Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.03.2015 року його зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дочки. В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 26.02.2022 року донька виїхала до Словацької Республіки та отримала статус «Odidenec». На цей час дочка проживає з батьком за кордоном, перебуває на його утриманні та з того часу мати не бере участі у вихованні та утриманні дитини. [PERSON] з лютого 2022 року обіцяла забрати виконавчий лист, проте і на цей час аліменти на утримання дитини продовжують нараховуватися. На підставі вищевикладеного позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період коли донька почала проживати з ним, а саме з 01.03.2022 року по 01.03.2023 року в розмірі 16313,50 грн., та припинити стягнення аліментів на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2015 року. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. На виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2023 року представником позивачем було подано до суду заяву від 15.03.2023 року про усунення недоліків позову. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2023 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, його представник, адвокат Волошин Л.Я. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 800,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.01.2015 року. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 08.03.2023 року № 46913755/1, складеного головним державним виконавцем Резуненко М.А., встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, що стягуються на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2015 року (справа № 2/303/614/15) станом на 01.03.2023 року становить 16313,50 грн. При цьому судом встановлено, що вказана заборгованість виникла з березня 2022 року. Таким чином судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначене рішення набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні. Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що з березня 2022 року донька проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні, а відтак відсутні підстави для стягнення з нього аліментів. У зв`язку з цим судом встановлено таке. Так, у закордонному паспорті дитини [PERSON] стоїть відмітка про перетин кордону 26.02.2022 року, а саме в`їзд до Словацької Республіки. Відповідно до довідки управління прикордонної поліції та поліції у справах іноземців дитині [PERSON] надано дозвіл на перебування на території Словацької Республіки на період з 22.03.2022 року по 04.03.2023 року. Також зазначено адресу проживання на території Словацької Республіки. Крім цього судом встановлено, що [PERSON] успішно завершила навчальний 2021-2022 рік загальноосвітньої школи Словацької Республіки та в подальшому зарахована до середньої професійної школи сільського господарства та обслуговування у сільській місцевості Словацької Республіки на перший курс навчання у 2022/2023 навчальному році. Відповідно до повідомлення Великолучківської сільської ради № 126 від 07.03.2023 року дитина [PERSON] з початку повномасштабних воєнних дій з кінця лютого 2022 року проживає в м. Кошіце, Словацька Республіка, разом з батьком. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З наведеного слід зробити висновок про те, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що дитина з 01.03.2022 року постійно проживає з батьком, знаходиться на його утриманні. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] аліментів за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 09.03.2023 року. Що стосується вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.03.2022 року по 01.03.2023 року в розмірі 16313,50 грн., суд зазначає наступне. Частина 2 ст.\~197\~СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В розумінні цих положень закону підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини, що виникла за період з 01.03.2022 року по 01.03.2023 року, оскільки судом встановлено, що дитина з 01.03.2022 року постійно проживає з батьком, знаходиться на його утриманні, тому така обставина є такою, що має істотне значення. Крім того, суд враховує, що за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У цій справі відповідачем у заяві фактично визнано позов. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не виявлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнала, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що в загальному розмірі становить 1073,60 грн. (536,80 грн. -за вимогу про припинення з дня звернення до суду стягнення та аліментів та 536,80 грн. - за вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментах). Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на його користь, що становить 1073,60 грн.

Outcome: approved