Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

09.05.2023 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.07.2021 року в розмірі 486577,04 гривень, десять процентів річних від простроченої суми в розмірі 3999,26 гривень, а також суму судового збору у розмірі 4905,76 гривень (а.с. 84-88). 15.05.2023 засобами поштового зв`язку на адресу суду представник позивача направив клопотання про розподіл судових витрат по даній справі (а.с. 91-94). Посилаючись на приписи ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 гривень. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 02.06.2023 року в судове засідання позивач або його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином. 02.06.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника позивача - адвоката Галюрова М.Ю. надійшла заява, у якій останній просив здійснювати розгляд клопотання про розподіл судових витрат без його участі. Вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 107). 02.06.2023 року в судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належними чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги або інших заяв, клопотань на адресу суду не надходило (а.с. 105). Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Таким чином, неприбуття у судове засідання 02.06.2023 року учасників даної справи не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Розглядаючи дану заяву суд враховує наступні приписи законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.3, ч.4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. До висновку про справедливість і співмірність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50% від попередньо заявленої суми у аналогічній ситуації дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 11.03.2021 року у справі № 911/2681/19. На підтвердження витрат на правничу допомогу у даній справі представником позивача надано копії наступних документів: договору №02/12/22-1 від 02.12.2022 року про надання правової допомоги; акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №02/12/22-1 про надання правової допомоги від 02.12.2022 року (а.с. 95-97, 98). Відповідно до п.5.1. Договору №02/12/22-1 від 02.12.2022 року за надання правої допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 30000,00 гривень. Як убачається з копії акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №02/12/22-1 про надання правової допомоги від 02.12.2022 року адвокатом булли виконані наступні роботи (надано послуги): «зустріч та попередня консультація з питання можливості стягнення заборгованості з [PERSON] - 2000,00 гривень»; «узгоджено правову позицію, обрано належний спосіб захисту та підготовлено позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 02.07.2021 року - 5000,00 гривень»; «здійснено представництво [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2023 року - 11500,00 гривень»; «здійснено представництво [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 22.03.2023 року - 11500,00 гривень». Відсутність доказів фактичного перерахування коштів адвокату у даному випадку не має правового значення, оскільки п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України передбачає, що підлягають розподілу витрати на правничу допомогу адвоката як сплачені, так і ті, що підлягають сплаті відповідною стороною. У той же час, встановлення того чи іншого порядку оплати послуг адвоката є виключним правом сторін, яке фіксується у належному договорі та не може бути поставлено судом під сумнів. Правова позиція про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право з власної ініціативи не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, міститься в постанові Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі №908/2702/21. Згідно з ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги те, що дана справа не є унікальною та складною, враховуючи наявність у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та інших судів великої кількості аналогічних спорів, а тому не потребувала значного часу. Ураховуючи принципи розумності, співмірності та справедливості, суд приходить до висновку про справедливість і співмірність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50% від попередньо заявленої суми. З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial