Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні на правах оренди ТОВ «Теплик - Агро» (далі - Товариство) орендованою земельною ділянкою, які чиняться [PERSON] , шляхом зобов`язання останнього забезпечити вільний доступ Товариству до землі та заборони відповідачу або іншим особам за його наймом проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на період дії договору оренди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.02.2014 між Товариством та [PERSON] укладено договір, за умовами якого позивачу строком на 10 років передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 0523781800:02:000:0071, загальною площею 1,7160 га, що розташована на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, на підставі якого 28.04.2014 за Товариством зареєстроване право оренди. У лютому 2020 року на адресу Товариства від відповідача надійшла заява - повідомлення про те, що він має намір самостійно обробляти власну земельну ділянку. У березні 2020 року [PERSON] , протиправно встановивши межі земельної ділянки, здійснив комплекс агротехнічних робіт по її обробітку. Даний факт виявлено працівниками Товариства, про що комісією складено відповідний акт від 18.03.2020, від підписання якого [PERSON] відмовився, заявивши, що договір оренди належної йому земельної ділянки він підписував строком на 5 років, а не 10, а відтак буде самостійно розпоряджатися землею. Разом із тим, намагаючись захистити свої права, Товариство звернулося з відповідним повідомленням до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, у зв`язку з чим порушено кримінальне правопорушення. Надалі, незважаючи на чинний договір оренди, відповідач як самостійно, так і за допомогою найманих осіб здійснював обробіток земельної ділянки, тому позивач просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні орендованою Товариством землею. 02.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 22-23). У відзиві на позов [PERSON] вказав, що договір оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки укладено з Товариством строком на 5 років, саме тому він, зважаючи на закінчення дії договору, 13.02.2020 звернувся до відповідача з проханням звільнити його пай, оскільки виявив бажання обробляти його самостійно. Дане звернення фактично підтверджує факт його необізнаності щодо існування договору оренди земельної ділянки строком на 10 років, який він вважає підробленим орендарем (а.с. 24-27). Ухвалою суду від 14.07.2021 зупинено провадження по справі до набрання законної сили рішенням у справі № 144/445/21 за позовом [PERSON] до Товариства про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 75-77). 09.11.2022 поновлено провадження у даній цивільній справі, у зв`язку з залишенням без розгляду позовної заяви [PERSON] у справі № 144/445/21 через повторну неявку позивача (а.с. 80-81). Ухвалою суду від 22.02.2022 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 130). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Банар В.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та у письмових судових дебатах. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги Товариства не визнав, заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що 18.03.2020 він не перебував на полі та не здійснював обробітку земельної ділянки, що перебуває в оренді у позивача, власної техніки не має. Свідок [PERSON] надав показання про те, що до 04.05.2020 працював у на посаді юриста у Товаристві. 18.03.2020 у телефонному режимі керуючий відділом с. Завадіка [PERSON] повідомив його, що на полі [PERSON] за допомогою трактора «МТЗ» обробляє земельну ділянку, яка перебуває в оренді Товариства. За вказівкою керівництва було створено комісію, до складу якої, крім [PERSON] входили [PERSON] і [PERSON] , які виїхали на поле. По дорозі він зателефонував до поліції на 102 та повідомив про вчинення протиправних дій відповідачем. Прибувши на поле, він особисто побачив, як [PERSON] трактором самовільно обробляв власну земельну ділянку, на зауваження не реагував, вказавши, що строк дії договіру оренди землі, який він укладав із Товариством на 5 років, закінчився. Відтак у присутності членів комісії по даному факту складено акт, від підписання якого відповідач відмовився. Присутні на полі працівники поліції також зафіксували дану подію. Наступного дня до відділення поліції свідком подано повідомлення про кримінальне правопорушення, внесено до ЄРДР за № 12020020280000108 за ст. 356 КК України. До цього часу, всупереч умовам договору, обробіток земельної ділянки здійснює відповідач. Свідок [PERSON] показав, що у 2020 році він був сільським головою с. Завадівка. У березні 2020 року до нього звернувся [PERSON] з усним повідомленням про те, що орендодавці встановлюють межі на своїх земельних ділянках, які знаходяться в оренді Товариства. Виїхавши на поле, вони побачили вкопані у землю коли, після чого він дав вказівку землевпорядчику перевірити, на чиїх саме земельних паях встановлено межеві знаки. Щодо подальшого розвитку подій йому нічого невідомо. Пояснення, надані працівникам поліції 02.04.2020 у межах кримінального провадження, свідок підтвердив, як і те, що він особисто неодноразово бачив [PERSON] на полі протягом 2020-2021 років під час обробітку останнім орендованої Товариством землі. Також свідки підтвердили, що орендар не здійснював обробіток спірної земельної ділянки. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням сукупність доказів, які мають значення для вирішення даного спору, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як зазначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 716175 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7160 га, розташованої на території Завадівської сільської ради. Положеннями ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закону) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Із матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди землі, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди) земельної ділянки. Положеннями ч. 1 ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом. Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини. Так, 27.02.2014 між Товариством в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди, за умовами якого позивачу строком на 10 років передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 0523781800:02:000:0071, площею 1,7160 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Завадівської сільської ради, що належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 716175, виданого 18.04.2007 (а.с. 6-7). Договір є чинним з після підписання сторонами та державної реєстрації (пункт 43 договору). Згідно зі статтею 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Судом встановлено, що у відповідності до вимог ст. 6 Закону, даний договір зареєстрований у службі Теплицького районного управління юстиції, про що 28.04.2014 у Державному реєстрі вчинено запис № 550000 (а.с. 9). Отже, договір оренди від 27.02.2014 є чинним на даний час, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи, як і не доведено протилежного, зокрема, шляхом ініціювання ним питання про призначення судової почеркознавчої експертизи. До позовної заяви позивачем долучено заяву [PERSON] від 13.02.2020, адресовану директору Товариства [PERSON] , із повідомленням про те, що він має намір самостійно обробляти земельний пай, тому відбиває свою земельну ділянку (а.с. 14). Вказане також знайшло своє підтвердження у відзиві на позовну заяву, зі змісту якого можна дійти висновку, що відповідач фактично визнав вчинення ним певних дій, які суперечать умовам чинного договору оренди земельної ділянки, укладеного між ним та Товариством строком на десять років, а не на п`ять, як помилково вважає [PERSON] . Із відповіді на заяву відповідача за вих. № 10 від 20.02.2020 вбачається, що Товариство не заперечує проти обробітку земельної ділянки відповідачем лише після закінчення строку дії договору оренди (а.с. 15). Актом від 18.03.2020, складеним працівниками Товариства в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зафіксовано виїзд на поле та обстеження земельних ділянок, у тому числі належної [PERSON] із кадастровим номером 0523781800:02:000:0071 та встановлено, що останній самовільно проводив на ній сільськогосподарські роботи за допомогою трактору «МТЗ» без державного номера. Суд звертає увагу на те, що комісією засвідчено, що [PERSON] від ознайомлення з даним актом та його підписання відмовився (а.с. 8). Із повідомлення про кримінальне правопорушення № 167 від 19.03.2020 вбачається, що директор Товариства звернувся до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області за фактом чинення [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781800:02:000:0071, вважаючи при цьому, що в діях останнього вбачаються ознаки злочинів, передбачених ст. ст. 206, 356 КК України (а.с. 10). Відомості про кримінальне правопорушення, ознаки якого вбачались у вказаному вище повідомленні, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020020280000108 і були предметом перевірки органом досудового розслідування. У рапортах ДОП СП Теплицького ВП Романа Пустовіта та Михайла Олексієнка від 02.04.2020 зафіксовано, що жителі с. Завадівка, зокрема, [PERSON] , вирішили розірвати договори оренди з Товариством та самостійно обробляти земельні ділянки, про що написали відповідні заяви орендарю (а.с. 99-100). Із рапорту від 18.03.2020 вбачається, що при реагуванні на повідомлення [PERSON] встановлено, що у заявника виник конфлікт із [PERSON] через обробіток даним громадянином земельної ділянки, що перебуває в оренді Товариства (а.с. 101). Водночас рапортами працівників поліції підтверджено факт перебування відповідача на полі та здійснення ним обробітку земельної ділянки. Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30.04.2020 кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України, у діях невідомих осіб. У постанові вказано про факт встановлення меж весною 2020 року власниками земельних ділянок в натурі, в тому числі [PERSON] та проведення дій по підготовці землі до посівної роботи. Також у мотивувальній частині постанови зазначено, що допитати в якості свідків більшість осіб причетних до обробітку земельних ділянок не представилось можливим, у зв`язку з відмовою від дачі показань, інші повідомили, що вони раніше укладали договір оренди землі із Товариством, строк дії якого закінчився в 2018-2019 роках. (а.с. 116-117). Належними та допустими доказами суд вважає пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , що містяться в матеріалах кримінального провадження, оскільки вказані особи, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, підтвердили їх під час розгляду даної справи, надавши аналогічні свідчення безпосередньо у судовому засіданні. Аналізуючи пояснення представників сторін, доводи відповідача, викладені у відзиві, показання свідків, оцінюючи безпосередньо досліджені письмові докази, у тому числі ті, які містяться у матеріалах кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що позивачем доведено факт перешкоджання [PERSON] орендареві у користуванні орендованою земельною ділянкою за наявності чинного договору оренди між сторонами. За змістом ст. ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, зміст якого становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У пункті 1 Договору, укладеного між сторонами 27.02.2014, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур. Відповідно до пункту 29 Договору визначені обов`язки орендодавця, серед яких передбачено - не вчиняти дії, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та не втручатися у внутрішньогосподарську діяльність орендаря. За умовами укладеного між сторонами Договору, який є чинним на даний час, передбачено, що орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, визначених цим договором (п. 24 Договору). За змістом пункту 41 Договору за невиконання або неналежне виконання договору, сторони несуть відповідальність відповідно до Закону та цього договору. За втручання у внутрішньогосподарську діяльність орендаря або іншим чином перешкоджання йому у використанні земельної ділянки, орендодавець несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20 % від розміру річної орендної плати. Як встановлено судом, спір між сторонами у справі виник із приводу чинення орендарю перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою з боку орендодавця, що передбачено п. 29 Договору, у зв`язку з чим Товариство звернулося до суду з вимогою про їх усунення шляхом зобов`язання (заборони) [PERSON] вчиняти певні дії. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). За змістом ст. 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 24 Закону орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосував норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 909/392/19. У пунктах 89-92 постанови від 02.11.2022 у справі № 922/3166/22 Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що негаторний позов розглядається у вітчизняній цивілістиці як класичний речовий спосіб захисту права власності. З цих причин він може бути пред`явлений лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою у договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності. Речове право захищається за допомогою негаторного позову, якщо вчинене особою порушення такого права в принципі було можливим для будь-якої особи з кола зобов`язаних за відповідним абсолютним цивільним правовідношенням (тобто фактично - з необмеженого кола осіб) і не створює саме по собі зобов`язального правовідношення. Вказане відображається в правових висновках Великої Палати Верховного Суду. У постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, зокрема, встановлено, що позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) відповідає способу захисту, визначеному у пункті 3 частини другої статті 16 ЦК України, - припинення дії, яка порушує право. Цей спосіб захисту пов`язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Однієї з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин. Натомість, якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не може бути заявлено, а право власника має захищатися за допомогою зобов`язально-правових способів. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Отже, враховуючи вищевикладене, зважаючи на правові позиції Верховного суду в аналогічних правовідносинах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме з підстав обранням позивачем неналежного способу правового захисту (речово-правового), що в свою чергу є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки між сторонами існують зобов`язальні правовідносини (діє договір оренди), тому право власника (орендаря) у даному випадку має бути захищено за допомогою зобов`язально-правових засобів захисту права власності. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010). Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення вимог позову, судові витрати підлягають залишенню за позивачем на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed