Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] 17.02.2023 звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та Оржицької селищної ради, про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. У позовній заяві вказано, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Чоловік спадкодавця, а батько позивача - відповідач у справі [PERSON] , від належної йому частки у спадщині відмовився на користь позивача. На частину спадкового майна позивач оформив свої права. Отримати свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно, яке належало [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя позивач не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві. Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, на яке мала право за життя його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5323655100:30:020:0056; на 1/2 частину з земельної ділянки площею 0,24 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території [ADDRESS] , що належить [PERSON] згідно Державним актом на право приватної власності на землю Серія ПЛ № 923 від 20.06.1997 року; на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,6 кв.м, житловою площею 40, 5 кв.м., що складається з: Квартири - А-2; приміщень: 1 - коридор; 2 - вбиральня; 3 - ванна; 4 - кухня; 5 - кладова; 6 - кімната; 7 - кімната; 8 - кімната; І - лоджія; II - балкон; на 1/2 частину гаражу № [NUMBER] по [ADDRESS] , що має площу 24,6 кв. м., та складається з: Гараж А-1. Ухвалою суду від 02.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 27.04.2023\~року суд\~своєю ухвалою\~залучив [PERSON] \~до участі\~в справі\~в якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області направив до суду клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі, вказав, що позов визнає повністю. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 19). На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований син померлої [PERSON] . Чоловік [PERSON] . [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрував своє місце проживання 27.10.2020 року (а.с. 20). З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа, інформація про заповіти, спадкові договори відсутня (а.с. 102-103). Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с. 10-13, 99). Відповідач у справі, а чоловік померлої [PERSON] . [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовився (а.с. 14-18, 100). На частину спадкового майна [PERSON] позивач оформив свої спадкові права (а.с. 21-23, 101). Постановою від 29.12.2022 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 0,1500 га, що розташована на території сел. Оржиця Лубенського району Полтавської області, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5323655100:30:020:0056, на гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] , та на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність нерухомого майна спадкодавцеві (а.с. 75). Встановлено, що мати позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 15.10.1988 ( а.с. 17-18). У договорі купівлі-продажу квартири від 10.12.1999 року вказано, що [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 84). Вказана квартира придбана в період шлюбу батьків позивача, отже, належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині кожному. Відповідно до\~інформаційної довідки\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна відомості\~про державну\~реєстрацію щодо\~квартири [ADDRESS] ,\~відсутні (а.с.\~74). Фізичною особою-підприємцем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 57-60). Вартість вказаної квартири становить 80044,00 грн. (а.с.70-71). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] являється власником гаража [ADDRESS] (а.с. 72-73). Згідно характеристики гараж, що розташований в [ADDRESS] , збудований в 1991 році (а.с. 66), а отже належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині кожному. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на гараж, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 63-66). Вартість вказаного гаража становить 33055,00 грн. (а.с. 67-68). Відповідно до ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст.\~1218\~ЦК\~України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову [PERSON] про визнати за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та на 1/2 частину гаража [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Судом також встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Оржицької селищної ради від 17.01.1997 [PERSON] була передана у власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 0,39 га в [ADDRESS] та 20.06.1997 року виданий Державний акт серія ПЛ №923 на право приватної власності на цю земельну ділянку (а.с. 24-29). За заявою відповідача [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] на території [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки 0,15 га. Підставою для виконання робіт був Державний акт серія ПЛ №923 на право приватної власності на землю (а.с. 33-54). 26.03.2021 року була проведена реєстрація вищевказаної земельної ділянки та земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 5323655100:30:020:0056 (а.с. 31-32). 05.04.2021 право власності на вказану земельну ділянку було зареєстроване за [PERSON] (а.с. 29-30). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент реєстрації 20.06.1997 Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ № 923, згідно якого [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,39 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого підсобного господарства, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно ж до ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, нормами вказаного кодексу не врегульоване однозначно питання про те, чи є земельна ділянка, одержана одним з членів подружжя під час шлюбу із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації спільною сумісною власністю. Однак, це питання чітко врегульоване нормою п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення цього рішення). Відповідно до цієї норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім того, як вбачається з Висновку Головного експертно-наукового управління апарату Верховної Ради України від 20.03.2012 на Пропозиції Президента України до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо приведення у відповідність з Конституцією України» (реєстр. № 8639 від 13.03.2012 р.) законодавець аргументував доповнення частини першої статті 57 пунктом 5 вказаного вище змісту тим, що «приватизація є способом набуття кожним громадянином України певного майна у власність, а тому приватизацію житла та земельної ділянки слід розглядати як персоніфіковані правові відносини між державою і громадянином України, що виникають не з приводу спільно набутого чи нажитого подружжям майна, а внаслідок безоплатної передачі державного майна чітко визначеному власнику», у зв`язку з чим «майно, набуте громадянином України під час приватизації, має ознаки особистої приватної власності кожного з подружжя». Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка була одержана відповідачем [PERSON] із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, тобто вказані правовідносини виникли не з приводу спільно набутого чи нажитого подружжям майна, а внаслідок безоплатної передачі комунального майна чітко визначеному власнику, у зв`язку з чим це майно є особистою приватною власністю останнього, відсутні підстави вважати, що ця земельна ділянка була спільною сумісною власністю подружжя, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача у цій частині. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial