Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

17.09.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірванння договору дарування земельної ділянки. Позивач просить суд ухвалити рішення про розірвання договору дарування, а саме: земельної ділянки, площею 0,1200 га кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 15 вересня 2020 року приватним нотаріусом Ужородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В., за реєстровим номером № 959 та скасувати запис про право власності на земельну ділянку 38177818 від 15.09.2020 року, внесеного до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В.. В позовній заяві зазначено, що 08 липня 2006 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, відповідний актовий запис №349. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .. На даний час, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.08.2021 року у справі №308/13780/20, шлюб між нами розірвано, на момент подання позовної заяви судове рішення не набуло законної сили. 18.04.2013 року, [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжя придбали за договором купівлі-продажу земельну діляну кадастровим номером 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, мкрн. «Шахта», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Митровцій Ю.Ю. Позивачка зазначає, що на вказаній земельній ділянці, за спільні кошти колишнім подружжям було розпочато будівництво індивідуального житлового будинку. У 2016 році колишнє подружжя переїхали у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . До теперішнього часу, вказаний житловий будинок не зданий в експлуатацію. Позивачка звертає увагу суду, що житловий будинок у [ADDRESS] , побудований (завершений будівництвом у 2016 році) знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером 2124884801:03:001:0137, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка належала позивачці на праві особистої приватної власності (на підставі Договору дарування земельної ділянки від 31.08.2015 року). Позивачка вважає, що оскільки, вказаний будинок побудований колишнім подружям спільно, за час шлюбу, він є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] в силу статті 60 СК України. У 2020 році, позивачка вирішила придбати (за свої власні, в тому числі запозичені грошові кошти) на ім`я малолітнього сина житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . При нотаріальному посвідченні договору, необхідна була згода обох батьків та органу опіки та піклування. [PERSON] відмовлявся надати згоду на посвідчення правочину в інтересах малолітнього сина [PERSON] , якщо позивачка не переоформить на нього власну земельну ділянку у с. Оноківці із кадастровим номером 2124884801:03:001:0137 Внаслідок чого, в найкращих інтересах сина, з метою забезпечення його власним житлом, [PERSON] , 15.09.2020 року подарувала (безоплатно передала у власність) [PERSON] вказану земельну ділянку, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В. за реєстровим номером 959. При цьому, жодного правочину, щодо розпорядження спільним житловим будинком, [PERSON] не вчиняла. При посвідченні договору дарування земельної ділянки, між колишнім подружям було домовлено, що [PERSON] , тобто позивачка разом із малолітнім сином, мають право на безперешкодне право на проживання та користування спільним житловим будинком. При цьому всі особисті речі позивачки та її сина, залишилися у спільному будинку. Однак, повернувшись із спільного відпочинку позивачка з сином [PERSON] , приїхавши до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , виявила, змінені паролі охоронної сигналізації та доступу до системи відеоспостереження. З цього часу, [PERSON] разом із сином не мають можливості користуватися власним житловим будинком, а змушені проживати у житлі, що винаймаєть. 07.12.2020 року, [PERSON] в черговий раз приїхавши до їхнього спільного будинку, виявила всі свої особисті речі у пакетах для сміття. Забравши свої речі, вона остаточно вирішила розірвати шлюб із відповідачем та 22.12.2020 року звернулась до Ужгородського міськрайонного суду із відповідним позовом. Отже, виникла ситуація, коли повністю змінилися обставини, якими [PERSON] керувалася при укладенні договору дарування земельної ділянки. Зараз не може захистити своє, порушене відповідачем, право на проживання у житлі, що в силу ст. 60 СК України є спільної сумісною власністю. Оскільки вказаний житловий будинок не зданий в експлуатацію він не вважається об`єктом нерухомого майна, а вважається будівельними матеріалами. Позивачка враховуючи дії відповідача, вважає, що обставини, за яких укладався договір дарування земельної ділянки, змінились настільки, що наявні підстави для його розірвання, в порядку ст. 652 ЦК України, в зв`язку з чим змушена звернутись до суду із даним позовом. В позовній заяві зазначено, що відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Ухвалою Ужородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 14.02.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача\~адвокат Борсенко О.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позов не підлягає до задоволення. Представник відповідача покликається на те, що позивачка стверджує, що земельна ділянка, площею 0,1200 га, кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, мкрн. «Шахта» була придбана під час шлюбу позивача та відповідача за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Митровцій Ю.Ю. за реєстровим номером 1155. В силу ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В подальшому, в силу вичинених між позивачкою та відповідачем правочинів змінився правовий режим земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, мкрн. «Шахта», а саме така вибула із складу спільної сумісної власності подружжя. До вчинення спірного договору дарування, земельна ділянка вже належала позивачці на праві приватної власності на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 31.08.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В. за реєстром № 2647, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого 31.08.2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В. за індексним номером 43056947, номер запису про право власності 10987064, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 44371821248. Вищезазначене зафіксовано в п. 2 Договору дарування земельної ділянки від 15.09.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В. за реестровим номером 959. За цим Договором дарування земельної ділянки від 15.09.2020, дарувальник [PERSON] , будучи власником земельної ділянки на праві приватної власності безоплатно передала у власність (подарувала), а обдаровуваний [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, мікрорайон «Шахта», кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, надану для ведення індивідуального садівництва. Представник відповідача посилається на те, що заявлені вимоги позивачка мотивує тим, що з моменту укладення спірного договору дарування істотно змінилися обставини, а саме внаслідок розриву сімейних стосунків з відповідачем, позивачка та й спільний з відповідачем син не мають змоги користуватися будинком, який збудований на подарованій відповідачу земельній ділянці. Відповідач відхиляє вказані мотиви позивача, оскільки в силу положень ч. 2 ст. 717 ЦК України договір дарування не передбачає жодних зобов`язань відповідача перед позивачем. Цивільні обов`язки за договором дарування щодо предмету дарування виникли виключно у позивача. Зміст спірного договору дарування не передбачає жодних домовленостей сторін договору щодо правового режиму розміщеного на земельній ділянці нерухомого майна та порядку користування ним. Між сторонами не існує жодних інших угод які б урегульовували взаємовідносини сторін щодо нерухомого майна про яке зазначає позивач. Твердження позивача про мотиви укладення спірного договору дарування ніде не зафіксовані, а отже нічим не підтверджені, не заслуговують на увагу та є голослівними. Також представником відповідача зазначено, що в силу ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право приватної власності відповідача на належну йому земельну ділянку площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, мікрорайон «Шахта», кадастровий номер 2124884801:03:001:0137 не змінює обсягу можливих прав позивачки щодо будинку. Здійснення прав щодо будинку є окремим предметом правового регулювання в залежності від обставин створення об`єкту нерухомості, його статусу, однак ці обставини не входять до кола обставин, які підлягають встановленню у даній справі. Отже, обставини на які покликається позивач у якості підстав позову не є підставами для розірвання договору дарування земельної ділянки. Представник зазначає: відповідач жодних умов спірного договору дарування земельної ділянки не порушував i позивач про наявность істотних порушень цього договору відповідачем не зазначає. З огляду на характер договору дарування та положення частини 1 та частини 2 ст. 717 ЦК України позивач внаслідок укладення договору дарування не могла розраховувати на обов`язок обдаровуваного - відповідача вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, зворотне зобов`язання обдаровуваного за договором дарування не передбачено, а тому істотне порушення обдаровуваним про яке йдеться в ч. 2 ст. 651 ЦК не може мати місце в принципі. Позивачка не наводить підстав для розірвання спірного договору дарування земельної ділянки площею 0,1200 га кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, мкрн. «Шахта», посвідчений 15 вересня 2020 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В. за реестровим номером № 959 з переліку визначеного ст. 727 ЦК України. Юридичні факти з якими закон пов`язує можливість вимоги про розірвання договору дарування не існують, а тому вимога позивача про розірвання договору дарування є безпідставною та не підлягає задоволенню. Згідно штампу вхідної кореспонденції Ужгородського міськрайонного суду позивач звернувся в суд з даним позовом 17 вересня 2021 року. Відповідно до ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою - про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Отже, представник позивача зазначає, фактичні обставини свідчать, що позов про розірвання договору дарування подано позивачем після спливу строку позовної давності. Ухвалою суду від 07.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули. Про день час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Направили на адресу суду заяву у якій просили справу розглянути у відсутність позивача та представника позивача. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не прибули. Про день час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Направили на адресу суду заяву у якій просили справу розглянути у відсутність відповідача та представника відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов наступних висновків. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 717 ЦК України (станом на час виникнення спірних правовідносин), за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках ,встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст.652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Судом встановлено, що 08 липня 2006 року [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, відповідний актовий запис № 349. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.08.2021 року у справі №308/13780/20, шлюб між нами розірвано. 18.04.2013 року, за спільні кошти подружжя придбано за договором купівлі продажу земельну ділянку із кадастровим номером 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, мкрн. «Шахта», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Митровцій Ю.Ю. Ухвалою Ужородського міськрайонного суду від 14 червня 2018 року у справі № 308/6667/18 підтверджуться факт наявності житлового будинку на земельній ділянці за кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також зазначено, що за цією адресою вказано фактичне місце проживання [PERSON] .. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.08.2021 року справа № 308/13780/20 встановлено, що житловий будинок на земельній ділянці за кадастровим номером 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, мкрн. «Шахта» де-факто наявний, але де-юре вказаний будинок не зданий в експлуатацію та не зареєстронаний у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно. [PERSON] , 15.09.2020 року подарувала (безоплатно передала у власність) [PERSON] вказану земельну ділянку, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В., за реєстровим номером 959. Суд враховує, що на час посвідчення договору дарування земельної ділянки, сторони перебували у шлюбі, спільно проживали в будинку, розташованому на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124884801:03:001:0137 та продовжували спільно користуватися вказаною земельною ділянкою. Суд також бере до уваги, що на момент розгляду справи, позивачка разом із малолітнім сином, мають право на безперешкодне право на проживання та користування спільним житловим будинком, який розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124884801:03:001:0137. Таким чином, суд вважає, що після розірвання шлюбу між сторонами виникла така ситуація, коли всі домовленості між ними, які мали місце під час укладення спірного договору змінилися настільки що, якби сторона позивача могла це передбачити, вона не уклала б договір або уклала б його на інших умовах З врахування викладеного позов в частині розірвання договору дарування земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер 2124884801:03:001:0137, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 15 вересня 2020 року приватним нотаріусом Ужородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В., за реєстровим номером № 959 підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про скасування запису про право власності на земельну ділянку 38177818 від 15 вересня 2020 року, внесеного до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюком В.В., суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 199/8324/19 від 13 липня 2022 року, зауважила таке. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц. Такий позов позивачем не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц). З врахування викладеного позов в частині скасування запису про право власності на земельну ділянку 38177818 від 15 вересня 2020 року, внесений до державного реєстру речович прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Ужгородського районного округу Гуменюком В.В. підлягає відмові. Щодо заяви представника відповідача про пропуск позовної давності суд вказує таке. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність закінчилася, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через закінчення строку позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Наведене міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц). Судом встановлено, що строки позовної давності дотримані. Згідно штампу вхідної кореспонденції Ужгородського міськрайонного суду позивач звернувся в суд з даним позовом 17 вересня 2021 року. Але відповідно до конверту в якому була надіслана позовна заява дата оформлення вказана 14.09.2021, тобто з додержанням строку позовної давності.

Outcome: partial