Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У грудні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.08.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6989,56 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідач зобов`язувався проводити, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом. При підписанні Генеральної угоди від 04.08.2014 року, відповідач [PERSON] підтвердила те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та Правилами, Тарифами складає між нею та Банком кредитний договір. Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови Генеральної угоди від 04.08.2014 року щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 12.12.2022 року утворилась заборгованість в загальній сумі 28441,30 гривень, що складається з наступного: 6239,11 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6201,52 гривень - загальний залишок заборгованості за відсотками, 15322,28 гривень - заборгованість за пенею, 0,00 гривень - заборгованості за комісією, 678,39 гривень - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13937,99 гривень, яка складається з наступного: 6239,11 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6201,52 гривень - загальний залишок заборгованості за відсотками, 1497,36 гривень - заборгованість за пенею, та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі, та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у наданій позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повторно, належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, б/н, від 04.08.2014 [PERSON] отримала строковий кредит на 24 місяців з 04.08.2014 року по 31.08.2016 року на споживчі цілі у розмірі 6989,56 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку гроші кошти (щомісячний платіж) в сумі 349,76 гривень для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 31.08.2016 року. З преамбули та розділу 1 «Реструктуризація заборгованості», вбачається, що ця угода укладена [PERSON] на підставі власного волевиявлення з метою створення сприятливих умов для виконання ним, як позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN50000067537187 від 30.08.2012 року. Сторони в порядку реструктуризації заборгованості погодили зменшити розмір заборгованості за цим договором, а саме: відсотки на 265,67 гривень, комісію на 12,65 гривень, пеню на 0,00 гривень, штраф на 400,07 гривень. Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 7814,56 гривень. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Договорами споживач зобов`язується при підписанні Генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому у Банку рахунку у розмірі 825,0 гривень. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами, Тарифами надання банківських послуг», складає між нею та банком кредитний договір (а.с.16 зворот). Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини. Генеральна угода є новим кредитним договором, укладення якого мало на меті отримання відповідачем нового кредиту для погашення заборгованості за попередніми - тобто функцію перекредитування, рефінансування. На обґрунтування заявлених позовних вимог суду надано розрахунок заборгованості, виписку по рахунку за договором б/н за період 04.08.2014 року - 15.12.2022 року, довідки про видані кредитні картки і про встановлені кредитні ліміти, копію Генеральної угоди від 04.08.2014 року, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно із розрахунком, наданим банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним договором від 04.08.2014 року, станом на 12.12.2022 року становить 28441,30 гривень, і складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 6239,11 гривень, заборгованості за відсотками - 6201,52 гривень, заборгованості по пені - 15322,28 гривень, штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 678,39 гривень. Заборгованість до стягнення становить 13937,99 гривень, з яких: 6239,11 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 6201,52 гривень - загальний залишок заборгованості за відсотками, 1497,36 гривень - заборгованість за пенею (а.с.7-10 зворот). Виходячи із встановлених обставин справи та наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами укладення між сторонами 04.08.2014 року договору про надання кредиту, умови якого передбачали суму кредиту, щомісячного платежу, строк погашення кредиту в повному обсязі, сплату в тому числі і відсотків за користування кредитними коштами, а тому вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення на його користь із [PERSON] заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 6239,11 гривень є обґрунтованими. Розмір заборгованості підтверджений розрахунком позивача та відповідачем в жодний спосіб не спростований. Проте, суд не погоджується з визначеною позивачем сумою відсотків за користування кредитом в розмірі 6201,52 гривень. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18). Як зазначено вище, банк надав [PERSON] строковий кредит в сумі 6989,56 гривень на строк 24 місяців з 04.08.2014 року по 31.08.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби. У тексті підписаної відповідачем Генеральної угоди сторони узгодили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем заявлені вимоги про сплату процентів станом на 12.12.2022 року, тобто поза межами строку кредиту. Поза межами строку кредиту кредитор має право на пред`явлення позову з підстав визначених приписами ст. 625 ЦК України. З огляду на це, розмір процентів, що підлягає стягненню становить 3708,99 гривень. Дана сума підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.9), відповідно до якого станом на 31.08.2016 року розмір боргу за процентами становив 3708,99 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення пені суд враховує, що у Генеральній угоді від 04.08.2014 року розмір пені не зазначений. Згідно з п. 2.8 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочення (а.с.16). Обґрунтовуючи право вимоги стягнення пені, позивач посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про розмір пені за порушення зобов`язань зі сплати кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в безпосередньо підписаній позичальником Генеральній угоді і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таке тлумачення норм цивільного законодавства узгоджується з правовою позицією, сформульованою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17). За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з наданого Банком розрахунку з урахуванням строку закінчення кредитування, загальна сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 9948,10 гривень, з яких: 6239,11 гривень - заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 3708,99 гривень - заборгованість за відсотками станом на 31.08.2016 року. Таким чином, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1770,79 гривень (9948,10 грн.* 2481 грн./ 13937,99 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial