Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

22.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача витрати понесені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 19425,49 грн., 4500 грн. моральної шкоди та судові витрати в сумі 6073,60 грн. (1073,60 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу). В обґрунтування позову зазначено наступне. [PERSON] 17.11.2022 року близько 16 год. 16 хв. в м.Первомайськ Миколаївської області на вулиці Вознесенська, керуючи автомобілем марки «Мазда», номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті протиправних дій [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль «Тойота» отримав значні механічні пошкодження, а саме: пошкоджена, деформована праві передні двецята. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.12.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 091123 від 17.11.2022 року), та піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспорту [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди в установленому порядку застрахована не була. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За змістом вказаних норм, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно із ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У зв`язку з тим, що автомобіль позивача в результаті протиправних дій відповідача був пошкоджений, він вимушений був для виконання своїх службових обов`язків в період з 28.12.2022 року по 19.01.2023 року використовувати інший автомобіль. Його роботодавець відмовився оплачувати паливо на автомобіль, який не належить його компанії. У зв`язку з чим позивач вимушений був оплачувати паливо за власний рахунок. Так, в період з 28.12.2022 року по 19.01.2023 року позивач поніс матеріальні збитки на оплату палива для виконання своїх службових обов`язків на суму 19425,49 грн. Оскільки вина відповідача, щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.12.2022 року, він вважає, що з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати па загальну суму 19425,49 грн. Крім того, позивач стверджує, що дорожньо-транспортна пригода та її наслідки, які привели до пошкодження транспортного засобу позивача, спричинили йому моральну шкоду. А саме, були порушені його нормальні життєві зв`язки, виникла потреба в додаткових матеріальних затратах. Протягом тривалого часу він не мав можливості користуватись автомобілем, у зв`язку з чим було порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість у виконанні службових обов`язків та задоволенні культурно-побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як особисто так і членів сім`ї та близьких родичів. Позивач та його рідні були вимушені користуватись громадським транспортом, що збільшувало витрати часу на задоволення звичайних побутових потреб, пов`язаних із пересуванням. Крім того, обмеження в пересуванні виникли в період воєнного стану на території України, в період постійних повітряних тривог, та в період коли значно набрало поширення респіраторної хвороби «СОVID-19». Це посилило переживання та тривогу позивача за забезпечення життя і здоров`я рідних під час воєнного стану та надзвичайної ситуації. Моральні переживання полягають також у тому, що відповідальним за заподіяну шкоду відмовлено у повному та своєчасному відшкодуванні заподіяних збитків. Відповідач самоусунувся від вирішення даного питання. Позивач був вимушений самостійно вживати заходів для відмовлення транспортного засобу. Внаслідок його пошкодження та самого факту дорожньо-транспортної пригоди у позивача виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані з пошкодженням автомобіля, відсутністю коштів на його відновлення, а також необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів. Такий стан речей призвів до значного погіршення його здоров`я, у нього пропав апетит та з`явилось безсоння, відчуття тривоги, почав мучити постійний головний біль, піднявся тиск. Він постійно потребував медичної допомоги. Все це завдало позивачу душевного болю, порушило його спокій, принизило честь та гідність, спричинило сильні душевні переживання, страждання та моральну шкоду. Дорожньо-транспортна пригода сталася 17.11.2022 року, до цього часу понесені позивачем витрати, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі не відшкодовані. Тобто, порушення його цивільних прав триває більше трьох місяців. Розмір моральної (немайнової) шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої його автомобіль марки «Тойота» отримав значні механічні пошкодження, він оцінює в 4500 грн., тобто із розрахунку 1500 грн. за кожен місяць порушення його цивільних прав. Справа розглянута в порядку спрощеного провадження відповідно до глави 10 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, проте в судове засідання не з`явився та відзиву не надіслав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2022 року близько 16 год. 16 хв. в м.Первомайськ Миколаївської області на вулиці Вознесенська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю сторін у справі. Відповідач керував автомобілем марки «Мазда», номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач. В результаті автомобільної аварії транспортний засіб «Тойота» отримав механічні пошкодження, а саме: пошкоджені, деформовані праві передні двецята. З ксерокопії схеми місця ДТП вбачається, що автомобіль «Тойота» на момент пригоди належав ТОВ «Перша лізінгова компанія». Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.12.2022 року винуватцем у ДТП визнано відповідача [PERSON] . З матеріалів справи також вбачається, що відповідальність [PERSON] не була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дійсно ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено наступне. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Позивач надав докази винуватості відповідача у ДТП. Проте у своєму позові [PERSON] просить стягнути з відповідача не вартість відновлюваного ремонту автомобіля, а витрати, понесені ним після ДТП, вартість пального, яке він був вимушений придбавати для заправки іншого автомобіля. Позивач зазначає, що він був вимушений для виконання своїх службових обов`язків в період з 28.12.2022 року по 19.01.2023 року використовувати інший автомобіль, а його роботодавець відмовився оплачувати паливо на автомобіль, який не належить його компанії. Позивач не вказав своє місце роботи, не надав доказів перебування у трудових відносинах з підприємством власником пошкодженого автомобіля, оскільки як зазначено вище відповідно до схеми ДТП автомобіль «Тойота» належить ТОВ «Перша лізінгова компанія». Позивач не надав жодних доказів існування будь-яких домовленостей зі своїм роботодавцем щодо необхідності за власний рахунок придбавати пальне для виконання службових обов`язків саме через несправність пошкодженого у ДТП автомобіля. Позивач надав лише фіскальні чеки на підтвердження покупки пального, проте перевірити обставини, за яких це пальне придбавалось, та дійти висновку про пов`язаність цих витрат з дорожньо-транспортною пригодою, про яку вказано у позові, суд не може. За такого позивач не довів, що між неправомірними діями відповідача щодо настання з його вини ДТП і шкодою, про яку зазначено у позові, є безпосередній причинний зв`язок. Так само не надано і доказів спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed