Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунити відповідача [PERSON] від права на спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт на неї. Позивач постійно її доглядала та лікувала з травня 2010 року по день смерті спадкодавця. [PERSON] була інвалідом І гр. по зору, потребувала постійного стороннього догляду. Відповідач є рідним братом позивача, з матір`ю не спілкувався, хоча вона була високо інтелектуальною людиною та мала потребу у соціальному спілкуванні, зокрема й з відповідачем. Вдома саме позивач піклувалася про заповідача. Відповідач не бажав відвідувати матір в лікарні, не бажав спілкуватися з нею. Після смерті матері вона отримала свідоцтво про право на спідщину за заповітом на 5/6 частин спадкового майна та дізналася, що право на 1/6 частку спадщини отримав відповідач в порядку ст. 1241 ЦК України як непрацездатний повлітній син спадкодавця. Позивач вважає, що відповідач повинен бути усунений від спадкування обов`язкової частки у спадщині, оскільки він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Зазначає, що мати потребувала саме моральної підтримки від відповідача у вигляді спілкування, проведення спільних бесід, особистої участі сина в її житті. [PERSON] була творчою особистістю, а відповідач має здібності до літератури, тому вона мала потребу у спілкуванні саме з відповідачем, як поетом багатьох віршів, чого позивач надати не могла. Ухвалою суду від 13.12.2022 по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.02.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 09.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю. Вказує, що з 2006 по 2010 роки [PERSON] проживала разом з ним в м. Новоукраїнка. За час спільного проживання з матір`ю відповідач здійснював необхідний побутовий догляд за нею, забезпечував їжею, предметами першої необхідності, створював комфортні умови проживання, купував ліки, здійснював транспортування матері до лікувальних закладів в м. Кропивницький, м. Харків та м. Одесу. В 2010 році стан здоров`я відповідача погіршився, згодом у нього було діагностовано «Рак гортані» та встановлено ІІ гр. інвалідності. З 2010 року до дня смерті [PERSON] проживала разом з позивачем. Відповідач не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спідкодавцю. 13.01.2023 від позивача по справі надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує про відсутність доказів щодо тверджень відповідача у відзиві на позов. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13), зареєстрована та проживає в с. Червоновершка Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.10,11, 15). Після реєстрації шлюбу позивач змініила прізвище на « [PERSON] » (а.с.4). [PERSON] на час смерті була зареєстрована та проживала разом з позивачем [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.17), яка доглядала та піклувалась про свою матір з 20.05.2010 р. до часу смерті [INFO] (а.с.19). Спадкодавець [PERSON] страждала на кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ст.ІІ, глаукому, бельмо, дегенерацію сітківки, хр. пієлонефрит, емфізему легень, пневмосклероз, хр. гепатопанкреатит, ДОА колінних суглобів та перебувала на лікуванні в Кіровоградському обласному госпіталі для ветеранів війни з 14.09. по 04.10.2011 року, з 20.01.2014 по 10.02.2014 року, з 28.08.2014 по 17.09.2014 року, з 07.06.2013 по 26.06.2013 року, з 10.06.2015 по 01.07.2015, з 06.03.2017 по 28.03.2017 року; в Кіровоградській обласній лікарні з 19.06.2014 по 03.07.2014 року, про що свідчать копії епікризів (а.с.20-26). Згідно копії довідки МСЕК [PERSON] в 2004 році встановлено І групу інвалідності (а.с.27). За місцем проживання з 2004 року перебувала на обліку в КНП «Компаніївська лікарня КСР КО» з діагнозом: О/угольна Ш А ст., оперована глаукома правого ока, більмо лівого ока, дегенерація сітківкі обох очей, сліпота обох очей. Потребувала постійного стороннього догляду (а.с.85). Згідно довідки сімейного лікаря КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Компаніївської селищної ради Кіровоградської області» від 10.01.23 [PERSON] з 2019 року задекларована у сімейного лікаря, з 2019 по 2022 [PERSON] неодноразово зверталася за консультаціями та з приводу лікування матері [PERSON] , отримувала направлення для обстеження та лікування в районній лікарні (а.с.86). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.29). Спадкоємцем майна за заповітом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яка 22.11.2022 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (заповіт посвідчений 15.04.2010 року за № 780) на 5/6 частин земельної ділянки площею 7,3426 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області (а.с.30, 31) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом (заповіт посвідчений 15.04.2010 року за № 780) на 5/6 частин земельної ділянки площею 1,8268 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області (а.с.32-34). Відповідач по справі [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.50), з 1996 року зареєстрований та проживає в м. Новоукраїнка. З травня 2006 по квітень 2010 року мати відповідача - [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з відповідачем у м. Новоукраїнка, що підтверджується записами в домовій книзі (а.с.51-53). Після смерті матері відповідач 22.11.2022 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/6 частку земельної ділянки площею 7,3426 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області (а.с.54) та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 часку земельної ділянки площею 1,8268 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Компаніївської селищної ради Кіровоградської області (а.с.55). [PERSON] з 2016 року являється інвалідом ІІ гр. (а.с.56,57), хворіє на рак гортані зв`язкової локалізації, в 2018 році переніс оперативне втручання, перебуває на диспансерному обліку в КЗ «Кіровоградський ООД» (а.с.58-61). Крім того, в 2015 році [PERSON] проходив лікування у нейрохірургічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: Травматична нейропатія правого малоберцового нерва на рівні підколінної ямки. Поріз правої стопи» (а.с.62-63). Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що [PERSON] з 2006 по 2010 роки проживала разом з її братом - відповідачем по справі [PERSON] в м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Зі слів матері брат вчиняв сварки з нею, чинив психологічний тиск, не надавав належного догляду, залишав на сторонніх осіб. З 2010 року до дня смерті (2022) [PERSON] проживала разом з нею в с. Червоновершка Кропивницького району Кіровоградської області і саме вона здійснювала догляд за матір`ю, створювала належні умови проживання та займалася лікуванням матері. [PERSON] була інвалідом І гр., незрячою та потребувала стороннього догляду. [PERSON] відмовлявся надавати матеріальну допомогу, з матір`ю не спілкувався, не відвідував в лікарні та не приїхав на похорон. В 2010 році мати склала заповіт. Вказала, що за життя її мати [PERSON] була повністю забезпечена всім необхідним (продукти харчування, ліки, догляд) та не мала потреби в допомозі інших осіб і що брат не зобов`язаний був утримувати матір, оскільки вона задовольняла усі життєво необхідні потреби матері. Однак, будучи творчою особистістю мати мала потребу у спілкуванні з відповідачем, який також є творчою особистістю. Вважає, що ухилення відповідача від особистого спілкування з матір`ю є підставою для позбавлення його від права на обов`язкову частку в спадщині. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком позивача [PERSON] . З 2010 по 2022 рік разом з ними проживала мати позивача [PERSON] , яка була інвалідом І гр. по зору. Його дружина здійснювала догляд за матір`ю, купувала ліки, возила її до лікарні. В 2010 році він привіз нотаруса до дому для оформлення [PERSON] заповіту. Відповідач матеріально не допомагав, на свята не приїздив, хоча [PERSON] потребувала особистого спілкування з сином. Також пояснив, що матеріальних проблем в родині не було, всі життєві потреби [PERSON] були забезпечені на належному рівні. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що проживають в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, добре знають родину відповідача, часто спілкувалися та бували вдома у відповідача. З 2006 по 2010 роки в будинку відповідача проживала його мати [PERSON] , яка займала окрему кімнату, часто хворіла, майже не бачила, тому родина відповідача здійснювала догляд за нею та займалися її лікуванням (возили до медичних закладів м. Харкова та м. Одеса). За час проживання [PERSON] у відповідача вона була доглянута та весела, на поведінку сина ніколи не скаржилася, між матір`ю та сином були добрі стосунки. Свідок [PERSON] пояснила суду що являється донькою відповідача та в період 2007-2008 р.р. проживала разом з батьками. З 2006 по 2010 роки з батьками проживала її бабуся [PERSON] , яка хворіла, в зв`язку з чим батьки возили її на лікування в м. Харків, в м. Одесу та в районну лікарню. В 2010 році позивач [PERSON] приїхала в гості на різдвяні свята, поспілкувалася з [PERSON] та згодом перевезла її до себе. Батьки приїздили до [PERSON] на день народження, «проводки», спілкувалися по телефону, а коли батько після хвороби втратив голос та не міг розмовляти мати передавала бабусі те, що він говорив. Батьки відвідували бабусю в госпіталі в м. Кропивницькому, а після її смерті вона з батьками їздила на похорон на кладовище. Вказала, що поминальний обід [PERSON] проводила у себе вдома, а батько через конфлікт не хотів їхати до сестри, тому вони не були присутні на поминальному обіді. Свідок [PERSON] пояснила суду, що являється дружиною відповідача. З 2006 по 2010 роки разом з ними проживала мати відповідача [PERSON] , яка втратила зір. Вказала, що [PERSON] проживала в їх будинку в окремій кімнаті. На той час свідок працювала та прибігала в обід з роботи, щоб нагодувати [PERSON] . Також свідок здійснювала інший догляд прала, прибирала та купала [PERSON] . За весь час проживання матері відповідача разом з ними позивач [PERSON] не приїздила та не телефонувала матері. Відносини у матері з сином були нормальні. Вони також займалися лікуванням [PERSON] та возили її в медичні заклади м. Харкова та м. Одеси, купували необхідні ліки. Після того, як [PERSON] стала проживати разом з [PERSON] , вони з чоловіком 2-3 рази на рік приїздили до них в гості на свята, часто спілкувалися по телефону (свідок особисто телефонувала [PERSON] ), відвідували [PERSON] в госпіталі в м. Кропивницькому, привозили продукти харчування. Також вказала, що їздили на похорон [PERSON] , однак на поминальний обід не пішли, оскільки її чоловік не хотів йти до своєї сестри ( [PERSON] ). Свідок [PERSON] пояснив суду, що являється фізичною особою підприємцем та має в оренді земельні ділянки. [PERSON] неодноразово зверталася до нього за допомогою з приводу отримання коштів на лікування матері в рахунок орендної плати. На прохання [PERSON] возив її матір до лікарні. З позивачем вони зустрічалися 2-3 рази на рік під час розрахунків за оренду земельних ділянок. В 2019 р. після інсульту у [PERSON] позивач просила кошти на лікування матері, зі слів позивача її брат [PERSON] допомоги не надавав та не бажав спілкуватися. Позивач опікувалася своєю матір`ю [PERSON] , яка була доглянута та забезпечена усім необхідним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює директором територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг, [PERSON] з 2010 року зверталася до центру з приводу замовлення послуг соціального таксі, оскільки її мати [PERSON] хворіла, майже нічого не бачила та проходила лікування в м. Кропивницькому. Вони зустрічалися з [PERSON] приблизно 2 рази на рік, коли возили [PERSON] в госпіталь. Крім того, представником позивача подано через канцелярію суду та зареєстровано нотаріально посвідчені заяви [PERSON] та [PERSON] (а.с.100-102, 136-138). В судовому засіданні представник позивача повідомила, що подані заяви слід розцінювати як письмові докази. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами, відповідно до ст. 95 ЦПК України, є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає документ як матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; Таким чином, подані представником позивача заяви [PERSON] та [PERSON] є письмовими доказами. Ознайомившись зі змістом вказаних заяв судом встановлено, що у них містяться пояснення відповідних фізичних осіб про відомі їм обставини, що стосуються предмета доказування. Відповідно до змісту ч.1 ст. 90 ЦПК України повідомлення про відомі обставини, які мають значення для справи є показаннями свідка. З огляду\~на положення\~ст.ст.\~229,\~230 ЦПК України суд повинен безпосередньо дослідити докази у справі, зокрема допитати свідка особисто; суд приводить свідка до присяги; попереджає про кримінальну відповільність; учасники справи та головуючий можуть ставити питання свідкам. Отже, ЦПК України для фіксування повідомлень осіб про відомі їм обставини, які мають значення для справи, зідно засобом доказування є показання свідків. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного суд дійшов висновку що надані представником позивача письмові докази нотаріально посвідчені заяви [PERSON] \~та [PERSON] є недопустими доказами, тому відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере їх до уваги. Крім того, представником відповідача під час судового розгляду 24.03.2023 через канцелярію суду подано клопотання про долучення в якості письмових доказів фотознімків. В судовому засіданні представник відповідача просив поновити строк подачі доказів мотивуючи тим, що вказані знімки знаходились у сина відповідача, який перебував у складі ЗСУ, тому не міг долучити їх раніше. Позивачем 18.05.2023 через канцелярію суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи в якості письмових доказів копій фотографій та епікризів [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач повинен\~подати суду\~докази разом\~з поданням\~відзиву.\~Якщо доказ\~не може\~бути поданий\~у встановлений\~законом строк\~з об`єктивних\~причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи відсутність обгрунтування неможливості подання сторонами доказів у встановлені ст. 83 ЦПК України строки, суд не приймає до розгляду докази, подані сторонами 24.03.2023 року та 18.05.2023 року. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ст. 1241 ЦК України). Частинами 5, 6 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі №589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі №644/7044/15-ц). Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Також у справі №727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст.\~1224\~ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність фактів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, адже лише при одночасному настанні їх у сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Так, позивачем не надано належних, допустимих доказів, що є її процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідача (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги матері та існування потреби матері в допомозі саме відповідача, з огляду на отримання такої допомоги від позивача. Крім того, позивачем не доведено чи мав відповідач можливість надавати матеріальну та фізичну допомогу матері з огляду на його стан здоров`я (рак горла) та проживання в іншій місцевості, а також те, що відповідач є творчою особистістю та спадкодавець мала виключну потребу спілкування з ним. З огляду на викладене, доводи позивача про те, що відповідач не має права на обов`язкову частку у спадщині за законом, оскільки за життя спадкодавця [PERSON] не турбувався про неї, не підтримував її матеріально, не спілкувався з нею як з творчою особистістю - є необґрунтованими, а крім того, суд бере до уваги, що впродовж періоду з 2006 по 2010 рік спадкодавець [PERSON] проживала в сім`ї відповідача, який опікувався нею, тому суд приходить до висновку, що позов про усунення від права на спадкування задоволенню не підлягає. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати за рахунок позивача.

Outcome: dismissed