Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся із вказаним позовом про розірвання шлюбу до суду. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 04.07.1992 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 1657. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач зазначає, що подальше сімейне життя із відповідачкою суперечить його інтересам, оскільки в них відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подальше життя та моральні цінності. Позивач вказує, що фактично із червня 2019 року подружні стосунки між сторонами припинились, вони не підтримують шлюбних відносин, побут та господарство ведуть роздільно, стосунки напружені. У зв`язку із зазначеним позивач стверджує, що збереження сім`ї неможливе, просить розірвати шлюб та не застосовувати заходи примирення подружжя. Крім цього позивач зазначив, що сторони є громадянами України, однак проживають за кордоном, а тому підсудність цієї справи за Святошинським районним судом м. Києва була визначена ухвалою Верховного Суду від 19.10.2022 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 23-24). 16.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка проти позову заперечує, посилаючись на те, що із 09.10.2020 року у суді в Франції перебуває на розгляді така сама справа за участю тих самих сторін та з тим самим предметом розгляду. Крім цього зазначає, що позивач уже звертався із аналогічним позовом до Святошинського районного суду м. Києва (справа № 759/11139/20). Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги [PERSON] , однак постановою Київського апеляційного суду від 13.09.2022 року це рішення було скасовано, а в позові відмовлено. Також представник відповідачки зазначає, що у нього наявний сумнів щодо наявності у позивача українського громадянства та реєстрації у м. Києві (а.с. 66-74). 14.04.2023 року представником позивача було подано відповідь на відзив, згідно якого вона заперечує проти розгляду справи в загальному порядку. Крім того зазначає, що підсудність вказаного спору визначена за Святошинським районним судом м. Києва ухвалою Верховного Суду від 19.10.2022 року, а тому доводи позивача у цій частині є безпідставними. Крім того звертає увагу суду на те, що обставини, які слугували підставами для скасування рішення суду перестали існувати, оскільки представник позивача у встановлений цивільно-процесуальним законодавством спосіб звернувся із відповідною заявою про визначення підсудності. Також зазначає, що судова справа на території Франції, на яку посилається представник відповідачки, завершена у відповідності із нормами законодавства Франції, шляхом виключення із реєстру (а.с. 91-96). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року було відмовлено у клопотаннях представника відповідача про закриття провадження про справі, розгляд справи у порядку загального позовного провадження та витребування доказів (а.с. 105-107). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, шлюб між сторонами було зареєстровано 04.07.1992 року Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1657 (а.с. 9). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності із ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачкою, сторони проживають окремо, шлюбних стосунків тривалий час не підтримують, спільного господарства не ведуть, тобто шлюб існує формально. Таким чином подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved