Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

27\~лютого 2023\~року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові з позовом у якому просила зобов`язати відповідача зняти арешт з майна, з квартири [ADDRESS] . (реєстраційний номер обтяження № 9837092 від 18.05.2010 року). В обґрунтування позову зазначила, що з 30.10.2000 року їй та її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] на праві спільної сумісної власності належить вищевказана квартира, в якій вони разом і проживали. [INFO] мати померла. У зв`язку з необхідністю оформлення спадкових прав вона звернулась до державного нотаріуса через якого 18.01.2023 року дізналася, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі речових прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вчинено запис про заборону на відчуження на зазначену квартиру, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 6-10/10 від 18.05.2010 Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського МУЮ. Намагаючись отримати роз`яснення з цього приводу вона 20.01.2023 р. звернулась до відповідача з заявою про зняття арешту. У відмові на заяву про зняття арешту від 02.02.2023 р. відповідач зазначив про відсутність законних підставі для зняття арешту з майна. Підставу обтяження так і не було з`ясовано, а для вирішення даного спору відповідач з посилання на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», постанову пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» запропонував звернутися до суду. Також зазначив, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчих проваджень стосовно [PERSON] не перебуває. За даними, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно неможливо встановити номер виконавчого провадження, який було присвоєно виконавчому документу при реєстрації. Крім того, повідомив, що згідно п. 2 Розділу XI правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. В зв`язку з наведеним вважала, що як власник майна, який не може бути обмежений в здійсненні цього права змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Так відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вважала, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечував зазначивши у відзиві, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби проваджень стосовно [PERSON] не перебуває. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підстави обтяження №9837092 від 18.05.2010 року зазначено: постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 6-10/10 від 18.05.2010 Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Харківського МУЮ. За даними, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, неможливо встановити номер виконавчого провадження, який було присвоєно виконавчому документу при реєстрації. Згідно п.2 Розділу XI правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Оскільки позивачем не надані належні та допустимі докази того, що він звертався до інших компетентних органів з метою встановлення виконавчого провадження та виконавчого документу на підставі якого було накладено спірний арешт, перевірки стану виконавчого провадження, у зв`язку із чим суд може бути позбавлений можливості встановити правомірність цього арешту, його актуальність або ж відсутність помилки при його накладенні. У своїй відповіді на відзив [PERSON] зазначила, що дізнавшись про наявність арешту першочергово звернулась за отриманням відомостей саме до виконавчої служби, за постановою якої у 2010 році і було накладено арешт, а оскільки не отримала відомостей щодо номеру виконавчого провадження, який було присвоєно виконавчому документу при реєстрації звернулась з відповідним позовом. 03 березня 2023 р. ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. 20 квітня 2023 р. ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до розгляду. Позивачка про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів. Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, подала суду заяву про розгляду справи за її відсутності, заперечуючи проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З письмових доказів, наданих позивачем суду, вбачається наступне: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.10.2000 р. виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради та зареєстрованому у Харківському міському БТІ 16.11.2000 р. за № П-7-19825. (а.с. 8) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого виконкомом Оленівської селищної ради Волноваського району Донецької області 01.07.2008 року. (а.с. 9) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 18.01.2023 р. на підставі постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18.05.2010 р. 6/10/10 оголошено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 9837092 від 18.05.2010 року. (а.с. 10) Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, на частину квартири [ADDRESS] , яку за твердженням позивачки вона не має змоги оформити через наявність арешту. 18 травня 2010 року реєстратором Харківською філією державного підприємством «Інформаційним центром» Міністерства юстиції України до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови державного виконавці був внесений запис про обтяження (арешт) нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . З листа начальника відділу Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові № 11521 від 02.02.2023 року слідує, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчих проваджень стосовно [PERSON] не перебуває. За відомостями, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою обтяження № 9837092 від 18.05.2010 р. зазначено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 6-10/10 від 18.05.2010 р. Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Харківського МУЮ Однак даними, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно неможливо встановити номер виконавчого провадження, який було присвоєно виконавчому документу при реєстрації. Для вирішення даного спору з посилання на ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», постанову пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» запропоновано звернутися до суду. Крім того, повідомлено, що згідно п. 2 Розділу XI правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. (а.с. 11) Позивачем в позові не зазначено причину, по якій 18 травня 2010 року на належне їй майно накладено обтяження, що позбавляє суд можливості з`ясувати осіб, на права та інтереси яких прямо та безпосередньо вплине рішення суду, а саме: осіб, в інтересах яких накладено обтяження, про зняття якого просить позивач. Також позивачем не надано доказів на неможливість з`ясування інформація про сторони виконавчого провадження (боржників та стягувачів) які повинні зберігаються в алфавітних книгах відповідача, не зазначено про відсутність постанови державного виконавця в БТІ, у реєстратора. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що на теперішній час відпали причини/обставини/підстави накладення обтяження на належне на праві власності нерухоме майно. Як зазначив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (на час накладення заборони на відчуження майна позивачки) регламентувалась Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 р. N 85/5) зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п.2.1., п. 2.1.2. Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1 - 3), що подається: органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). З 01 січня 2013 року актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; Відповідно до п.п.74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Отже на підставі наданих документів суд не може визначити з яких причині 18 травня 2010 року на належне [PERSON] майно державним виконавцем накладено обтяження та в чиїх інтересах. \~ \~ \~ \~Судом з підстав передбачених ст.10 ЦПК України приймались відповідні заходи, шляхом неодноразових викликів позивачки, однак остання подала заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів, з чого суд доходить висновку про впевненість про наявність всіх необхідних доказів по справі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Судом надано позивачу реальну процесуальну можливість надати всі необхідні докази на підтвердження заявленого позову. \~ \~ \~ \~Суд не вбачає передбачених у наведених нормах цивільного процесуального права законних підстав для того, щоб взяти до уваги не підтверджене доказами обґрунтування позову. \~ \~ \~ \~В іншому випадку таке сприяння судом у здійсненні однієї із сторін своїх прав призведе до легітимізації зловживанням стороною правом на подання доказів, що є неприпустимим, оскільки за своїм змістом є порушенням передбаченого у ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" права на справедливий судовий розгляд в контексті такого його елемента, як правова визначеність, а також - до порушення конституційної засади судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, ст. 129 Конституції України. З вказаних підстав для правильного визначення суб`єктного складу сторін та їх залучення до участі у справі в якості належних відповідачів або співвідповідачів необхідно встановити, а позивачу довести, на підставі якого виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт на будинок. Крім того, позивачка, обґрунтовуючи позов, послалась на те, що через наявність арешту їй створені перешкоди для здійснення права власності на спадкове майно. Тому вона просила усунути ці перешкоди шляхом зняття заборони (арешту) зі спадкового майна, посилаючись на ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. При цьому позивачкою також не надано жодного доказу на неможливість реалізації спадкових прав, суду не надано відомостей про подання заяви про прийняття спадщини та відмови у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю арешту. Так згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом від 22.02.2012 р. №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2912 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. (п.4.16). У разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. (п.4.17). Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. (п. 4.18) Таким чином, посилання позивачки на перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину є надуманими, оскільки на момент розгляду справи не встановлено обставин, які перешкоджають оформленню спадкових прав. Тому її право на оформлення спадщини не можна вважати порушеним, у зв`язку з чим воно не підлягає судовому захисту. Щодо посилання позивачки про порушення положень гарантованих Конвенцією про захист прав і основоположних свобод 1950 року, то суд зазначає наступне: ст.1 Першого протоколу закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й обмеження особи в повній мірі реалізувати своє право власності на майно, зокрема шляхом накладення державою певних обмежень є предметом регулювання ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997р. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 р., "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 р., "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 р., "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 р., "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 р., "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 р., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 р.) свідчить про наявність трьох основних критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях втручання в право на мирне володіння майном мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 р. у справі N 6-2776цс16). Таким чином, наведені вище норми національного законодавства, практика Європейського Суду з прав людини по застосуванню положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимагають надання судами оцінки всім обставинам по справах, де предметом є право на мирне володіння своїм майном. Виходячи з того, що при зверненні до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд не вважає можливим задовольнити позовні вимоги за їх недоведеністю, що не позбавляє права на повторне звернення до суду з вимогами на підставі нового доказу, який є іншою підставою позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed