Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" з наступними вимогами: визнати незаконним та скасувати наказ Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" від 08.12.2021 за № 1055/ос про відсторонення від роботи [PERSON] ; зобов`язати Регіональну філію "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" нарахувати та виплатити [PERSON] , заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 08.12.2021 за № 1055/ос; стягнути з Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь [PERSON] витрати по оплаті професійної правничої допомоги. На обґрунтування позовної заяви представник позивача [PERSON] вказав, що 08.08.2008 [PERSON] було прийнято на роботу до Виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на посаду оператор з обслуговування та ремонту вагонів. 08.12.2021 наказом № 1055/ос Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" відсторонена з 09.12.2021 від роботи, як особа, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19, та не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або не пред`явила електронний COVID - сертифікат про одужання з мобільного застосунку "Дія" (з визначеним терміном дії), [PERSON] , оператор з обслуговування та ремонту роботи вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа, до моменту усунення причин відсторонення. Не допускати до робочого місця [PERSON] до видання окремого наказу про її допуск до роботи. На час відсторонення [PERSON] оплату праці не проводити. Менеджер з персоналу [PERSON] при складані вищевказаного наказу про відсторонення від роботи [PERSON] керувалася ст. 46 Кодексу законів про працю України, частиною другою статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" від 04.10.2021 № 2153 зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393, пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236. Вважав, що наказ № 1055/ос від 08.12.2021 є незаконним та таким, що грубо порушує права [PERSON] на працю і супутні соціальні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормами чинного законодавства з наступних підстав: 1. Відсутність у позивача щеплення не є порушенням трудової дисципліни і не може бути підставою відсторонення від роботи, і тим більше позбавлення заробітної плати. Обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку обмеження конституційного права позивача на працю, у зв`язку з відмовою позивача від щеплення COVID-19, яке перебуває в стадії клінічних випробувань, законодавством не передбачено. Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України (ст. 1). Статтею 2-1 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я. В статті 46 КЗпП не передбачено відсторонення працівника від роботи, як ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19, чи то не надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або не пред`явила електронний COVID - сертифікат про одужання. Але все ж таки, у статті 46 КЗпП, передбачено відсторонення в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" (далі Закон), на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивача від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, статтею 12 Закону до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу; щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за статтею 12 Закону не є обов`язковим. Нормами цієї статті також передбачено запровадження інших обов`язкових щеплень, проте виключно в порядку, встановленому законом. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19", передбачено, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу". Відповідно до пункт 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, який покладає на керівника (роботодавця) обов`язок забезпечити відсторонення особи, яка не є щепленою від COVID-19, суперечить статтям 8, 19, 43, 64 Конституції України. Отже, цей пункт Постанови КМУ не підлягає правозастосуванню, і відповідач відповідно до ст. 19 Конституції України зобов`язаний утриматись від його виконання. 2. Відповідно до п. 5 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.201 № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014 № 551), щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 № 551), та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19, до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", підприємства, установи та організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. В оспорюваному наказі відсутнє посилання на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи. Крім того, зазначена норма права передбачає таку можливість щодо осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. В той же час МОЗ України не затверджувало на даний час перелік інфекцій, ухилення від щеплень проти яких може бути підставою для відсторонення від роботи. Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, включено до розділу II Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина. Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. Констатував, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать Постанова КМУ і Наказ МОЗ. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України (ст. 76 Конституції). Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав. Оскільки рішення про відсторонення працівника прийнято на підставі Постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону, і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, вважав, що неможливо застосувати до спірних правовідносин положення Постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19. Крім того, наказ був складений на підставі акту про ухилення, який також в свою чергу є незаконним, викладені в акті обставини не відповідають дійсності, адже ті особи які його засвідчували, ніколи не доводили інформацію, яка викладена у акті, та цей акт не підписаний позивачем. Від так, вважав, що позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу № 1055/ос від 08.12.2021 відповідача, про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, а також про зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення підлягають задоволенню(а. с. 1-7). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.02.2022 позовну заяву [PERSON] до Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення, третя особа - Акціонерне товариство "Українська залізниця" залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усуненні зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви та подання документа про сплату судового збору за заявлену позовну вимогу немайнового характеру - визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи - в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992 грн 40 коп., та позовну вимогу майнового характеру - 1% суми вимог майнового характеру, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і роз`яснено, що в іншому випадку заява буде вважатися неподаною і їй повернута. В установлений судом строк позивач [PERSON] подала квитанції про сплату судового збору. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2022 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 09.03.2022. 09.03.2022, 11.05.2022 судовий розгляд відкладено, в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 03.06.2022 від представника третьої особи Прядка В. О. до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів та закриття провадження у справі, в клопотанні зазначив, що розглядаючи основну вимогу позивача слід зазначити наступне: Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан. Наказом Міністерства охорони здоров`я України 25.02.2022 було видано наказ № 380 "Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153", яким було зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні. На підставі наведеного нормативно-правового акта Міністерства охорони здоров`я та у зв`язку з тимчасовим припиненням правової підстави для відсторонення від роботи на час дії правового режиму воєнного стану відповідачем було видано наказ від 02.05.2022 № 287/ос, яким відповідача з 02.05.2022 було допущено до роботи. Отже, з моменту видання відповідачем зазначеного наказу, став фактично відсутнім предмет спору за основною вимогою, що є підставою для закриття провадження у справі. Наказ № 287/ос був виданий підрозділом відповідача 02.05.2022, разом з тим, у зв`язку із запровадженням в Україні правового режиму воєнного стану, регіональною філією "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (до складу філії входить підрозділ у якому працює позивач) наказом від 24.02.2022 № 70/Н до скасування було запроваджено режим простою, з причин, що не залежать від працівника. До того ж, територія Харківської міської територіальної громади та прилеглі до неї адміністративно-територіальні одиниці з початку оголошення режиму воєнного стану знаходяться в районі проведення воєнних (бойових) дій, що підтверджується Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (а. с. 49-52). 22.06.2022 за клопотанням представника позивача [PERSON] відкладено судовий розгляд. 22.08.2022 представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, наполягав на позовних вимогах, просив їх задовольнити. 22.08.2022, 12.09.2022 за клопотанням представника відповідача Лаврової М. А. відкладено судовий розгляд. 22.09.2022 представник відповідача Лаврова М. А. подала клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.10.2022 зупинено провадження у даній справі до закінчення касаційного розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21. 17.04.2023 від представників АТ "Українська залізниця" Пономаренко М. та Лаврової М. надійшли письмові пояснення в порядку статті 43 ЦПК України, з посиланнями на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 130/3548/21. Крім того, зазначили, що позивачем [PERSON] , оператором з обслуговування та ремонту вагонів виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця", станом на 08.12.2021 не було пред`явлено безпосередньому керівнику ані документ, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, ані доказів, що вона має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинації, на підставі наказу менеджеру з персоналу (регіонального) структурного підрозділу "Центр з управління персоналом" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" від 08.12.2021 № 1055/ос з 09.12.2021 вона була відсторонена від роботи та повідомлена про непроведення їй оплати праці на час відсторонення. На підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 № 380 "Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153" та у зв`язку з тимчасовим припиненням правової підстави для відсторонення від роботи на час дії правового режиму воєнного стану відповідачем було видано наказ від 02.05.2022 № 287/ос, яким позивача з 02.05.2022 було допущено до роботи. Разом з тим, з зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації проти України та запровадженням в Україні правового режиму воєнного стану, регіональною філією "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" (до складу філії входить підрозділ, у якому працює позивач) наказом від 24.02.2022 № 70/Н до скасування було запроваджено режим простою, з причин, що не залежать від працівника. Крім того, зазначили, що за колом своїх робочих обов`язків, згідно Робочої інструкції № ВЧД-З/РІ-021/1 від 14.06.2021 оператор з обслуговування та ремонту вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" протягом робочої зміни контактує з 17 працівниками (орієнтовно), зокрема з оглядачами - ремонтниками вагонів, оглядачами вагонів, слюсарями з ремонту рухомого складу, оператором технічної контори, черговим по станції, майстром ПТО, начальником ПТО, заступником начальника депо з експлуатації (Харківська дільниця). Згідно наказу від 05.01.2022 № 2 "Про затвердження переліків діючих у вагонному депо Основа з питань охорони праці" перед початком зміни проводиться цільовий інструктаж всім працівникам пункту технічного обслуговування вагонів (ПТО). Таким чином, при проходженні інструктажу вона контактує кожну робочу зміну з орієнтовною кількістю до 20 працівників. Оператор з обслуговування та ремонту вагонів знаходиться постійно в приміщенні з оглядачами-ремонтниками вагонів, які за специфікою своєї роботи контактують з великою кількістю працівників суміжних підрозділів (складачі поїздів, машиністи, монтери колії та ін.) Робоче місце оператора з обслуговування та ремонту вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа обладнане комп`ютером, в якому встановлені програми, що містять службову інформацію, тому встановлення та використання цих програм на інший носій неможливе. Крім того огородження поїздів проводиться з пульта керування. Оператор знімає інформацію з реєструючих пристроїв засобів технічного діагностування вагонів в парках станції. Таким чином, свої робочі обов`язки складач поїздів може та зобов`язаний виконувати тільки на робочому місці, та саме з причини необхідності соціального контакту з великою кількістю осіб при виконанні своїх робочих обов`язків збільшується вірогідність зараження СOVID-19. Зважаючи на характер виконуваних позивачем трудових обов`язків існувала об`єктивна необхідність під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Саме тому існувала загальна потреба у відстороненні позивача від роботи. Обіймаючи посаду оператор з обслуговування та ремонту вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів, позивач міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ "Укрзалізниця". Відтак, відсторонення від роботи позивача з 09.12.2021 відбулось з чітким дотриманням вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. (а. с. 160-163). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2023 поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд. 01.05.2023 за клопотанням представника позивача Старостіна Я. і. відкладено судовий розгляд. 01.06.2023 позивач та представник позивача на судове засідання не з`явилися, будь-яких нових заяв з процесуальних питань не подавали, тому суд взяв до уваги раніше подану заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Під час судового розгляду представник відповідача Лаврова М. А. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених нею у заявах по суті, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника відповідача Лаврову М. А. , дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно наказу № 326/ос від 08.08.2008 та відомостей трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] прийнята на роботу до Виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на посаду оператора з обслуговування та ремонту вагонів (а. с. 8, 9-10). У своїй роботі [PERSON] керується Робочою інструкцією ВЧД-З/РІ-021/1 від 14.06.2021 оператора з обслуговування та ремонту вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а. с. 167-174). З Акта, складеного 08.12.2021 начальником пункту технічного обслуговування Тодика В. А., розподілювачем робіт Куусманн І. В. , вагонним майстром Горбуновою Т. С. , вбачається, що оператор з обслуговування та ремонту вагонів [PERSON] не надала документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я, чим ухиляється від вакцинації. [PERSON] доведено інформацію про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 № 1645-ІІІ з 09.12.2021. Доведено до відома інформацію про те, що вона буде допущена до роботи за умови пред`явлення нею документа, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. [PERSON] доведено також, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за нього страховий внесок. Період відсторонення без збереження заробітної плати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку (ст. 9 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР) (а. с. 11). Наказом № 1055/ОС від 08.12.2021 Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця", [PERSON] відсторонено з 09.12.2021 від роботи, як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-19 (далі - COVID-19), та не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або не пред`явила електронний COVID - сертифікат про одужання з мобільного застосунку "Дія" (з визначеним терміном дії), [PERSON] , оператора з обслуговування та ремонту роботи вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа, до моменту усунення причин відсторонення. Начальнику пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа Тодиці В. А.: довести цей наказ до відома [PERSON] під особистий підпис. Не допускати до робочого місця [PERSON] до видання окремого наказу про її допуск до роботи. На час відсторонення [PERSON] оплату праці не проводити. Контроль за виконанням цього наказу покласти на начальника виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" Шабрамова О. В. (а. с. 12). Наказом № 70/Н від 24.02.2022 Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" встановлено режим простою з 24.02.2022 (а. с. 54-55). Наказом № 287/ос від 02.05.2022 Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця", допущено до роботи з 02.05.2022 [PERSON] оператора з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вантажних вагонів станції Основа. Начальнику пункту технічного обслуговування вантажних вагонів станції Основа допустити [PERSON] до робочого місця. Контроль за виконанням цього наказу покладено на начальника виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а. с. 53). Ті обставини, що наказом № 70/Н від 24.02.2022 Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" встановлено режим простою з 24.02.2022, а наказом № 287/ос від 02.05.2022 Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" Колісник Є. В. допущена до роботи з 02.05.2022, не вказують на відсутність між сторонами предмету спору, оскільки спірним є наказ № 1055/ОС від 08.12.2021, який не був скасований, а позивач на підставі цього наказу з 09.12.2021 була відсторонена від роботи. Права і свободи людини і громадянина є природними та невід`ємними, надані їй від народження, визнаються найвищою цінністю і не мають вичерпного характеру. Право на працю - це одне з фундаментальних прав людини, встановлене міжнародно-правовими актами й визнане міжнародним співтовариством. Воно належить до групи соціально-економічних прав і в загальному сенсі відбиває потребу людини створювати і здобувати джерела існування для себе та своєї сім`ї, реалізовувати власний творчий потенціал, виражати свою особистість. Згідно статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ухвалений резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 2200А(ХХІ) від 16.12.1966, який набув чинності 03.01.1976, який Україна ратифікувала 12.11.1973, та який є частиною національного законодавства України, держави, що беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що охоплює право кожної людини на отримання можливості заробляти на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується, і зроблять належні кроки для забезпечення цього права. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 04.09.2019 № 6-р(II)/2019). Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України. Так, статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я. Статтею 46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" (далі Закон № 1645-III) профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Отже, дана стаття передбачає обов`язкові щеплення проти окремих видів інфекційних хвороб. При цьому в даному переліку не міститься посилання на обов`язкове щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з частиною 2 Закону № 1645-III працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, цією нормою передбачено запровадження обов`язкових профілактичних щепленнь проти інших відповідних інфекційних хвороб, проте виключно в порядку, встановленому законом. Частинами третьою, четвертою статті 12 Закону встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та за умови наявності відповідних епідемічних показань. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі - Постанова КМУ № 1236), передбачено, що керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій повинні забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928 (далі - Наказ МОЗ № 2153). Пунктом 6 Наказу МОЗ № 2153 до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83. Відповідача АТ "Українська залізниця" віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8). Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, належить до основних прав і свобод людини та громадянина. Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. Отже, суд констатує, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать Постанова КМУ і Наказ МОЗ. Згідно зі статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, і лише до її повноважень віднесено прийняття законів. Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, але цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав. Частинами другою, третьою, шостою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує цей закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Оскільки рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону, суд доходить висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19. Крім того, наказ № 1055/ОС від 08.12.2021 по суті містить вимогу відповідача від працівника надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного додатку "Дія". Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів. Конституція України (статті 32 і 34) та статті 285 і 286 Цивільного кодексу України гарантують ці ж права на національному рівні. Основи законодавства України про охорону здоров`я (Закон України від 19.11.1992 (статті 391, 40, 78 ("г") стверджують, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. За визначенням у статті 11 Закону України "Про інформацію" не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Аналіз даних нормативно-правових актів дозволяє дійти висновку, що визначення терміну "профілактичні щеплення", приведеного у статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", підпадає під дію статті 11 Закону України "Про інформацію", як медичні відомості/втручання/маніпуляції/діагнози тощо. Конституція України у статті 19 визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб. Право на оплачувану працю є елементом приватного життя, оскільки робота і заробіток забезпечує приватні життєві потреби позивачки; з цих міркувань зазначене право захищається ст. 8 Конвенції, а тому втручання в нього держави повинно одночасно відповідати всім трьом критеріям ЄСПЛ: законності, законної (легітимної) мети і пропорційності (справедливого балансу); таке втручання визнається ЄСПЛ неправомірним, якщо хоча б одного з критеріїв дотримано не було. Згідно з встановленою прецедентною практикою, процес прийняття рішень, що веде до втручання, повинен бути справедливим та таким, що забезпечує належну повагу інтересів, гарантованих особі згідно зі статтею 8 (Buckley проти Сполученого Королівства, § 76). Суд неодноразово стверджував, що будь-яке втручання державного органу у право особи на повагу до приватного життя та кореспонденції має здійснюватися у відповідності до закону. Цей вираз не лише вимагає дотримання внутрішнього законодавства, але також має відношення до якості цього закону, вимагаючи його сумісності з принципом верховенства права (Halford проти Сполученого Королівства, § 49). В даному випадку, відсторонивши позивача [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, та надання відповідних доказів, відповідач фактично поклав на неї обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові за законом. З наведених судом нормативних актів вбачається, що вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкові, ні як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Відтак, наказом відповідача про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено її права гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод. Тому втручання держави у права позивача відбулося. Запобігання зараженню вірусом, не може розглядатись як легітимна мета за обставинами цієї справи, оскільки обмеження позивача [PERSON] в праві заробити собі на життя та на повагу до його приватного життя полягає у праві вибору не робити те, що не визнано обов`язковим для всіх жителів України за законом. Треба враховувати справедливий баланс, який має бути досягнутий між конкуруючими інтересами особи та громадськості в цілому. Відповідачем не надано суду доказів того, що обмежувальний захід, у виді відсторонення позивача від роботи, до якої він вдався і який мав для позивача негативні наслідки, сприяв досягненню заявленої державними органами мети - запобіганню зараженню вірусом працівників відповідача. Позивач працює оператором з обслуговування та ремонту вагонів Виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", проте суду не надано доказів з приводу того, що існував високий ризик інфікування у зв`язку з неможливістю вибору місця і способу організації роботи позивача. Зокрема, таких відомостей не містять і надані відповідачем Робоча інструкції ВЧД-З/РІ-021/1 від 14.06.2021 оператора з обслуговування та ремонту вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Основа виробничого підрозділу "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (а. с. 167-174), а також і наказ № 2 від 05.01.2022 Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця", яким затверджено: Перелік професій та посад, яким видається посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці; Перелік робіт з підвищеною небезпекою (відповідно наказу Держнаглядохоронпраці від 26.01.2005 № 15) у вагонному депо Основа; Перелік професій та посад працівників, які звільняються від повторного інструктажу; Перелік професій, яким проводиться цільовий інструктаж, та порядок проведення цільових інструктажів у вагонному депо Основа; Перелік питань для періодичної перевірки знань з питань охорони праці у вагонному депо Основа (а. с. 175, 176). Суд також зазначає, що в Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.01.2021 № 2361 "Вакцини проти Covid-19: етичні, юридичні та практичні міркування" зазначено: п. 7.3.1 забезпечити, щоб громадяни були поінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не зазнає політичного, соціального чи іншого тиску на вакцинацію, якщо вони цього не хочуть; п. 7.3.2 забезпечити, щоб ніхто не піддавався дискримінації у зв`язку з тим, що він/вона не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або не бажає вакцинуватися. З постанови від 14.12.2022 по справі № 130/3548/21 вбачається, що Велика Палата Верховного Суду розглянула у порядку письмового провадження справу за позовною заявою про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду посилалася на те, що з касаційної скарги вбачається існування низки рішень судів першої та апеляційної інстанцій в аналогічних справах, які містять прямо протилежні висновки при застосуванні одних і тих же норм права; вказала на неоднаковий підхід до застосування норм статті 46 КЗпП України, пункту 5 частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та статті 12 Закону № 1645-ІІІ при перегляді справ про відсторонення працівників від роботи з підстав їх відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19; зазначила про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. За результатами розгляду справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Наказ про відсторонення видано на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ, наказу МОЗ № 2153 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393), пункту 41-6 Постанови № 1236. Надаючи правову оцінку наказу про відсторонення позивача, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про його правомірність і законність відсторонення позивача від займаної посади, оскільки дії роботодавця в цьому випадку, що найменше, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи. З огляду на це суд першої інстанції правильно задовольнив позов. Отже, вимоги позивача є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання неправомірним та скасування наказу Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" від 08.12.2021 за № 1055/ос про відсторонення від роботи [PERSON] . Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 08.12.2021 за № 1055/ос "Про відсторонення від роботи" суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З метою ефективного захисту порушених прав позивача, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, необхідним є зобов`язати відповідача Акціонерне товариство "Українська залізниця" нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 08.12.2021 за № 1055/ос "Про відсторонення від роботи", з часу відсторонення 09.12.2021по 01.05.2022, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 984 грн 80 коп.

Outcome: approved