Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

16.02.2023 адвокат Купар І. Ю., який діє в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 53 153,85 грн. та стягнення судових витрат - 2 684,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.09.2019 близько 21 год. 00 хв. на автомобільній дорозі Слобідка-Таурів 0км+938м, з вини відповідача, який керував автомобілем «BMW», державний номерний знак [NUMBER] , була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. Вина останнього підтверджується постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 6.11.2019. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] власником якого й керував яким [PERSON] . Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/9521951, укладеного із ПАТ «НАСК «Оранта» цивільно-правова відповідальність була застрахована. зазначає, що зі звіту №62892 від 9.10.2019, складеного експертом Говера О. Я., розмір завданих збитків, як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП складає 51 963,85 грн. (без ПДВ). Вартість послуг аварійного комісара становить 1 190,00 грн.. 16.04.2020 позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 51 963,85 гривень. 17.04.2020 відповідачу було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу. 12.05.2020 відповідачем подана заява щодо розтермінування суми боргу через незадовільний фінансовий стан. В свою чергу позивач, відреагувавши на його прохання, надав достатньо часу (із 2020) для того, щоб погасити заборгованість, однак до 8.02.2023 борг [PERSON] перед МТСБУ так і залишився не погашений. У зв`язку з чим позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 7.03.2023 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - Купар І. Ю. не з`явився, однак скерував до суду клопотання, відповідно до якого просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо заочного розгляду справи не заперечує /а.с.62/. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву та заяв про розгляд справи без його участі суду не подавав, хоч із матеріалів справи видно, що рекомендовані повідомлення про вручення повістки разом із відправленням повернулися до суду з довідкою про причини повернення, яка містить відмітку: «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідача про дату, час та місце розгляду справи 16.05.2023 о 14:30 було повідомлено через сайт Козівського районного суду Тернопільської області (а.с.61). Отож суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 77-78 ЦПК України. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 6.11.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на останнього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень /а.с.16/. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї ДТП, що визначено у Постанові судді Козівського районного суду Тернопільської області від 6 листопада 2019 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. На момент вчинення ДТП, автомобіль марки «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] під керуванням потерпілого [PERSON] , був застрахований згідно з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9521951 (термін дії з 29.11.2018 до 28.11.2019 включно) /а.с.13/. Згодом [PERSON] звернувся із заявою до МТСБУ щодо виплати відшкодування оціненої шкоди у зв`язку із ДТП, відповідно до ст.35 та п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а.с.11, 12/. Протоколом огляду транспортного засобу від 9.10.2019 зафіксовано пошкодження автомобіля марки «Opel Vivaro» д.н.з. [NUMBER] /а.с.23-30/. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Opel Vivaro реєстраційний номер [NUMBER] , 9.10.2019 та на підставі ремонтної калькуляції № 041019 від 23.10.2019, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Opel Vivaro номерний знак [NUMBER] , без включення в розрахунку ПДВ складає 51 963,85 грн. /а.с.17-20, 21-22/. Із наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 14.04.2020 №4419, платіжних доручень №1477749 від 16.04.2020 та №1155701 від 2.12.2019, видно, що МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 51 963,85 грн. та вартість послуг у розмірі 1 190,00 грн. /а.с.31, 32, 33/. 17.04.2020 позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія з проханням сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 53 153,85 грн. на рахунок МТСБУ /а.с.34/. 12.05.2020 відповідачем подана заява щодо можливості сплачувати суму боргу частинами на максимальний термін, тому що немає змоги сплатити всю суму одноразово за справою №62892 /а.с.35/, однак борг так і залишився не погашений останнім до 8.02.2023. Відповідно до п.п.«ґ» п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з п.п.33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 року неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з тим, що відповідач невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово не надав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Відповідач документальних підтверджень про те, що він з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок суду не надав. Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують право позивача на відшкодування шкоди. У свою чергу, відповідачем не надано суду доказів, які б були підставою для відмови у задоволенні позову. Отож суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 684 грн., що підтверджено платіжним дорученням №709459 (а.с. 4). На підставі наведеного, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 684 грн.

Outcome: approved