року №3989/301/02 (а.с.14), вбачається, що слідчими СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12021052410000437, внесене до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. На теперішній час в даному кримінальному провадженні жодна особа не визнана потерпілою (а.с.14). Крім того, на виконання ухвали суду, начальником СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Мізинець С. надано листа у якому зазначено, що в провадженні СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №12021052410000437 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце при наступних обставинах: 21.07.2021 року приблизно о 22 год. (більш точного часу слідством не встановлено), на ґрунтовій дорозі поблизу Новоєлізаветівського кладовища в с.Новоєлізаветівка Покровського району Донецької області, мотоциклом «ИЖ Планета» без номерного знаку, під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , скоєно наїзд на мотоцикл «ИЖ Планета», що перебував у нерухомому стані на узбіччі вказаної дороги, та на якому перебував водій [PERSON] , [INFO] , та пасажир [PERSON] , [INFO] . Внаслідок вказаної ДТП, водія [PERSON] та пасажира [PERSON] було травмовано. Водій [PERSON] , після скоєння вказаної ДТП, залишив місце події в невідомому напрямку. Проте, в зв`язку із тим, що до теперішнього часу по вказаному кримінальному провадженні судово-медична експертиза за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр. [PERSON] не проводилась та рішення про закриття провадження слідчим не приймалось, органи слідства не можуть виконати ухвалу суду та надати витребовувані судом документи (а.с.47). Оцінюючи вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримала тілесні ушкодження під час ДТП та відповідно до закону має право на відшкодування шкоди з винної особи. Проте, вина цієї особи повинна бути доведена та встановлена. Тому, встановлення винної особи у зазначеному ДТП є обов`язковим. Така процедура передбачена Законом та її необхідно дотримуватися. Крім того, у матеріалах справи відсутнє рішення відповідача - страхової компанії щодо здійснення виплати або відмови у її здійсненні. Оскільки кримінальне розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за фактом ДТП, в результаті якого [PERSON] отримала тілесні ушкодження ще триває, та винну особу у скоєному ДТП, станом на день розгляду цивільної справи, не встановлено, та крім того, у матеріалах справи відсутня відмова відповідача у відшкодуванні шкоди, тому звернення позивача до суду з позовом до страховика про стягнення страхового відшкодування є передчасними. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, як недоведені. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed