Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20 вересня 2021 року до нього звернувся відповідач по справі [PERSON] з проханням позичити йому 610 000 грн. (шістсот десять тисяч) гривень. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і в нього була така сума грошей, він погодився позичити йому зазначену суму, за умови повернення боргу до 21.09.2022 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написав позивачу розписку і отримав гроші (копія розписки додається). Все вищенаведене можуть підтвердити свідки [PERSON] і [PERSON] , які були присутні під час передачі грошей і написанні розписки. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші позивачу не повертає. Це змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду. 01 травня 2023 року суд відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. У судове засіданні позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність на заявлених вимогах наполягав долучив до матеріалів справи оригінал розписки. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення, просив справу слухати у його відсутність. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, враховуючи безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 20 вересня 2021 року до [PERSON] звернувся відповідач по справі [PERSON] з проханням позичити йому 610 000 грн. (шістсот десять тисяч) гривень. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і в нього була така сума грошей, він погодився позичити йому зазначену суму, за умови повернення боргу до 21.09.2022 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написав позивачу розписку і отримав гроші (копія розписки додається). Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші позивачу не повертає. Позивач на підтвердження своїх посилань надав суду належні та допустимі докази по справі, а саме оригінал боргової розписки. В свою чергу відповідач жодним чином не спростував поданих доказів , не надав свої пояснення та відзив у разі заперечення проти позовних вимог, а визнав позов та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Згідно частин 1,2 ст. 1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або гаку ж кількість речей гою ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положення чинного -законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання в повному обсязі щодо повернення суми боргу в строки визначені Договором позики та розпискою. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Про те як було встановлено судом відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення боргу, останнім не вживались заходи в повному обсязі , які б вказували на його добросовісність та намір врегулювати даний спір у позасудовому порядку. Суд звертає увагу, що предметом боргової розписки від 20.09.2021 року є грошові кошти визначені національною валютою «гривня». Згідно положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів в підтвердження позовних вимог та їх заперечень переконує суд, що позивачем надано належні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження своїх обґрунтувань та посилань на обставини і підлягає судовому захисту шляхом стягненя з відповідача боргу. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 6100,00 грн . На підставі викладеного та

Outcome: approved