Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Банк) в обґрунтування якого зазначила, що в період з 23.09.2022 до 24.09.2022 у неї з кредитної картки «Універсальна голд» № [NUMBER] викрадені грошові кошти шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, внаслідок чого позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 11781,66 грн, з яких 9919,26 грн тіло кредиту, 1862,37 грн відсотки. Зникнення грошей позивачка виявила 25.09.2022 та одразу зателефонувала на гарячу лінію Приват24 за номером 3700 і представнику Банку (особистий банкір) [PERSON] , повідомивши про крадіжку грошей, в результаті чого кредитну карту заблоковано та подано заявки на проведення претензійної роботи банком № 2125593 від 24.09.2022 та № 2125592 від 24.09.2022 на повернення грошей. 26.09.2022 позивач звернулась до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області (далі Управління) з заявою про порушення кримінального провадження за фактом крадіжки грошей зі своєї карти Приват банку. Крім того позивач зазначила, що зняття грошей з кредитної картки відбувалось в кілька етапів, але відповідач жодного разу не вимагав у позивача підтвердження зняття грошей з картки та не надіслав смс-повідомлення про зняття коштів; під час продовження дії кредитної картки фахівець не запропонував застрахуватися від шахрайства у відділенні Банку, куди вона звернулась. Паролі кредитної картки та всі дані по кредитній картці № [NUMBER] вона нікому не передавала. 06.11.2022 [PERSON] звернулась до Банку з письмовою заявою про призупинення нарахування процентів на тіло кредиту та повернення вкрадених кредитних коштів. В межах кримінального провадження № 12022221170003041 від 27.09.2022, відкритого за її заявою, співробітники поліції зробили виїмку документів з відділення Банку та під час огляду диску з написом «ВХ.498371-ВБ», встановили, що переказ грошових коштів з її банківської картки здійснено двома транзакціями на користь абонента, якому належить банківський рахунок [NUMBER] , ІПН: [NUMBER] , номер банківської картки: [NUMBER] . Транзакція «1» ID транзакцїї « [NUMBER] »: 23.09.2022 о 22:49:17 з банківської картки позивача № [NUMBER] у розмірі 4140,6 грн, комісія склала 120,6 грн. на користь отримувача: банківський рахунок [NUMBER] , ШН: 14360570, номер банківської картки: [NUMBER] . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 6290,52 грн. Транзакція «2» ID транзакцїї « [NUMBER] »: 23.09.2022 о 22:50:41 з банківської картки позивача № [NUMBER] у розмірі 4658,18 грн, комісія склала 135,68 грн, на користь отримувача банківський рахунок [NUMBER] , ІПН: [NUMBER] , номер банківської картки: [NUMBER] . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 1632,34 грн. У роздруківці Банку від 01.03.2023 № МV30DCRUST5QUDO1 вказано, що зняття коштів з кредитної картки № [NUMBER] у розмірі 4160,6 грн та 4658,18 грн здійснено 23.09.2022. Банк по теперішній час продовжує нараховувати проценти на тіло кредиту у розмірі 1862,37 грн, кредитні кошти у розмірі 9919,29 грн не повернуті банком. Позивачка просить суд зобов`язати відповідача списати проценти за кредитом у розмірі 1862,37 грн; зобов`язати відповідача повернути їй вкрадені кошти у розмірі 9919,29 грн; зобов`язати відповідача сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 13.03.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. До закриття підготовчого судового засідання представником відповідача відзиву на позову заяву не подано. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що дані по картці нікому не передавала, нікого не просила зняти кошти, а 23.09.2023 ввечері її телефон дивно працював (самостійно блимав, «глючив» та «підвисав»), а зранку з телефоном все знов було гаразд. Смс-повідомлень про зняття коштів вона не отримувала, тому і подзвонила на гарячу лінію тільки 25.09.2022, коли дізналась про зняття коштів. Підтвердила, що грошові кошти в сумі 1123,60 грн повернуто на карту позивача. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до анкети-заяви від 30.11.2020 [PERSON] погодилась на укладення договору з відповідачем та ознайомилась з Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» (далі Умови), які розміщені на офіційному сайті. Також зобов`язалась регулярно ознайомлюватись з змінами Умов. Тим самим позивач уклала з відповідачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Відповідно до умов договору приєднання від 30.11.2020 [PERSON] отримала електронні платіжні засоби (карти), зокрема № [NUMBER] (з кредитним лімітом) для здійснення платіжних операцій по рахунку. В період з 23.09.2022 по 24.09.2022 з вказаної карти списано грошові кошти на загальну суму 10175,57 грн (з урахуванням комісії Банку). Грошові кошти в сумі 8798,78 грн переказано через Приват24 для фізичних осіб (мобільна версія) на карту № [NUMBER] банку АТ «Укргазбанк»; 6,76 USD (еквівалент 253,19 грн) переказано шляхом ручного вводу реквізитів карти на сервісі компанії «МЕТА» (Fасеbоок аds.), термінал TWITERM, процесінг компанії «МЕТА»; 30 USD (еквівалент 1123,6 грн) шляхом ручного вводу реквізитів карти на сервісі компанії WIX.com, термінал ХТ3Х9ZFХ, процесінг компанії WIX.com, ретейлер HECTREQUAUTMVVL. Грошові кошти в сумі 1123,60 грн від отримувача WIX.com повернуто клієнту на карту № [NUMBER] 01.12.2022 за результатами розгляду заявок на повернення. Аналізом даних, отриманих за заявкою SIММОN (дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи), встановлено, що в період часу з 23.09.2022 до 24.09.2022 в Приват24 здійснювались входи з пристрою, типового для даного акаунту зазначеного, як HUAWEI TIT-U02|НUAWEI (іmei 10DF901422FDF9D6), тобто з пристрою позивача. Типовими ір-адресами для даного акаунту у вказаний період є наступні: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] , зареєстровані в м. Харків, згідно геопозиції входів. Однак, у вказаний період часу також здійснені входи з нетипового для даного акаунту пристрою, зазначеного як REDMI NOTE 8/ХІАОМІ (imei: [NUMBER] ), при цьому входи здійснювалися з ір-адрес [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] , геопозація входів на даному пристрої відключена. Тобто, можна зробити висновок, що в період часу з 23.09.2022 до 24.03.2022 здійснено входи в акаунт клієнта в Приват24 [NUMBER] з використанням двох пристроїв, один з яких не є типовим для даного акаунту. Згідно даних комплексу «Адмін. панель Приват24» встановлено, що пароль входу до акаунту клієнта в Приват24 у період часу з 23.09.2022 до 24.09.2022 не змінювався, заблоковано акаунт 24.09.2022 о 16:53, тобто після здійснення переказів. В ході вивчення ПК «Архів повідомлень» отримано наступні дані: 23.09.2022 зафіксовано одне повідомлення, що надійшло клієнту: здійснення клієнтом авторизації в Приват24 (скриншот з ПК банку додається). Інші повідомлення від 24.09.2023 здійснені вже після фіксації заяви клієнта про шахрайство (повідомлення про «блокування» карт, опитування клієнтів з метою оцінки якості обслуговування, врізка в ІС.РВ для збереження голосового зліпку). При вивченні даних, отриманих за заявкою ОТРРАS (Виборка по смс-повідомленням з ОТР паролями), встановлено, що інформація про отримання клієнтом повідомлень з ОТР паролями за період часу 23.09.2022 до 24.09.2022 відсутня. При вивченні даних, отриманих за заявкою SМSARC (Архів вихідних SVSARC за номером телефону), встановлено, що відповідь на заявку містить інформацію тільки про встановлення обмежень на карти клієнта. Отже, доступ до коштів клієнта здійснено внаслідок повідомлення паролю в Приват24 третім особам, або здійснення операції особисто клієнтом; пароль входу у Приват24 не змінювався. Типовий пристрій HUAWEI TIT-U02|НUAWEI (іmei 10DF901422FDF9D6), нетиповий пристрій - REDMI NOTE 8/ХІАОМІ (imei: [NUMBER] ); заміна фінансового номеру телефону не здійснювалась. На карту № [NUMBER] встановлено ліміт видаткових операцій ("заблоковано") 24.09.2022 о 16:53 на підставі звернення клієнта на "3700" від 24.09.2022, час з`єднання 16:50. 24.09.2022 на підставі звернення клієнта про повернення грошових коштів сформовано заявки на повернення № 2125592 та № 2125593, справи виграно, грошові кошти в сумах 449,44 грн та 674,16 грн повернуто клієнту на карту № [NUMBER] 01.12.2022. Заявки на суми менше 150 грн за транзакцію та на транзакції, проведені на мерчанті ПриватБанку не формуються. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору, Позивач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно встановленого законодавством порядку. Таким чином, перерахування коштів з рахунку відкритого на ім`я [PERSON] проводились на підставі договору про надання банківських послуг і встановленого порядку проведення електронних платежів. Банк не має права відмовити клієнту у здійсненні операцій за його рахунком отримавши відповідне розпорядження і після проведення його належної ідентифікації встановленої договором. [PERSON] оскаржує проведення операцій по картці шляхом здійснення переказу коштів з рахунків, із використанням її особистих даних для авторизації і проведення операцій в інтернет-банкінгу Приват24 (логіну, паролю, ОТП паролю, ПІН кодів, тощо) і власного фінансового номеру телефону визначаючи, що не проводила ці операції, при цьому не наводить жодних доказів, що підтверджує використання цих даних іншими особами без її особистого сприяння або свідомої передачі їх іншим особам самою позивачкою. У даному випадку, банком надані докази, що операції переказу коштів не можуть вважатись неналежними. Неправомірно покладати на банк відповідальність за їх виконання, оскільки вони були здійснені саме клієнтом або іншої особою за допомогою його особистих дій (бездіяльності) які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази). Переказ коштів рахунку платника за електронною ідентифікацією платіжного засобу і його користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому й п. 6.7 Положення, як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача в даному випадку застосовано бути не може. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як Банк не несе відповідальності перед позивачем та не може відповідати за перекази коштів ініційованих за допомогою особистих даних клієнта. Банк лише виконує розпорядження клієнта, щодо здійснення ним платіжних операцій з власних рахунків. Зауважив, що позивачкою не представлено судового рішення, що набрало законної сили, у кримінальному провадженні ЄРДР № 12022221170003041 від 27.09.2022 за фактом переведення коштів 23-24.09.2022 з рахунку позивача або доказів щодо інших особи, які могла здійснити незаконні дії з картковими рахунками. Виходячи з вищенаведеного, переказ грошових коштів з рахунків [PERSON] відбулися внаслідок її цілеспрямованої або необачної поведінки, до суду нею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку. Крім того, з позовних вимог вбачається, що позивачка просить стягнути з банку суму коштів, списаних за рахунок кредитного ліміту. Але, такі позовні вимоги не відповідають обставинам справи і нормам законодавства, оскільки сума коштів кредитного ліміту не належить [PERSON] на праві власності, а передана їй у користування на умовах встановлених кредитним договором (а.с. 77-89). Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та мала кредитну картку «Універсальна голд» № [NUMBER] , що підтверджується роздруківками з Приват24 та сторонами не заперечується (а.с. 11-14). За фактом незаконного заволодіння грошовими коштами з картки позивачки внесено відомості до ЄРДР за № 12022221170003041 від 27.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, на час розгляду даного позову досудове розслідування не завершено (а.с. 7, 53). В межах вказаного кримінального провадження здійснено виїмку документів із відділення ПриватБанку, з протоколу огляду диску від 22.02.2023 вбачається, що переказ грошових коштів з банківської картки ПриватБанку № [NUMBER] здійснено двома транзакціями на користь абонента, якому належить банківський рахунок [NUMBER] , ІПН: [NUMBER] , номер банківської картки: [NUMBER] . Транзакція «1» ID транзакцїї « [NUMBER] »: 23.09.2022 о 22:49:17 з банківської картки позивача № [NUMBER] у розмірі 4140,6 грн, комісія склала 120,6 грн. на користь отримувача: банківський рахунок [NUMBER] , ШН: 14360570, номер банківської картки: [NUMBER] . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 6290,52 грн. Транзакція «2» ID транзакцїї « [NUMBER] »: 23.09.2022 о 22:50:41 з банківської картки позивача № [NUMBER] у розмірі 4658,18 грн, комісія склала 135,68 грн, на користь отримувача банківський рахунок [NUMBER] , ІПН: [NUMBER] , номер банківської картки: [NUMBER] . Термінал: ІО11ОSWA. Залишок балансу після вказаної транзакції: 1632,34 грн (а.с. 15-16). Відповіддю банку від 10.11.2022 на звернення [PERSON] про повернення коштів та не нарахування відсотків останній відмовлено у поверненні коштів, що списані з кредитної карти (а.с. 9-10). Позивачем доведено та визнано представником відповідача, що в період з 23.09.2022 по 24.09.2022 з карти № [NUMBER] списано грошові кошти на загальну суму 10175,57 грн (з урахуванням комісії Банку), грошові кошти в сумі 8798,78 грн (4658,18 грн та 4140,60 грн), грошові кошти в сумі 6,76 USD (еквівалент 253,19 грн) та грошові кошти в сумі 30 USD (еквівалент 1123,6 грн) (а.с. 14). Грошові кошти в сумі 1123,60 грн повернуто позивачу 01.12.2022 на карту № [NUMBER] за результатами розгляду заявок на повернення, що визнано сторонами. Таким чином, неповернута сума грошових коштів складає 10175,57 1123,60 = 9051,97 грн. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 138 розділу VІI Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 (далі Положення) в редакції на час виникнення спірних правовідносин емітент зобов`язаний забезпечити, крім іншого, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту. Емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення)(п. 141 розділу VII Положення). Відповідно до п. 139 розділу VII Положення Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Згідно з пунктами 136, 140 розділу VIІ Положення користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Згідно п. 143 розділу VII Положення надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку, відповідно до п. 146 розділу VII Положення, не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до п. 147 розділу VII Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17. Доводи представника Банку про вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли списанню коштів, що виразилось в повідомленні третім особам особистих даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою не знайшли свого підтвердження. Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на підтвердження вжиття заходів щодо відвернення наслідків та своєчасного повідомлення відповідача про шахрайські дії надано докази, які свідчать про відсутність вини позивача, а тому відмова банку у відновлення залишку кредитних коштів на її особистому рахунку та зупинення по нарахуванню відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з його рахунку є неправомірною. Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 711/11121/18; провадження № 61-12703св20. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення з огляду на наступне. Позивачем заявлено вимогу про повернення їй грошових коштів у розмірі 9919,29 грн, а судом встановлено, що неповернута сума грошових коштів складає 9051,97 грн. Крім того, позовні вимоги є чіткими та зрозумілими, проте дещо скороченими, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог з метою захисту прав і інтересів позивача, задовольняючи частково позов про повернення коштів, зазначає шлях їх повернення зарахування на картковий рахунок, з якого їх було списано. Що стосується списання відсотків, то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав: безумовно, відсотки, які нараховані на суму тіла кредиту, що перераховані внаслідок несанкціонованого переказу, підлягають списанню, проте позивачем не наданий суду розрахунок суми відсотків (з зазначенням періоду, суми та відсоткової ставки), що нарахований на встановлену суму; відповідна інформація від відповідача також не надходила. Відмова у задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав ненадання належного розрахунку відсотків не є перешкодою для звернення позивача з окремим позовом до суду з вказаного питання. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач відповідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду за судовим захистом, проте помилково сплатила суму судового збору в розмірі 1073,60 грн. Суд роз`яснює позивачу, що для повернення помилково сплаченого судового збору їй слід звернутися до суду з відповідним клопотанням. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору, яка є пропорційною задоволеним позовним вимогам: позов задоволений на 76,83%, отже сума судового збору, що підлягає стягненню становить 824,85 грн.

Outcome: partial