Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування, в якому зазначив, що 23.02.2022 року о 08.00 годині в м. Дніпрі в Дніпровському районі, автодорога Н-08 поблизу електроопори №1-7933303 водій [PERSON] , керуючи автомобілем MERCEDES BENZ 308D, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку під керуванням водія [PERSON] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MERCEDES BENZ 308D , державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207090735 від 03.12.2021 року строком дії з 04.12.2022 року. 23.03.2022 року постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/689/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, [PERSON] є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Висновком № 9056 експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , визначений розмір матеріальної шкоди в сумі 130000,00 грн. 03.06.2022 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було визнано ДТП , яка сталася 23.02.2022 року страховим випадком та на підставі страхового акту № 449/22-ГПО від 03.06.2022 року та Розпорядження № 483 від 03.06.2022 року власнику транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн. Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 582888 від 03.06.2022 року. 18.07.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 175/689/22 постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова апеляційної інстанції остаточна та оскарженню не підлягає. Оскільки справу закрито за відсутності в діях водія [PERSON] складу адміністративного правопорушення, вина водія забезпеченого транспортного засобу судом не встановлена. Отже , з моменту набрання чинності постановою апеляційного суду у позивача не виникає цивільно-правової відповідальності у виплаті страхового відшкодування [PERSON] . В зв`язку з чим у позивача виникла необхідність в поверненні виплаченого страхового відшкодування. Тому просить суд стягнути з відповідача 130000 грн. та судовий збір 2481,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Приставка В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначили, що постановою Дніпровського апеляційного суду в діях водія [PERSON] встановлено відсутність порушень, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, не свідчить про ненастання цивільно-правової відповідальності цієї особи за шкоду, заподіяну майну потерпілого , і , як наслідок, не вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком. По справі не встановлена інша особа, винна в даному ДТП. Оскільки позивачем було добровільно здійснено страхову виплату, тому позов потрібно було подавати до [PERSON] , [PERSON] є неналежним відповідачем. Виходячи з практики Верховного Суду , позивач повинен був звернутися до страховика винного у скоєнні даного ДТП, а винним є [PERSON] , вина якого встановлена також висновком автотехнічного дослідження. Суд, вислухавши позицію відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке: Судом встановлено, що 23.03.2022 року постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/689/22 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скоєного за таких обставин: 23.02.2022 року о 08.00 годині в м. Дніпрі в Дніпровському районі, автодорога Н-08 поблизу електроопори №1-7933303 водій [PERSON] , керуючи автомобілем MERCEDES BENZ 308D , державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку під керуванням водія [PERSON] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MERCEDES BENZ 308D , державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207090735 від 03.12.2021 року строком дії з 04.12.2022 року. Висновком № 9056 експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , визначений розмір матеріальної шкоди в сумі 130000,00 грн. 03.06.2022 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було визнано ДТП , яка сталася 23.02.2022 року страховим випадком та на підставі страхового акту № 449/22-ГПО від 03.06.2022 року та Розпорядження № 483 від 03.06.2022 року власнику транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн. Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 582888 від 03.06.2022 року. 18.07.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 175/689/22 постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова апеляційної інстанції остаточна та оскарженню не підлягає. Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (дог овору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За змістом статті 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком. Згідно зі статтею 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.07.2022 року постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2022 року скасовано, а провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях водія [PERSON] , таким чином вирішено питання про невинуватість [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок. Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вирішено питання про невинуватість [PERSON] , то цивільно-правова відповідальність страхувальника [PERSON] в результаті ДТП не настала, а у його страховика ТДВ «СК «Мотор-Гарант» відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування [PERSON] . Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП доведена висновком автотехнічної експертизи, оскільки даний документ не є рішенням суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесене вирішення питання про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Тобто, при розгляді даної цивільної справи, суд не може встановлювати винність [PERSON] у скоєнні ДТП, зважаючи на наявність преюдиційного судового рішення, яке набрало законної сили, та встановлює відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. До того ж, [PERSON] не є стороною в даній цивільній справі. Суд врахуває, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи. Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що позивачем доведено, що в результаті ДТП не настала цивільно-правова відповідальність страхувальника [PERSON] , а тому ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не має підстав для виплати страхового відшкодування, отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved