Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20 січня 1988 року виконавчим комітетом Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Співвідповідачі являються спадкоємцями на обов`язкову частку. Однак земельна ділянка для обслуговування вищевказаного домоволодіння та ведення підсобного господарства, яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №01534 належала спадкодавцю, заповітом останньої не охоплена. З даної причини нотаріусом відмовлено в оформленні його спадкових прав. Просить в судовому порядку визнати за ним право власності в порядку спадкування на заявлені домоволодіння та землю. Представник позивача подала заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставинна їх обґрунтування, просила розглянути справу у відсутності сторони позивача в заочному порядку. Співвідповідачі в судове засідання не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позов не подавали, заяв та клопотань не заявляли. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року у справі постановлено заочний розгляд. Дослідивши надані докази, суд прийшов до висновків про наступне. Відповідно до ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222\~ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Підгірне Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено актовий запис №31 згідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 21 листопада 2019 року виконавчим комітетом Миролюбненською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області. У відповідності до даних довідки виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 21 лютого 2020 року за №173 [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . 09 листопада 2013 року за р. №68 секретарем виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Романюк Н.В. посвідчений заповіт від імені [PERSON] , яким вона заповіла [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зі змісту копій матеріалів спадкової справи №90/2020, заведеної Старокостянинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 20 лютого 2020 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що спадкоємцями на заявлене майно являються позивач по заповіту та співвідповідачі на обов`язкову частку, останні вже частково оформили свої спадкові права на обов`язкові частки на інше майно. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20 січня 1988 року виконавчим комітетом Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 20 листопада 1987 року за №195; земельна ділянка площею 0,426 га в межах згідно з планом, землю передано для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення підсобного господарства 0,176 га, розташована на території Миролюбненської сільської ради по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №01534, виданого 03 вересня 1997 року Миролюбненською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області згідно рішення Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за №9 від 28 серпня 1997 року. Вищезазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи та не оспорюють співвідповідачами. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою\~\~статті 120 Земельного кодексу України\~\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усіє спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1241\~ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Листом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 16 грудня 2022 року за №1550/02-14 позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON] на вищевказане нерухоме майно через невідповідність часток при спадкуванні домоволодіння та земельної ділянки між спадкоємцями за заповітом та за законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що спадкоємцями померлої [PERSON] на заявлене нерухоме майно є: по заповіту [PERSON] (2/3 частки), по закону на обов`язкові частки (по 1/6 частці кожний) [PERSON] , [PERSON] . Отже, ураховуючи принцип "земля слідує долі розташованій на ній будівлі" до позивача як до спадкоємця 2/3 частки домоволодіння переходить одночасно право власності на 2/3 частки земельної ділянки, на якій воно розташоване, а також право власності на 2/3 частки земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивач не наполягав на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за позивачем.

Outcome: partial