Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

у січні 2021 року ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] частину поворотної фінансової допомоги в розмірі 1 189 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 20.12.2017 року ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» уклало з [PERSON] договір про надання поворотної фінансової допомоги №1 зі строком дії до 31.12.2020 року, за яким ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» зобов`язалось надати [PERSON] поворотну фінансову допомогу в розмірі 1 288 000,00 грн., а [PERSON] зобов`язалась повернути надані грошові кошти. Поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення. Вказало, що ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» надало відповідачці фінансову допомогу в розмірі 1 288 000,00 грн. Проте, [PERSON] повернула лише 99 000,00 грн., а решту - не повернула. Тому, ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» змушено звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Машкевич К.В. від 27.01.2021 року позовну заяву ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» повернуто (а.с. 9-11). Постановою Київського апеляційного суду від 25.05.2021 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року скасовано, справу направлено до продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 41-44). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 22.06.2021 року позовну заяву ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» залишено без руху (а.с. 53-54). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 17.08.2021 року відкрито провадження з проведенням розгляду у порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 105). Ухвалою від 12.09.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд (а.с. 134). Позивач в судове засідання не з`явився, від представник останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проханням задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, будучи в установленому порядку повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, надала заяву (дебати), в якій вказала про те, що не має можливості провадити повернення коштів через військові дії в країні, відсутністю у неї роботи та джерел доходу. Просила продовжити строк повернення коштів, а також вказала про відмову у сплаті позивачу будь-яких штрафів. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами у справі 20.12.2017 року укладено договір № 1 про надання поворотної фінансової допомоги зі строком дії до 31.12.2020 року, за умовами якого ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» зобов`язалось надати [PERSON] поворотну фінансову допомогу в розмірі 1 288 000,00 грн., а [PERSON] зобов`язалась повернути надані грошові кошти. Поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення (а.с. 64-65). Встановлено, що ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» на виконання умов укладеного договору було перераховано [PERSON] на її рахунок, відкритий в АТ «ОТП Банк» фінансову допомогу у загальному розмірі 1 288 000,00 грн. трьома платежами: 21.12.2017 року - 894 440,00 грн.. 22.12.2017 року - 133 560,00 грн., 22.12.2017 року - 260 000,00 грн. (а.с. 70-72). 27.11.2020 року ТОВ «ЧИНТ ЕЛЕКТРИКС УКРАЇНА» вимогою № 144-2020 звернулось до [PERSON] щодо повернення невиплаченої частини поворотної фінансової допомоги протягом 15 робочих днів з моменту отримання вимоги (а.с. 73-77). Встановлено, що [PERSON] було повернуто лише 99 000,00 грн (а.с. 78). Відповідно до положень ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За своєю правовою природою договір №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 20.12.2017 року є договором позики. Тому спірні правовідносини регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» підрозділу 1 «Договірні зобов`язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позичальник, який підписав договір позики, погодився на його умови, повинен належним чином його виконувати. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Таким чином, позичальник, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до закону. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачем презумпція правомірності договору №1 про надання поворотної фінансової допомогивід 20.12.2017 року не спростована доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Крім того, як встановлено судом, відповідачем не заперечується факт отримання грошових коштів за вказаними вище договорами. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного останньою не надано. Отже, суд надходить до висновку про те, що обов`язки по поверненню отриманих позик, що виникли у відповідача внаслідок укладення договору, підлягають виконанню останньою. При зверненні до суду, позивачем вказано про те, що відповідач умов укладених договорів не виконала, позики своєчасно та в повному обсязі не повернула. Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи викладене, суд надходить до висновку про порушення відповідачем умов укладеного договору, внаслідок чого порушені права позивача, а тому вимоги останньогопро стягнення на його користь грошових коштів, пред`явлені з метою захисту свого цивільного права, є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 17 865,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved