Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Київоблгаз» про визнання протиправною бездіяльність. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни ІІ групи, стоїть на обліку в Управлінні соціального захисту Києво-Святошинської РДА з 2008 року та проживає по [ADDRESS] . При цьому відповідач як надавач послуг з розподілу природного газу своїми протиправними розрахунками за доставку газу порушило його права інваліда війни гарантованих ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального захисту» та вчинило протиправні дії за користування комунальними послугами по доставці газу. При цьому позивач посилається на Постанову НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 «Про встановлення тарифів для ТОВ «Оператор ГТС України» на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період та в додатку до позовної заяви приведений розрахунок за доставку природного газу згідно постанови НКРЕКП №3013, який на думку позивача є вірним, а виставлений рахунок відповідачем нарахування тарифу по доставці газу є протиправним. Крім того, зазначає, АТ «Київоблгаз» рахує обсяг споживання природного газу з урахуванням коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов та не виконує рішення Антимонопольного комітету України №790-р від 10.12.2020 р. «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» та постанову НКРЕКП №388 від 22.03.2019 р. «Про накладення штрафу на ПАТ «Київоблгаз» за порушення ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання» п. 3. У разі здійснення ПАТ «Київоблгаз» неправомірних донарахувань із застосуванням коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов іншим побутовим споживачам, ПАТ «Київоблгаз» до 05 квітня 2019 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом здійснення перерахунку таким споживачам у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача, починаючи з жовтня 2018 року. Також, позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, оскільки він змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже втрачати значних зусиль та часу, а для інваліда війни 2 групи, з 75% втратою працездатності це вимагає додаткових моральних та фізичних зусиль. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно позначилися на його психоемоційному стані. Враховуючи вище викладене, просив суд визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Київоблгаз», визнати рахунки ПАТ «Київоблгаз» протиправними, визнати ПАТ «Київоблгаз» винним в порушенні прав інваліда війни гарантованих Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визнати ПАТ «Київоблгаз» виним в невиконанні рішення п.5, п.6 Антимонопольного комітету №790-р від 10.12.2019 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу», визнати рахунок ПАТ «Київоблгаз» №0800627213 від 08.08.2020 року протиправним та зобов`язати здійснити перерахунок, визнати ПАТ «Київоблгаз» виним в невиконанні п. 3 постанови НКРЕКЛ №388 від 22.03.2019 року «Про накладання штрафу ПАТ «Київоблгаз» за порушення ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природнього газу та здійснення заходів державного регулювання» та п. 6 рішення Антимонопольного комітету №790-р від 10.12.2019 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2020 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 24.03.2021 року від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому товариство позов не визнало, вказавши, що позовна заява не містить відповідних підстав та обґрунтувань в чому саме полягає бездіяльність відповідача. Представник товариства зазначила, що всі позовні вимоги позивача є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Постанова НКРЕКП №388 від 22.03.2019 року щодо заборони приводити обсяги природного газу до стандартних мов є актом індивідуальної дії та її положення не містять загальнообов`язковості. Крім того, зазначена постанова на теперішній час оскаржується у Київському окружному адміністративному суді у справі №320/2302/19. Станом на момент подання відзиву на позовну заяву наявне рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі № 910/2547/20, яким повністю задоволено позови АТ «Київоблгаз, ТОВ «Київоблгаз Збут» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №790-р від 10.12.2020. В рамках даної справи АТ «Київоблгаз» оскаржувалось рішення АМКУ про накладення штрафу за приведення обсягів природного газу до стандартних умов. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 08.10.2021 року № 565 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Ковальчук Л.М. Ухвалою суду від 13.10.2021 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.11.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Київоблгаз», визнати договір розподілу природного газу від 27.02.2021р з АТ «Київоблгаз» недійсним, з вини АТ «Київоблгаз» вимог Кодексу газорозподільних систем, зобов`язати АТ «Київоблгаз» скасувати усі нарахування з розподілу природного газу [PERSON] за адресою [ADDRESS] як противоправні, визнати противоправними дії АТ «Київоблгаз» у позбавленні пільг інваліда війни на сплату за розподіл природного газу, гарантованих Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визнати АТ «Київоблгаз» винним в невиконанні рішення п.5,п6. Антимонопольного комітету № 790-р. від 10.12.2019р. «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», визнати АТ «Київоблгаз» винним в невиконанні п.3 постанови НКРЕКП № 388 від 22.03.19 «Про накладення штрафу на АТ «КИЇВОБЛГАЗ» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання», та п.6 рішення Антимонопольного комітету № 790-р від 10.12.2019 р., стягнути моральну шкоду з АТ «Київоблгаз» у розмірі 85723,00 грн. та стягнути з АТ «Київоблгаз» витрати у розмірі 75735,71 грн. у зв`язку з протиправним позбавленням вільно користуватися природнім газом. Ухвалою від 08.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг із газопостачання які надаються ТОВ «Київоблгаз ЗБУТ» (постачання) та АТ «Київоблгаз» (розподілу), особовий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] є інвалідом війни ІІ групи, у зв`язку з чим має пільгу, передбачену ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». АТ «Київоблгаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління. Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із фізичними особами (побутовими споживачами), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем регулюються Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII, що набрав чинності 01.10.2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498. Щодо позовної вимоги позивача про визнання договору розподілу природного газу, укладеного між сторонами 27 лютого 2021 року недійсним, суд заначає наступне. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2498 (зі змінами), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1384/27829, затверджений типовий договір розподілу природного газу. У відповідності до п.1.2 та 1.3 розділу 1 Типового договору розподілу природного газу, умови цього договору однакові для всіх споживачів, та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» Кодексу газорозподільних систем. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 Типового Договору, він є публічним договором, договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Оскільки Позивач здійснював споживання природного газу, оплату послуг з розподілу природного газу, а також не звертався із заявою про припинення розподілу природного газу, отже суд вважає встановленим факт приєднання Позивача до умов договору розподілу природного газу. Судом також встановлено, що на вимогу Позивача АТ «Київоблгаз» направило підписану уповноваженою особою форму договору розподілу природного газу, який 27 лютого 2021 року був підписаний та повернутий позивачем на адресу АТ «Київоблгаз». Оскільки позивач не довів наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним договору про розподіл природного газу АТ «Київоблгаз» з [PERSON] від 27 лютого 2021 року, вказаний договір є публічним та типовим договором та не містить умов, які б суперечили вимогам чинного законодавства, відповідно, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги Позивача щодо визнання договору розподілу від 27.02.2021 р. недійсним. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог щодо визнання противоправними дій у позбавленні пільг інваліда війни на сплату за розподіл природного газу гарантованих Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд виходить із наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг із розподілу природного газу, які надаються Відповідачем на території Київської області та є інвалідом війни ІІ групи, у зв`язку з чим має передбачену ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільгу у виді 100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю). Вказаним Законом регламентовано лише надання особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам відповідних пільг. Порядок надання таких пільг визначається підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №373 від 17.04.2019 (далі - Порядок), та Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 (далі - Положення), для розрахунку розміру житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, щомісяця структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення), отримують від виконавців житлово-комунальних послуг відомості про забезпеченість громадян послугами та про розмір цін і тарифів на житлово-комунальні послуги і платежі за такі послуги, у тому числі про послуги постачання та розподілу природного газу. Зазначені відомості отримуються органами соціального захисту населення на підставі отриманої від пільговиків та отримувачів житлових субсидій інформації про набір отримуваних ними житлово-комунальних послуг, а також про дані підприємств-надавачів цих послуг. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №319 від 27.04.2016 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» у разі призначення субсидії пільги з оплати житлово-комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються. Інформація про зазначених осіб подається підприємствам - виробникам/виконавцям житлово-комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Суд звертає увагу, що Порядок №373 від 17.04.2019 визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі. Відповідно до п.2 Порядку головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Пенсійний фонд України; структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення). Виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ «Ощадбанк» на підставі укладеного між ними договору. Як встановлено судом, Управлінням соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області листом №2205 від 15.09.2020 р. Позивачу було роз`яснено, що за отриманням інформації про будь-які питання, пов`язані з нарахуванням пільг, пільговики звертаються до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Із урахуванням наведеного, а також того, що, виходячи із обсягу наданих відповідачу повноважень, він не є належним відповідачем за позовною вимогою про визнання противоправними дій відповідача у позбавленні пільг інваліда війни на сплату за розподіл природного газу, отже суд вважає, що зазначена позовна вимога є безпідставною та не ґрунтуюється на нормах закону. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, серед іншого, просив визнати протиправною бездіяльність АТ «Київоблгаз», зобов`язати скасувати усі нарахування з розподілу природного газу як противоправні, визнати винним в невиконанні рішення п.5,п 6. Антимонопольного комітету № 790-р. від 10.12.2019р. «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», визнання винним в невиконанні п.3 постанови НКРЕКП № 388 від 22.03.19 «Про накладення штрафу на АТ «КИЇВОБЛГАЗ» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання», та п.6 рішення Антимонопольного комітету № 790-р від 10.12.2019 р. Разом з цим, Позивач не обґрунтував із посиланнями на належні та допустимі докази, яку саме бездіяльність вважає протиправною, нарахування за який період надання послуг підлягають на його думку скасуванню і на якій правовій підставі та які саме його права як споживача природного газу були порушені відповідачем. Як попередньо було встановлено судом, відповідач АТ «Київоблгаз» є оператором газорозподільної системи та на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно - технологічного управління. Тому суд приймає до уваги доводи відповідача відносно безпідставності посилання позивача на Постанову НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 «Про встановлення тарифів для ТОВ «Оператор ГТС України» на послуги транспортування природного газу та погоджується, що приведений позивачем в додатку до позовної заяви розрахунок за доставку природного газу згідно постанови НКРЕКП №3013 є некоректним. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, згідно з постановою НКРЕКП від 24.12.2019р. № 3025 тариф на послуги розподілу природного газу: - з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно складає 0,78 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), крім того ПДВ 0,156 грн, разом з ПДВ 0,936 грн; - з 01 липня 2020 року складає 0,81 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), крім того ПДВ 0,162 грн, разом з ПДВ 0,972 грн.». Відповідно до п. 1 та 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. За наявності порушень побутовим споживачем, визначених главою 2 розділу XI цього Кодексу, крім пункту 3 глави 2 розділу XI цього Кодексу, до розрахунку річної замовленої потужності (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача за період такого порушення включаються обсяги на рівні планових об`ємів споживання, що розраховуються виходячи з групи споживання побутового споживача відповідно до додатка 1 до цього Кодексу. З 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за: 39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі; 126 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим. Відповідно до глави 1 розділу I Кодексу ГРМ, газовий рік - це період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. Відповідно до наведеного розрахунку відповідача по особовому рахунку позивача фактичне споживання за газовий рік 2018-2019 становило 5929,88 м.куб. Об`єм доставки на кожен місяць на 2020 рік становить 5929,88 м.куб. / 12 міс. = 494,16 м.куб. Вартість доставки на місяць (з 01.01.2020 - 30.06.2020 року: 494,16 м. куб. * 0,936 грн. = 462,53 грн. Вартість доставки на місяць (з 01.07.2020 - 31.12.2020 року): 494,16 м.куб. * 0,972 грн. = 480,32 грн. При цьому позивач не обґрунтував із посиланнями на належні та допустимі докази, які саме нарахування та за який період надання послуг підлягають скасуванню. Судом також встановлено, що рішення Комітету від 10.12.2019 № 790-р у справі № 143-26.13/89-19/34-19 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» скасовано рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі № 910/2547/20, що залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 та Постановою Верховного суду від 02.03.2023 р. Посилання позивача на порушення відповідачем п.3 постанови НКРЕКП № 388 постанови від 22.03.2019 року щодо заборони приводити обсяги природного газу до стандартних умов, як на підставу своїх вимог, також є безпідставними. Оскільки, суд погоджується із доводами відповідача у відзиві на позовну заяву, що дана постанова, на яку опирається позивач є актом індивідуальної дії та її положення не містять загальнообов`язковості. До аналогічного висновку також прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.12.2019 по справі № 640/21017/18. Крім того, обґрунтованість приведення АТ «Київоблгаз» спожитого природного газу побутовим споживачами до стандартних умов підтверджується також змістом постанови Великої Палати Верховного Суду у від 23.11.2021 у справі №161/11800/19, де ВПВС виклала висновки щодо законності дій Операторів ГРМ приводити обсяги природного газу до стандартних умов побутовим споживачам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021, зроблено наступні висновки: «Дійсно, у законодавстві, яке діяло на час виникнення спірних відносин, а саме у пункті 5.3 розділу VТипового договору № 2498, передбачалося, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ. Також у пункті 6 глави 1 розділу ХVКодексу ГРМ передбачалося, що за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за визначеною в цьому пункті формулою. Отже, нормами Кодексу ГРМ та положеннями Типового договору № 2498, які затверджені регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, оскільки прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у законодавстві немає, а така можливість стосовно побутових споживачів прямо передбачена актами самого регулятора. Тобто на час виникнення спірних правовідносин не було передбачено жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов. Також [PERSON] на обґрунтування позову зазначав, що відповідачем порушено вимоги постанови № 1488, відповідно до якої йому було прямо заборонено при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний побутовими споживачами природний газ. У такому випадку, на думку позивача, відповідач мав здійснити перерахунок об`єму (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильника природного газу. Посилання позивача на необхідність застосування відповідачем положень постанови НКРЕКП № 1488 є помилковим, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 640/20866/19 зроблено висновок, що ця постанова не є регуляторним актом, оскільки її положення не спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання. Крім того, у вказаній постанові Верховного Суду встановлено, а в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі № 640/20866/19 досліджено докази, надано їм відповідну правову оцінку, що наказом Міненергетики від 25 грудня 2015 року № 847 не були затверджені та не ввійшли до встановленого НКРЕКП тарифу розподілу природного газу обсяги питомих втрат природного газу при його вимірюванні побутовими лічильниками у разі неприведення об`єму газу до стандартних умов та обсяги природного газу на виробничо-технологічні витрати та нормативні витрати. Тому вказані втрати були скомпенсовані шляхом приведення об`ємів природного газу, облікованих побутовими лічильниками у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу до стандартних умов. Можна зробити висновок, що на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було належно врегульовано питання обчислення об`ємів спожитого природного газу побутовими споживачами, а регулятором та відповідним міністерством не було вчинено дій з належного урегулювання спірних правовідносин. Лише 06 листопада 2020 року НКРЕКП прийняло постанову № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та змін до деяких постанов НКРЕКП» (далі - постанова НКРЕКП № 2033), яка набрала чинності 07 листопада 2020 року та у якій було прямо зазначено, що приведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов поширюється виключно на випадки обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують. Також слід зазначити, що після ухвалення оскаржуваних судових рішень у цій справі постановою НКРЕКП № 2033, яка набрала чинності 07 листопада 2020 року, абзац другий пункту 3 глави 1 розділу ІX викладено так: «Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов (виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим) та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу». Крім того, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права шляхом визнання противоправними дії у позбавленні пільг інваліда війни на сплату за розподіл природного газу, зобов`язання скасувати усі нарахування з розподілу природного газу як протиправні, визнання винним в невиконанні рішення п.5,п 6. Антимонопольного комітету № 790-р. від 10.12.2019р. «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», визнання винним в невиконанні п.3 постанови НКРЕКП № 388 від 22.03.19 «Про накладення штрафу на АТ «КИЇВОБЛГАЗ» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання», та п.6 рішення Антимонопольного комітету № 790-р від 10.12.2019 р. не відповідає змісту спірних правовідносин та не є належним та ефективним способом захисту, оскільки їх задоволення ніяким чином не впливає на відновлення прав позивача. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем існує спір щодо наявності заборгованості за послуги з газопостачання та їх розміру, що підлягає вирішенню у іншому порядку. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач не довів протиправності дій АТ «Київоблгаз» та завдання йому моральної шкоди, що виключає можливість задоволення таких вимог. Зазначене виключає також і можливість задоволення позовних вимог щодо відшкодування витрат у зв`язку із протиправним позбавленням вільно користуватися природним газом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed