Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем [PERSON] як матір`ю дітей. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , вказаний шлюб, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року було розірвано. Вона з відповідачем мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 14.08.2021 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 505 від 14.08.2021 р., від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Всі діти проживають в сім`ї разом з нею. У зв`язку з тим, що для отримання адміністративної послуги «Установлення статусу, видача посвідчень батькам багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї» необхідні документи, що підтверджують факт виховання дітей одним із батьків, та враховуючи, що у рішенні Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року про розірвання шлюбу, питання щодо зазначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не вирішувалося, у неї виникла необхідність вирішити це питання. Тому просить задовольнити її позовні вимоги. Зазначає також, що з грудня 2008 року постійно проживала у [ADDRESS] , має постійну оплачувану роботу в ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», де працює на посаді начальника відділу з розвитку виробничої системи та підготовки виробництва дирекції з виробництва, та з 16.12.2022 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. У зв`язку з військовою агресією Росії проти України та постійними обстрілами м. Миколаєва, її сім`я була вимушена тимчасово переїхати до м. Одеси, де вони проживають по [ADDRESS] та є внутрішньо переміщеними особами. Всі діти проживають разом з нею в задовільних умовах, виховуються належним чином і мають умови для гармонійного розвитку. Ухвалою суду від 02.02.2023 р., позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Від представника третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особа, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. З змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.03.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] , 14.08.2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 505 від 14.08.2021 р. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно довідок №5138-5001785974 від 23.06.2022 р., 5138-5001786013 від 23.06.2022 р., 5138-5001786040 від 23.06.2022 р., 5138-5002305840 від 08.11.2022 р. та 5138-5002305814 від 08.11.2022 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - Управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання зазначено по [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» № 05165-23-003 від 11.01.2023 р., [PERSON] працює в ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» на посаді начальника відділу з розвитку виробничої системи та підготовки виробництва дирекції з виробництва, та з 16.12.2022 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно довідки № 08 від 14.03.2023 р. [PERSON] , [INFO] , навчається у 5-А класі Миколаївської гімназії №7 Миколаївської міської ради Миколаївської області. Відповідно довідки № 07 від 14.03.2023 р. [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-А класі Миколаївської гімназії №7 Миколаївської міської ради Миколаївської області. Згідно психолого-педагогічних характеристик № 28, 29 від 13.03.2023 р., наданих Миколаївською гімназією №7 Миколаївської міської ради Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі з 1 класу, протягом 2021-2022 навчальних років, знаходився на індивідуальній формі навчання. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] приділяють належну увагу щодо забезпечення дитини необхідним обладнанням та приладдям для дистанційного навчання, створюють умови щодо ефективного психофізіологічного його розвитку. Дитина має вихід в інтернет, бере участь в онлайн уроках, виконує завдання. [PERSON] постійно підтримує зв`язок з класним керівником, допомагає залучити дитину до всіх позакласних заходів. Рідний батько хлопця, [PERSON] , не бере участі в шкільному житті дитини, але цікавиться справами сина та спілкується з ним. [PERSON] навчається у закладі з 1 класу, є старанною, схильна до гуманітарних предметів. Під час позакласних заходів серед однолітків проявила себе комунікабельною, відкритою та товариською дитиною. Має подруг в класі, бере участь у позакласних заходах. Під час онлайн навчання підключається до уроків, виконує домашні завдання. Дівчинка постійно проживає з вітчимом, [PERSON] та матір`ю, [PERSON] , яка постійно знаходиться на зв`язку з класни керівником, цікавиться успіхами доньки, допомагає зрозуміти і розібратися в навчальному матеріалі, контролює та забезпечує присутність на онлайн заняттях. До повномасштабного вторгнення і мати, і вітчим допомагали дитині брати участь у позакласних заходах, ярмарках, святах. Рідний батько дівчинки, [PERSON] , не виходить на зв`язок з гімназією, але зі слів матері, цікавиться життям доньки. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Відповідно висновку № 01-05-3/195 від 01.05.2023 р., складеого на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання №7 від 27.04.2023 року) Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Отже, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що мати [PERSON] , незважаючи на рівність батьків у вихованні дитини, які встановлені Сімейним Кодексом України, з урахуванням встановлених обставин по цій справі, на даний час має більше переваг по відношенню до батька [PERSON] , щодо визначення місяця проживання їх дітей. До того ж, головним критерієм при визначенні місця проживання дітей є інтереси цих дітей, які повинні привалювати над інтересами батьків. З огляду на такий підхід, а саме що на даний час саме мати може створити належні умови для виховання та розвитку своїх малолітніх дітей, у звичній для них обстановці, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом із матір`ю буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дітей, сприяти їх нормальному гармонійному розвитку. Приймаючи до уваги погодження відповідача щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, вік дітей, ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків, створені умови для проживання та виховання дітей, а також враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved