Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

11 травня 2023 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідач відповідно до підписаної заяви № б/н від 16.06.2012 року, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, станом на 23 лютого 2023 року в нього виникла заборгованість в загальній сумі 92523 грн., 47 коп., яку позивач просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Представник позивача Ляр Д.Ю. (за довіреністю від 30 серпня 2022 року №2233-К-Н-О) в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач та відповідач уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 16 червня 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.22). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.63-97). З довідки наданої позивачем убачається, що на підставі укладеного сторонами кредитного договору відповідачу було надано три кредитні картки, остання зі строком дії до останнього дня квітня 2023 року (а.с.21). З 25 серпня 2015 року кредитний ліміт встановлений відповідачу складав 1900 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався та зменшувався банком, однак 09 травня 2022 року був остаточно зменшений до 0,00 грн. (а.с.20). Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, відповідач не виконав у повному обсязі взятих на себе зобов`язань, не сплатив у встановлений строк суму основного боргу, а тому станом на 23 лютого 2023 року йому було нараховано заборгованість у розмірі 92523 грн. 47 коп., з яких: 77389 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом; 15133 грн. 59 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. За статтями \~626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 та ч.1 ст.1048 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За статтею 1055 ЦК України - кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~ 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника, підписаній сторонами відсутні умови щодо порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, їх розміри та порядок сплати. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом. Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», копія паспорту споживчого кредиту, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 червня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року). Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 15133,59 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як і витяги з Тарифів та паспорту споживчого кредиту, що викладені на банківському сайті та не підписані відповідачем, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, то судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, та виписки по особовому рахунку, відповідачем за період користування кредитом фактично було витрачено 670236 грн. 35 коп. кредитних коштів, і крім цього за рахунок тіла кредиту відбувалося погашення відсотків, сплату яких не передбачено договором і доказів узгодження таких дій банку із позичальником матеріали справи не містять. Натомість за період користування кредитними картками відповідачем було сплачено 616377 грн. 99 коп. що відображено банком у графі «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» розрахунку заборгованості, відповідно на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 53858 грн. 40 коп. залишку заборгованості за тілом кредиту. З огляду на викладене, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог. За правилами\~ ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial