Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Адвокат Дубчак Леся Сергіївна в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю та її поділ. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] з 03.09.1999 по 13.11.2017 перебували в шлюбі, під час якого народилась [PERSON] , [INFO] . 07.12.2004 між Регіональним відділенням Державного фонду в м. Києві та сім`єю (в складі трьох осіб) в особі [PERSON] було укладено кредитну угоду №83. Згідно з додатком №1 до кредитної угоди №83 від 07.12.2004 суму кредиту було визначено, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2011 №584 на весь склад сім`ї з трьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кредит було надано на будівництво житла площею 83 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір про дольову участь у будівництві житла було укладено під час перебування у шлюбі за згодою подружжя та в інтересах сім`ї, яка складалась з трьох осіб, з використанням прямого адресного кредиту на суму 138310 грн. Оскільки нормативна площа квартири була більша, то необхідно було сплатити вартість понаднормативної площі житла шляхом перерахування власних коштів, в зв`язку з чим для оплати зазначених коштів між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №10-29/150 від 30.03.2005, згідно з яким останньому надано кредит в сумі 210713 грн., які спрямовані на оплату перевищення нормативної площі житла шляхом перерахування забудовнику через банк-агент. 21.08.2006 відповідачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . З червня 2010 року [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають в спірній квартирі. За рахунок спільних коштів подружжя було погашено платежі по кредитному договору №83 в розмірі 17340,64 грн. Станом на 15.03.2013 по кредитному договору №83 сформувалась заборгованість в розмірі 14501,93 грн., яка була погашена матір`ю [PERSON] , яка і надалі здійснювала погашення кредиту без участі відповідача, сума здійснених платежів становить 42906 грн. Станом на 11.11.2019 залишок боргу по кредитному договору №83 становив 72803,61 грн. Майновим поручителем за зобов`язаннями відповідача за договором кредиту №10-29/150 від 30.03.2005 є [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Заборгованість за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Укрсоцбанк», була стягнута на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2016. Оскільки відповідач не виконав добровільно рішення суду, було застосовано звернення стягнення на кв. [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки. Стороною кредитного договору від 07.12.2004 №83 була саме сім`я, яку представляв один з її повнолітніх членів, а тому саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності на житло в рівних частинах, а спірна квартира є їх спільною сумісною власністю. Просила: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , квартиру [ADDRESS] , загальною площею 112,8 кв.м; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 112,8 кв.м; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 112,8 кв.м; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 112,8 кв.м; стягнути на користь позивачів судові витрати. 06.12.2022 судом постановлено ухвалу про забезпечення позову. 06.12.2022 судом постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано строк для усунення його недоліків. 08.02.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивачів адвокат Дубчак Л.С. надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги та у разі задоволення позову скасувати заходи його забезпечення. Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.05.2013. 07.12.2004 між Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в м. Києві та сім`єю в особі [PERSON] було укладено кредитну угоду №83, за умовами якої відповідно до Положення про надання довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) та придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29.05.2001 №584, останній отримав прямий адресний кредит в сумі 138310 грн. з терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди на будівництво житла загальною площею 115,13 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно п. 2.1. кредитної угоди від 07.12.2004 №83 позичальник вносить кошти попереднього внеску в сумі 4415 грн. на момент укладання кредитної угоди та кошти за понаднормову площу в сумі 228645 грн. в терміни, встановлені в договорі про дольову участь у будівництві житла. Відповідно п. 6.1. кредитної угоди від 07.12.2004 №83 збудоване житло передається позичальнику у власність. Відповідно до розрахунку розміру кредиту, що є додатком до кредитної угоди від 07.12.2004 №83 склад сім`ї позичальника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , загальна вартість квартири становила 368416 грн, розмір коштів, які позичальник повинен був сплатити за наднормативну площу, становив 224162 грн. Відповідно до додаткової угоди від 10.12.2008 до кредитної угоди від 07.12.2004 №83 внесені зміни до п.1.2 кредитної угоди та визначено, що кредит надається на будівництво житла, загальною площею 112,80 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 30.03.2005 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , як позичальником укладено кредитний договір №10-29/150, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 210713 грн. для інвестування в житлове будівництво квартири [ADDRESS] , відповідно до Договору про будівництво житла №17Е/17 від 03.12.2004. З метою забезпечення виконання відповідачем зазначеного кредитного договору від 30.03.2005 №10-29/150 щодо повернення кредиту в розмірі 210713 грн. зі сплатою 20% річних між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 30.03.2005 було укладено іпотечний договір та договір поруки №02-10/603. 25.04.2005 між Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сім`єю в особі [PERSON] укладено договір №120-Е про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, за умовами якого Фонд відшкодовує Державі частину відсотків за кредитом, що надаються позичальнику на будівництво житла Київською міською філією АКБ «Укрсоцбанк». 27.09.2006 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 112,80 кв.м, яка дійсно належить [PERSON] . 13.07.2017 Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03.09.1999. Рішення набрало законної сили. 12.11.2021 був складений акт про дострокове погашення [PERSON] та [PERSON] суми кредиту, наданого на будівництво квартири за адресою: [ADDRESS] , зобов`язання за кредитною угодою додаткової угоди від 10.12.2008 до кредитної угоди від 07.12.2004 №83 та додатковою угодою до кредитної угоди від 07.12.2004 №83 вважаються виконаними. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.1, 2 ст. 355 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Пунктом 2 Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29.05.2001 №584 (далі - Порядок №584), визначено, що позичальник - молода сім`я або одинокий молодий громадянин, які отримали кредит на умовах, визначених кредитним договором. Пунктами 39, 40 Положення №584 встановлено, що умови набуття позичальником права власності на збудоване (реконструйоване) і придбане за рахунок кредиту житло визначаються кредитним договором. Відповідно до кредитного договору позичальникові в установленому порядку видається свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) житло. Фінансування витрат, пов`язаних з оформленням цих документів, здійснюється за рахунок позичальника. Умовами кредитної угоди від 07.12.2004 №83 встановлено, що збудоване житло передається позичальнику, яким є сім`я в особі [PERSON] , у власність. Таким чином, кредитною угодою від 07.12.2004 №83 передбачено, що право власності на збудоване житло набуває саме сім`я, яка складається з 3 осіб, яку складають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки позичальником за кредитною угодою від 07.12.2004 №83 є сім`я, враховуючи, що розрахунок нормативної площі квартири було здійснено саме на сім`ю з трьох осіб, а тому право власності на таке житло набули три особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а не одноособово відповідач. Зазначене узгоджується з п. 2 Положення №584, яким визначено значення «позичальник». За таких обставин суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сім`ї, яка складається з трьох осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки інше не визначено кредитною угодою від 07.12.2004 №83. Суд вважає, що позивачі обґрунтовано вимагають поділу спірної квартири між усіма співвласниками в рівних частках, оскільки саме такий спосіб є належним способом захисту їх прав, при цьому підстав для відступлення від рівності часток усіх співвласників судом не встановлено. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права позивачів, як співвласників спірного майна. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні, оскільки відповідно до ухвали суду від 06.12.2022 забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , діє до набрання законної сили судовим рішенням у цій цивільній справі. Відповідно до ст. 143 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 6202,50 грн. (за подання позову) та 496,20 грн. (за подання заяви про забезпечення позову), а на користь позивача [PERSON] - судові витрати по оплаті судового збору в сумі 6202,50 грн. (за подання позову).

Outcome: approved