Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

15.12.2022 року заявниця [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною скаргою. В обґрунтування скарги зазначила, що 12.08.2020 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нор О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62796297 з виконання виконавчого листа № 205/6134/15-ц, виданого 09.06.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, яким зобов`язано [PERSON] провести наступні переобладнання: в приміщенні 1-1 (8.8 кв. м.) встановити глуху перегородку для влаштування двох приміщень: приміщення коридору, площею 3.3 кв. м. (квартира [ADDRESS] ) і приміщення під кухнею (квартира [ADDRESS] ); закласти дверний отвір між прим. 1-5 та 1-3; по квартирі [ADDRESS] виконати систему опалення та водопостачання; розібрати перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10,2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23.8 кв. м. Також було встановлено строк виконання рішення суду 10 робочих днів. Постанову про відкриття виконавчого провадження було отримано [PERSON] 15.08.2020 року. Також, державним виконавцем Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нор О.М. було винесено наступні постанови: 02.12.2020 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 1\~700,00 грн. у зв`язку із невиконання рішення немайнового характеру; 02.12.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 10\~000,00 грн.; 15.12.2020 року про закінчення виконавчого провадження. Виходом державного виконавця за місцем проживання боржника 10.11.2020 року було встановлено, що боржником перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10,2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23.8 кв. м. розібрано не було, в іншій частині вимоги виконавчого документа було виконано у повному обсязі, про що складено відповідний акт. Виходом державного виконавця за місцем проживання боржника 02.12.2020 року також було встановлено, що боржником перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10,2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23.8 кв. м. розібрано не було, про що складено відповідний акт. 02.12.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 1 700,00 грн. у зв`язку із невиконання рішення суду в частині розібрання перегородки між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10,2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23.8 кв. м. 15.12.2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Заявниця вважає вказану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм закону, оскільки, на її думку, державним виконавцем не було вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене, заявниця [PERSON] змушена звернутись до суду та просити визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2020 року, винесену Новокодацьким ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні № 62796297. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2022 року [PERSON] поновлено строк на звернення до суду із вказаною скаргою, зазначену скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання по справі та витребувано у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірену копію виконавчого провадження № 62796297. Від представника заінтересованої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на скаргу, а також належним чином завірена копія виконавчого провадження, яке було витребувано судом. В обґрунтування своїх заперечень представник відділу зазначив, що перевіркою АСВП було встановлено, що на виконанні у відділі ДВС у період з 12.08.2020 року по 15.12.2020 року перебувало виконавче провадження № 62796297 з примусового виконання виконавчого листа № 205/6134/15-ц, виданого 09.06.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, яким зобов`язано [PERSON] провести наступні переобладнання: в приміщенні 1-1 (8.8 кв. м.) встановити глуху перегородку для влаштування двох приміщень: приміщення коридору, площею 3.3 кв. м. (квартира [ADDRESS] ) і приміщення під кухнею (квартира [ADDRESS] ); закласти дверний отвір між прим. 1-5 та 1-3; по квартирі [ADDRESS] виконати систему опалення та водопостачання; розібрати перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10,2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23.8 кв. м. 12.08.2020 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62796297. 01.09.2020 року до відділу надійшла заява від боржника [PERSON] в якій боржник зобов`язується виконати вимоги виконавчого документа у строк 30 днів з дати написання заяви. 06.10.2020 року до відділу надійшла заява від боржника [PERSON] , в якій боржник провела деякі переобладнання, однак перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10.2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23,8 кв. м. не розібрано, що підтверджується актом державного виконавця від 10.11.2020 року. 11.11.2020 року боржнику під підпис вручено лист попередження про зобов`язання до 25.11.2020 року виконати вимоги виконавчого документа у повному обсязі. 24.11.2020\~року до\~відділу надійшла заява боржника [PERSON] у якій вона просить врахувати те, що більшість будівельних робіт по переобладнанню домоволодіння [ADDRESS] проведено, міжкімнатна перегородка знаходиться на половині домоволодіння боржника та ніяким чином не впливає на користування другою половиною будинку, що належить [PERSON] та зі слів боржниці, не несе перешкод у користуванні, а тому просить закрити виконавче провадження. У відповідь на звернення державним виконавцем направлено на адресу боржника [PERSON] лист, у якому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржника зобов`язано в повному обсязі виконати вимоги виконавчого документа. Станом на 02.12.2020 року боржником [PERSON] вимоги виконавчого документа в частині розібрання перегородки не виконано, що підтверджується актом державного виконавця від 02.12.2020 року. 02.12.2020 року державним виконавцем було винесено постанови про стягнення із боржника виконавчого збору та про накладення штрафу, які були отримані боржником [PERSON] особисто. Повторним виходом державного виконавця 14.12.2020 року за місцем проживання боржника встановлено, що станом на 14.12.2020 року боржником [PERSON] вимоги виконавчого документа в частині розібрання перегородки не виконано. 15.12.2020 року, на виконання вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було направлено до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про вчинення злочину [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 382 КК України, а також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Копія постанови про закінчення виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження, однак підтвердити реєстром згрупованих поштових відправлень про отримання сторонами вказаної постанови неможливо, оскільки реєстри на відправлену кореспонденцію зберігаються 1 рік. Окрім того, на думку представника відділу, заявницею пропущено строк на звернення до суду із зазначеною скаргою. Таким чином, дії державного виконавця направлені на виконання вимог виконавчого документу, проведені у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, в той же час скасування постанови про закінчення виконавчого провадження може негативно вплинути на права боржника за виконавчим провадженням, а тому просив розгляд скарги проводити за відсутності представника відділу та у задоволенні скарги відмовити. Заявниця [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, у якій, у зв`язку з тим, що вимоги виконавчого документа боржником [PERSON] у повному обсязі виконано не було, а виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу є невід`ємним елементом права на судовий захист та справедливий суд, просила визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2020 року, винесену Новокодацьким ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства. Також зазначила, що постанова про закінчення виконавчого провадження на адресу стягувача не направлялася, стягувача не було повідомлено про закриття виконавчого провадження. Заінтересована особа [PERSON] надала до суду письмові пояснення, у яких вважає доводи, викладені у скарзі необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні скарги. У судовому засіданні 15.02.2023 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом було замінено назву Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а також залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи боржника за виконавчим провадженням [PERSON] . Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Петренко І.В. у судовому засіданні, надали пояснення аналогічні викладеним у скарзі, скаргу підтримали та просили задовольнити. В подальшому заявниця [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила розгляд скарги проводити без застосування засобів технічної фіксації, вимоги скарги підтримала, просила визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2020 року. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги. Також зазначила, що рішення суду нею не виконане у повному обсязі через карантин, хворобу матері та відсутність фінансової можливості. В подальшому надала до суду заяву, у якій просила розгляд скарги провести без її участі, у задоволенні скарги відмовити. Представник заінтересованої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві просив розгляд скарги проводити за відсутності представника відділу, у задоволенні скарги відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У постанові Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що за змістом ст. 98 ЦПК (1501-06), статей 18 і 121-2 ГПК (1798-12)\~учасник виконавчого\~провадження (особа,\~залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи. На підставі ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Судом встановлено, що 09.06.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист по справі № 205/6134/15-ц на підставі постанови Дніпровського Апеляційного суду від 28.05.2020 року, яким зобов`язано [PERSON] провести наступні переобладнання: в приміщенні 1-1 (8.8 кв. м.) встановити глуху перегородку для влаштування двох приміщень: приміщення коридору, площею 3.3 кв. м. (квартира [ADDRESS] ) і приміщення під кухнею (квартира [ADDRESS] ); закласти дверний отвір між прим. 1-5 та 1-3; по квартирі [ADDRESS] виконати систему опалення та водопостачання; розібрати перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10,2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23.8 кв. м. (а.с. 109-110). 12.08.2020 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Нор О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62796297 з виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 146-147). 01.09.2020 року до відділу надійшла заява від боржника [PERSON] в якій вона зобов`язалася виконати вимоги виконавчого документа у строк 30 днів з дати написання заяви (а.с. 153). 06.10.2020 року до відділу надійшла заява від боржника [PERSON] (а.с. 156), в якій вона провела деякі переобладнання, однак перегородку між приміщеннями 1-3 (13,6 кв. м.) та 1-4 (10.2 кв. м.) для влаштування приміщення загальної кімнати площею 23,8 кв. м. не розібрала, що підтверджується актом державного виконавця від 10.11.2020 року за фактом виходу державного виконавця за місцем проживання боржника: [ADDRESS] (а.с. 157). 11.11.2020 року боржнику [PERSON] під підпис було вручено попередження про зобов`язання у строк до 25.11.2020 року виконати вимоги виконавчого документа у повному обсязі (а.с. 167). 24.11.2020\~року до\~відділу надійшла заява боржника [PERSON] у якій вона просить врахувати те, що більшість будівельних робіт по переобладнанню домоволодіння [ADDRESS] проведено, міжкімнатна перегородка знаходиться на половині домоволодіння боржника та ніяким чином не впливає на користування другою половиною будинку, що належить [PERSON] та зі слів боржниці, не несе перешкод у користуванні, а тому просить закрити виконавче провадження (а.с. 173-174). У відповідь на звернення боржника державним виконавцем 30.11.2020 року направлено на адресу боржника [PERSON] лист № 97759, у якому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржника зобов`язано в повному обсязі виконати вимоги виконавчого документа (а.с. 182-186). Станом на 02.12.2020 року боржником [PERSON] вимоги виконавчого документа в частині розібрання перегородки не виконано, що підтверджується актом державного виконавця від 02.12.2020 року (а.с. 187). 02.12.2020 року державним виконавцем було винесено постанови про стягнення із боржника виконавчого збору та про накладення штрафу, які були отримані боржником [PERSON] особисто (а.с. 189, 191-194). Повторним виходом державного виконавця 14.12.2020 року за місцем проживання боржника [PERSON] встановлено, що станом на 14.12.2020 року боржником вимоги виконавчого документа в частині розібрання перегородки не виконано (а.с. 195). На виконання вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 15.12.2020 року за № 103247 було направлено до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про вчинення злочину [PERSON] в порядку ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 196-199), а також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 203-204). 19.10.2022 року заявниця [PERSON] звернулася до Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про відновлення вказаного виконавчого провадження (а.с. 208). У листі Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 72861 від 09.11.2022 року зазначено, що підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні (а.с. 207). Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили. Положеннями ст.\~129-1\~Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із ст. 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України\~«Про державну\~виконавчу службу» та «Про виконавче провадження». Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За положеннями ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Статтею 18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Водночас, норма п. 11 ч. 1 ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачає закінчення виконавчого провадження у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» розділу, який регулює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, вбачається наступне. Положеннями ч. 1 ст. 63\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. Частина 2 ст. 63\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» встановлює, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Відповідно до ч. 3 ст. 63\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавець\~наступного робочого\~дня після\~закінчення строку,\~передбаченого частиною\~другою цієї\~статті,\~повторно перевіряє\~виконання рішення\~боржником. У\~разі повторного\~невиконання без\~поважних причин\~боржником рішення,\~якщо таке\~рішення може\~бути виконано\~без участі\~боржника,\~виконавець надсилає\~органу досудового\~розслідування повідомлення\~про вчинення\~боржником кримінального\~правопорушення та\~вживає заходів\~примусового виконання\~рішення,\~передбачених цим\~Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Отже, закінчення виконавчого провадження після направлення повідомлення органам досудового розслідування для притягнення винних осіб до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів, якими закон наділяє виконавця, щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання. Лише після усіх можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального порушення та може закінчити виконавче провадження. Суд зазначає, що рішення суду містить, зокрема, зобов`язання [PERSON] вчинити певні дії, а тому його не може бути виконано без участі боржника, тобто рішення вимагає вчинення саме боржником певної дії, а відтак, при його виконанні належить до застосування ст. 63 Закону, яка визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Як вбачається з матеріалів справи, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» мотивоване повторним невиконанням боржником у встановлені строки рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з чим, державним виконавцем до органу досудового розслідування було надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 196-199). У зазначеній справі заявником неодноразово наголошувалось, що рішення суду не виконано у повному обсязі, що підтвердила і боржник [PERSON] у судовому засіданні, однак законом передбачений певний алгоритм дій державного виконавця у разі неможливості виконання рішення суду без участі боржника, і, на думку суду, державним виконавцем здійснено в повній мірі заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого документа, відповідно до чинного законодавства України та у межах наділених повноважень. За невиконання рішення суду на боржника [PERSON] накладені штрафи та направлено повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення, як передбачає ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, судом не встановлено у діях державного виконавця перевищення повноважень або порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження». З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що дії державного виконавця були спрямовані виключно на виконання вимог виконавчого документу в порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог законодавства щодо виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги [PERSON] на неправомірні дії Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed