Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом обгрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно розписки від 04.11.2016 [PERSON] отримав від позивача у борг грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. з терміном повернення до 04.11.2018. Оскільки кошти в час повернуті не були, позивач звернувся до суду та просив додатково стягнути з відповідача 3 % річних, інфляційні збитки та судові витрати. 30.12.2020 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] . 14.01.2021 ухвалою Баришівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу прийнято до провадження судді Коваленка К.В. 16.02.2023 від відповідача надійшло клопотання про проведення почеркознавчої експертизи підпису. 24.02.2021 від відповідача надійшла заява про невизнання позовних вимог, оскільки в позові викладені обставини, які не відповідають дійсності. 25.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області № 756 від 09.07.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С. Ухвалою суду від 23.09.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 18.11.2021 від відповідача надійшла заява про перенесення розгляду справи. 18.11.2021 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого засідання та допит свідків. 18.11.2021 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про виклик свідків. 26.01.2022 ухвалою суду задоволення клопотання відповідач про проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз, зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи. 24.05.2022 від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 22.06.2022 ухвалою суду задоволено клопотання експерта Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів. 12.04.2022 ухвалою суду повторно зобов`язано відповідача [PERSON] надати додаткові матеріали для проведення почеркознавчої експертизи. 01.09.2022 від відповідача надійшло клопотання про витребування документів, а саме витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації Київської області особові справи дитини сироти, дитини позбавленої батьківського піклування на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. 01.09.2022 ухвалою суду частково задоволено клопотання експерта Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача. 25.11.2022 від експерта Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку. 02.12.2022 ухвалою суду поновлено провадження у справі. 06.02.2023, 16.02.2023 та 16.03.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його часті. 20.04.2023 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення питання про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. На підтвердження зазначеного відповідач долучив до матеріалів справи заяву [PERSON] до Бориспілького РУП ГУНП в Київській області про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. В судовому засіданні 22.05.2023 представник позивача не підтримав клопотання про допит свідків. Просив розглядати справу за наявними матеріалами. Заслухавши доводи учасників справи, суд дійшов висновку що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. 04.11.2016 [PERSON] підписав розписку, в якій зобов`язувався до 04.11.2018 повернути [PERSON] кошти, отримані у борг, в розмірі 25 000 грн. 00 коп. Розписка була засвідчена підписами свідків [PERSON] , [PERSON] . У своїх письмових дебатах відповідач зазначив, що у 2016 році орендував у позивача квартиру для себе та своєї сім`ї. Діти відповідача дещо пошкодили майно позивача (шпалери та диван), у зв`язку з чим [PERSON] вимагав від [PERSON] повернути кошти. [PERSON] писав розписку про відповідальність на випадок пожежі, однак кошти у борг у позивача не брав, підпис на спірній розписці проставляла інша людина. Оскільки кошти не були повернуті у строк, позивач звернувся до суду та додатково, крім суми боргу, просив стягнути 3 % річних, інфляційні збитки та судові витрати. У частині першій статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 Цивільного процесуального кодексу України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 13.01.2021, вираженої у національній валюті. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, оформленого у вигляді розписки, від 04.11.2016 в загальній сумі 25 000,00 грн. 00 коп. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом повинні враховуватися висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18)зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% у розмірі 1 526,96 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 150,00 підлягають задоволенню. Крім цього, в силу вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved