Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: Усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] ; Стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір та витрати на правничу (правову) допомогу. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що [INFO] у віці 94 роки померла [PERSON] - матір позивачки та відповідача. [PERSON] за життя склала заповіт 20.03.1996 року, посвідчений Головацькою Х.С., державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори, за реєстр. № 3-1486, за яким належну їй квартиру [ADDRESS] та речі домашньої обстановки і вжитку заповіла своїй доньці [PERSON] . За заявою [PERSON] 25 березня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу О.О. Дудко було відкрито спадкову справу, номер справи у спадковому реєстрі 69218853. За деякий час після відкриття спадщини нотаріусом було повідомлено [PERSON] , що заяву про прийняття спадщини подав також брат позивачки [PERSON] , який є пенсіонером та має право на обов`язкову частку у спадщині за законом при наявності заповіту. Повідомлення цього факту нотаріусом позивачці [PERSON] дуже її вразило, адже її брат [PERSON] протягом останніх 7 років не з`являвся до матері, не спілкувався з нею навіть по телефону, а також не надавав жодної допомоги. Тому, на думку позивача, відповідач не має права на спадкове майно. Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху. /а.с.49-50/ 23 вересня 2022 року від представника позивача [PERSON] адвоката Кожушко Л.В. надійшло клопотання про усунення недоліків. Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове зсідання. /а.с.63/ 03 листопада 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку на спадкове майно, як пенсіонер. /а.с.72-79/ 18 листопада 2022 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивачка не оспорює самого факту належності [PERSON] до непрацездатних осіб, як пенсіонера за віком, а покликається на факт ухилення [PERSON] від надання допомоги померлій [PERSON] , що перебувала в безпорадному стані внаслідок похилого віку та хворіб, а також потребувала сторонньої допомоги у забезпеченні побутових умов, оскільки не виходила за межі квартири і не могла самостійно здійснювати закупівлю продуктів для приготування їжі. /а.с.80-82/ Ухвалою суду\~від 05\~грудня 2022\~року витребувано\~у приватного\~нотаріуса Львівського\~міського нотаріального\~округу Дудко\~Олени Олександрівни\~(місцезнаходження\~-\~вул.\~Ів.\~Франка,\~41,\~м.\~Львів,\~79005) копію спадкової справи № 2 за померлою [PERSON] , номер справи у спадковому реєстрі 69218853; Витребувано в КОМУНАЛЬНОГО\~НЕКОМЕРЦШНОГО ПІДПРИЄМСТВА\~ЛЬВІВСЬКЕ ТЕРИТОРІАЛЬНЕ\~МЕДИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ\~КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ\~ПЛАНОВОГО ЛІКУВАННЯ,\~РЕАБІЛІТАЦІЇ ТА\~ПАЛІАТИВНОЇ ДОПОМОГИ\~(місцезнаходження\~-\~вул.\~Коновальця,\~буд.\~26,\~м.\~Львів,\~79013) копію медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , що померла [INFO] та перебувала на обліку, як пацієнтка у Відділенні сімейної медицини №3 Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», лікар - Крислатий Зеновій Іванович; Витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( вул. Митрополита Андрея, 10 м. Львів, 79016) інформацію про нарахований розмір пенсії [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01. 2015 року по 03.03.2022 року (день смерті)./а.с.94-95/ Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. /а.с.178-179/ У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] позові вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечила. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Допитаний у судовому засіданні 19 квітня 2023 року свідок [PERSON] пояснив, що йому невідомо чи просила померла [PERSON] допомогу. Коли приходив до тещі ( [PERSON] ), вона відкривала двері. Виходила на задній двір. Могла виходити на ходунках. До [PERSON] більше ходила позивачка, а свідок зрідка. Допитаний у судовому засіданні 19 квітня 2023 року свідок [PERSON] пояснила, що в сім`ю [PERSON] прийшла 48 років назад, одружилась з відповідачем. Конфлікту не було. Жили мирно і дружно. Відповідач хороший син, ні в чому мамі не відмовив, чи не допоміг. З 2015 року менше став відповідач їздити за кермом, після проблем зі здоров`ям (надана медична картка [PERSON] ). Свідок приходила до [PERSON] (свекрухи) і після 2015 року. Дзвонила, розмовляла з нею. Пропонували взяти до себе, або казали до позивачки їдьте. Генефа не хотіла ні до позивачки, ні до відповідача. Казала, що буде житии в своїй хаті. Не хотіла, ні до сім`ї відповідача, ні до сім`ї позивачки. Свекруха ( [PERSON] ) жила сама в квартирі. Свідок ключів не мала від квартири, коли приходила двері відкривала свекруха. Ходила з ходунками, які купили їй для зручності ( відповідач та свідок). Свідок приходила до вересня 2019 року коли один раз в місяць, коли в тиждень. Свідок водила внука на басейн ( поруч з квартирою [PERSON] ), інколи з чоловіком (відповідачем) заходили разом провідати, спитати померлу чи щось треба. Свекруха казала що їй нічого не треба. Приходила з 2015 по 2019 рр. до [PERSON] , потім рідше. Двері відкривала [PERSON] . Ходила з палкою. Виходила на подвір`я, сиділа там. Продукти мала, у неї завжди був забитий холодильник, не просила нічого. Допитаний у судовому засіданні 09 травня 2023 року свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивачки, який проживає у квартирі [ADDRESS] , що розташована над квартирою померлої [PERSON] . Мешкає на [ADDRESS] з 2012 року. Засвідчив, що померла [PERSON] пересувалась на ходунках. [PERSON] вийти сама на подвір`я, посидіти. [PERSON] та доглядала дитину свідка. Про допомогу не просила. Хіба хліб купити. Дочка позивачка приходила. Спілкувались як сусіди, тільки, як справи. Генефа сама відкривала двері, коли свідок йшов зверху до низу по сходах. Про конфлікти в сім`ї [PERSON] свідок нічого не знає. Про смерть довідався за тиждень два після смерті. Працює зранку до вечора. Допитаний у судовому засіданні 09 травня 2023 року свідок [PERSON] пояснив, що він є внуком померлої [PERSON] та сином відповідача. Зазначив, що приходив до баби, баба жила сама на [ADDRESS] . Баба зверталась за допомогою щось зремонтувати. Відвідував із дітьми своїми. Коли почався короно вірус приблизно 2019 рік, похворіли, боялись бабі якусь заразу принести. Після 2020 року часто не заходив. Заходив до баби приблизно 1-3 рази на місяць за потребою. Допомагав бабі, робив чоловічу роботу міняв лампочки, ремонтував крани, міняв трубу в туалеті, плитку підклеював. Баба самостійно готувала їжу. Сама готувала. Давала собі раду сама, допомоги не просила. 2016-2017 р.р. був на дні народження у баби. На релігійні свята теж заходив, не часто. Просила купити продукти - купував, але рідко просила. Питання спадщини не обговорювалось. Про заповіт довідався тільки зараз. За допомогою баба до відповідача (батька) не зверталась. Опіки не просила і не потребувала. З квартири виходила на подвір`я. Баба жила сама. [PERSON] та [PERSON] не знає. Допитаний у судовому засіданні 09 травня 2023 року свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою померлої [PERSON] , яка жила навпроти її квартири. Зазначила, що [PERSON] могла сама вийти на подвір`я. Зараз ніхто не живе в квартирі після смерті [PERSON] . Генефа жила сама до березня 2022 року. За межі подвір`я не виходила. Однак на подвір`я [PERSON] виходила, також могла приглядати за дітьми свідки. Востаннє свідок була у померлої приблизно [INFO] , двері відкривала [PERSON] свідку. Жила Генефа сама, останнім часом (місяць) жила позивачка з [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . /а.с.166/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . /а.с.77/ [INFO] у віці 94 роки померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . /а.с.16/. За життя [PERSON] уклала заповіт, який 20 березня 1996 року посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Головацькою Х.С., за яким належну їй квартиру [ADDRESS] та речі домашньої обстановки і вжитку заповіла своїй доньці [PERSON] . /а.с.17-18/ За заявою [PERSON] 25 березня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу О.О. Дудко було відкрито спадкову справу, номер справи у спадковому реєстрі 69218853, що стверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. /а.с.18/ Через деякий час після відкриття спадщини нотаріусом було повідомлено [PERSON] , що заяву про прийняття спадщини подав також брат позивачки [PERSON] , який є пенсіонером та має право на обов`язкову частку у спадщині за законом при наявності заповіту. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 1235 Цивільного кодексу України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Як вбачається із наявного в матеріалах справи пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] призначено пенсію за віком. /а.с.77/ Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової\~частки у\~спадщині може\~бути зменшений\~судом з\~урахуванням відносин\~між цими\~спадкоємцями та\~спадкодавцем,\~а також\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення. До обов`язкової\~частки у\~спадщині зараховується\~вартість речей\~звичайної домашньої\~обстановки та\~вжитку,\~вартість заповідального\~відказу,\~встановленого на\~користь особи,\~яка має\~право на\~обов`язкову\~частку,\~а також\~вартість інших\~речей та\~майнових прав,\~які перейшли\~до неї\~як до\~спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Отже, перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, або вдови з інвалідністю І, II, III груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої ст. 141 Цивільного кодексу України, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України, який відносить до категорії „непрацездатні" осіб з інвалідністю - ІІ та ІІІ групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» ( зі змінами від 20.10.2014 Закону № 1709-VII), п.п. 5.5 п. 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 1-12 року № 296/5, нотаріус перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. У судовому засіданні позивачка свої нормативно-правові вимоги обґрунтовувала покликаюсь на статті 1216-1218, 1261, ч.1 ст.1270, ч.ч.5, 6 ст.1224 ЦК України, ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, а також Постанови Верховного суду, і як підстави для задоволення позову зазначає сукупність обставин, передбачених в частині 5 статті 1224 ЦК України; безпорадний стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві яке полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, пов`язане з винною поведінкою. При цьому, позивачкою не доведено сукупність обставин, які мають значення у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України та на які у своїх висновках покликається Верховний Суд у даній категорії справ, а саме: умисне ухилення відповідача від надання допомоги матері [PERSON] та ухилення від обов`язку забезпечити їй підтримку та допомогу; безпорадний стан покійної [PERSON] : потреба [PERSON] допомоги саме від сина відповідача [PERSON] . Наведені вище обставини мають настати одночасно і мають бути доведені у їх сукупності, і лише тоді відповідач [PERSON] міг би бути усунени від спадкування. Верховний суд також підкреслив, що позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватись лише в крайньому випадку. Позивачка не надала суду доказів ні безпорадного стану померлої [PERSON] , ні те, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги, мав можливість і не надала таку допомогу. Не довела, що померла ( [PERSON] ) потребувала будь-якої допомоги та що просила Генефа допомоги і саме від відповідача. [PERSON] хоча і була вже досить поважного віку, однак з долучених медичних документів не вбачається, що [PERSON] потребувала допомоги, інвалідності вона не мала, догляд, опіка чи піклування їй не призначались. Так, дійсно ходила за допомогою ходунків, які придбав відповідач, що і підтвердила позивачка. Крім цього, померла [PERSON] мала гідну пенсію, вищу за середньостатистичну в Україні, що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду. Як зазначили у судовому засіданні свідки зі сторони позивачки, покійна [PERSON] виходила у двір та доглядала за дітьми, які грались на подвір`ї. А вийти на подвір`я, треба було пройти через сходову клітку і спуститись пару сходинок. Окрім цього, у судовому засіданні позивачка зазначила, що відповідач умисно ухилявся від обов`язків по догляду за матір`ю. Разом з тим, сама ж позивачка пояснила, що до матері приходила через день, тільки останнім часом, практично перед смертю жила з нею. Про це говорила і сусідка [PERSON] . На запитання якої допомоги потребувала покійна, позивачка відповіла, що їй невідомо. Разом з тим, в суді зазначила, що їй потрібно було спілкування, мама хворіла, тому потребувала допомоги моральної. Також зазначила, що мати пересувалась на ходунках, тому потребувала допомоги від сина. Але від опікунства відмовилась. При цьому, як зазначив у судовому засіданні відповідач, він приходив, навідував матір. Після 2019 року, коли почався ковід, для застереження передбачуваних наслідків для старшої людини, рідше почав навідуватись. Але зв`язку з матір`ю не втрачав ніколи. Телефонував. Контакти були розірвані лише з позивачкою (сестрою), а з мамою не втрачав. Опіки мама не потребувала, казала, що є діти, але буде доживати сама. Мама жила сама. Дійсно, купив ходунки, щоб мамі було легше пересуватись. Також і члени сім`ї відповідача (дружина, сини, внуки) навідувались до [PERSON] . Зазначив також, що мама мала гідну пенсію. Померла [PERSON] ніколи не просила допомоги. Коли відповідач приходив до матері, вона сама відкривала двері. Мати сама готувала їсти. Побутові проблеми (помити, тощо) виконувала донька (позивачка), як жінка. З 2019 року жив у с. Зелів, але маму відвідував. З 2019 року декілька раз на рік. Якби мати просила допомогу, відповідач все б зробив. Частинами 5, 6 ст.1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.\~Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі №589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі №644/7044/15-ц). Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Також у справі №727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5\~ст. 1224 ЦК України\~має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із долучених позивачем до матеріалів справи заяв свідків [PERSON] та [PERSON] , суд звертує увагу на те, що вони однокового змісту та нотаріально засвідчені. Але дані свідки надали ці свідчення не перебуваючи під присягою. Не попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення. Тому такі судом до уваги не приймаються. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність фактів, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України, адже лише при одночасному настанні їх у сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Так, позивачем не надано належних, допустимих доказів, що є її процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідача (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги матері та існування потреби матері в допомозі саме відповідача, з огляду на отримання такої допомоги від позивача. Крім того, позивачем не доведено чи мав відповідач можливість надавати матеріальну та фізичну допомогу матері з огляду на проживання в іншій місцевості, а також те, що померла мала виключну потребу спілкування з ним. З огляду на викладене, доводи позивача про те, що відповідач не має права на обов`язкову частку у спадщині за законом, оскільки за життя спадкодавця [PERSON] не турбувався про неї, не підтримував її матеріально, не спілкувався з нею є необґрунтованими, тому суд приходить до висновку, що позов про усунення від права на спадкування задоволенню не підлягає. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати за рахунок позивача.

Outcome: dismissed