Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Придніпровська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 24.04.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до Договору, об`єктом купівлі-продажу був житловий будинок під [ADDRESS] . Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований в Черкаській філії Придніпровської товарної біржі 24.04.1998р. за реєстраційним номером 201/НД. На час укладення Договору був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 Закону, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на її майно та заведено спадкову справу №63807261 від 22.02.2019р.. Спадкоємцями, які після смерті [PERSON] прийняли спадщину є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , між якими 18.08.2022р. було укладено договір про поділ спадщини, за умовами якого будинок за [ADDRESS] мав перейти до [PERSON] .. У зв`язку із бажанням позивача належним чином оформити свої права на вказане нерухоме майно останній звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненка А.М., де 18.08.2022р. отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документу для вчинення нотаріальної дії, оскільки в порушення ст.. 47 ЗУ «Про нотаріат» укладений без дотримання передбаченої законом обов`язкової нотаріально посвідченої форми. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24.11.2022р. відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження. 03.03.2023р. підготовче провадження по даній цивільній справі закрито. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у порядку встановленому чинним законодавством. З заявами та клопотаннями до суду не звертався. Судом були вичерпані усі можливості для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом було вжито усіх заходів для належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а відповідач [PERSON] не повідомив про причини своєї неявки та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення суду за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 п.,п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд, з урахуванням ч. 2 ст. 219 ЦК України, може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд має право визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.04.1998р. за №201/НД, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] продав, а [PERSON] купила домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», був зареєстрований в Черкаській філії Придніпровської товарної біржі (далі - Договір). Договір було складено згідно з виконанням біржового контракту, зареєстрованого в Черкаській філії Придніпровської товарної Біржі за № 201/Н від 24.04.1998р. У Договорі зазначено, що цей Договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Крім того, право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано і в Золотоніському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору. Згідно з даними довідки Золотоніського відділку «Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації» від 28.12.2020р. за №16473о, домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано у Золотоніському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений Черкаською філією Придніпровської товарної біржі 24.04.1998 р. №201/НД. Відповідно до довідки виконкому Вознесенської сільської ради від 18.01.2022р. за № 49, у зв`язку із впорядкуванням вулиць, провулків та нумерації житлових будинків у с. Вознесенське Золотонісьткого району Черкаської області, номер житлового будинку [PERSON] змінився з 2-провулок [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№305768925) було здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний будинок за [PERSON] . При цьому, підставою для державної реєстрації права власності став договір купівлі-продажу №201/НД, виданий 24.04.1998р. Черкаською філією Придніпровської товарної біржі. Статтею 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ГУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. На час укладення Договору був чинним Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Згідно із ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки договір було укладено 24.04.1998, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод. Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42 ЦК Української PCP угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно із ст.47 ЦК Української PCP нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української PCP), а відповідно до статті 153 ЦК Української PCP договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Отже, судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу будинку, правочин був реальним, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. Сторонами договору виконанні всі умови договору, а саме: сплачено повністю всю суму за домовленістю сторін, спадкодавець зареєструвала право власності в органах БТІ за собою, в Золотоніському Бюро технічної інвентаризації була заведена відповідна інвентаризаційна справа, а в подальшому був внесений відповідний запис про право власності на вказаний будинок за [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що на момент укладення спірного договору сторони керувалися положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, що дає можливість суду прийти до переконання, що [PERSON] набула право власності на вказаний будинок на законних підставах. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У судовому засіданні також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане 05.09.2018 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки за життя [PERSON] заповіт не склала та після її смерті відкрилася спадщина за законом на майно померлої, до складу якого, серед іншого входить будинок за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження родинних відносин позивача та відповідача [PERSON] з померлою [PERSON] надано копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00036456045 із якого вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] внаслідок реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з вказаного житлового будинку, після смерті матері. Згідно з даними копії спадкової справи, що надана на запит суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №6/2019, спадкоємцями померлої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Із вказаної спадкової справи вбачається, що спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 18.08.2022р. на підставі ст. 1278 ЦК України уклали договір про поділ спадщини, відповідно до змісту якого вбачається, що сторони цього договору, які є спадкоємцями першої черги уклали даний договір з метою поділу спадщини між собою та [PERSON] , серед іншого, отримав житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненка А.М., від 18.08.2022р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] відмовлено з тих підстав, що вказаний вище договір купівлі-продажу будинку не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документу для вчинення нотаріальної дії, оскільки в порушення ст.. 47 ЗУ «Про нотаріат» укладений без дотримання передбаченої законом обов`язкової нотаріально посвідченої форми. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.,ст. 1216, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до ст.,ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Із зазначеного вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Таким чином, суд дійшов висновків, що питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права, існування перешкод в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 16.12.2020 у справі № 761/11883/17, в постанові від 14.05.2020 у справі №707/1309/15, в постанові від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17, які суд в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач у встановлені законом строки прийняв спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , та позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, то суд вважає, що з огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.,ст. 280-282 ЦПК України. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд,

Outcome: approved