Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою у якій просить визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження дитини. У позові зазначається, з жовтня 2005 року позивачка почала зустрічатися з відповідачем та між ними виникли інтимні стосунки. У листопаді 2014 позивачка завагітніла. [INFO] у неї народилася дочка - [PERSON] . Відповідач відмовився подати заву до органів ДРАЦС та визнати себе батьком. В зареєстрованому шлюбі позивачка ніколи не перебувала і не перебуває, зміна її прізвища не проводилася. Відомості про батька дитини було були внесені органом ДРАЦС за вказівкою позивачки у відповідності до ст.135 СК України. Будучи біологічним батьком, відповідач не ставиться до дитини як до своєї дочки, вони не спілкуються, час разом не проводять. Дитина проживає з позивачкою, відповідач її не провідує, матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Позивачка надсилала відповідачу пропозицію про добровільне визнання батьківства, але питання не було вирішено. Викладене змусило позивачку звертатися до суду з даним позовом. Позивачка до суду не з`явилася, надала суду письмову заяву у якій позов підтримала, просила його задовольнити, справу просила розглядати без її участі. Відповідач до суду не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, у якій повністю визнав позовні вимоги. Представник третьої особи також не з`явився до суду, мається письмова заява про розгляд справи без участі уповноваженого представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] народилася [PERSON] (а.с.9), її батьками у свідоцтві про народження зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини було були внесені органом ДРАЦС за вказівкою позивачки, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.16). Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою в [ADDRESS] (а.с.13,14,15). На підтвердження викладеного у позові, позивачкою також додано до матеріалів справи фотографії, на яких разом зображені позивачка з дитиною та відповідачем (17,18,19). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved