Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в порядку зворотної вимоги. Свій позов мотивує тим, що постановою серії BMN №00005105-3 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 30.12.2021 року (далі постанова), його, як керівника ТОВ «Міліуса», що є власником транспортного засобу, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за порушення пункту 22.5 ПДР України. Вказує, що відразу, як йому стало відомо про даний факт, добровільно сплатив штраф. Однак, на момент вчинення правопорушення автомобілем DAF 95 XF 430 д.н.з. [NUMBER] , про який йдеться у постанові, керував водій ТОВ «Міліуса» [PERSON] , а тому вважає, що має право зворотної вимоги до відповідача на підставі ст. 53-1 Закону України «Про дорожній рух» та ст. 1191 ЦК України на суму сплаченого ним штрафу. З даного приводу звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення витрат на сплату адміністративного штрафу, однак, дана вимога була залишена без реагування. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені на сплату адміністративного штрафу витрати в сумі 17000 грн. в порядку зворотної вимоги (регресу) та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, вказав, що дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Міліуса» на посаді слюсаря-ремонтника з суміщенням водія автотранспортного засобу, однак, позивачем не надано жодних доказів, що саме він керував транспортним засобом та здійснював даний рейс. Також, зазначає, що, оскільки, він перебував у трудових відносинах з підприємством, шкода, яку завдано працівником під час виконання трудових обов`язків, відшкодовується за нормами КЗпП України та лише за збереження ввірених цінностей, псування, нестачу та інших аналогічних дій. Також, вказує, що до обов`язку водія належить лише закріплення належним чином вантажу та перевезення його згідно відповідних шляхових документів до точки призначення, до завантаження водій стосунку немає та у зв`язку з відсутністю на автомобілях позивача датчиків-маноментів, водій немає змоги проконтролювати навантаження на вісь, а тому вважає, що позивачем не доведена його вина у заподіяні шкоди, відсутні правові підстави для покладення відповідальності на водія за такий вид правопорушення відповідно до чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову та стягнути витрати на правову допомогу адвоката. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2023 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Із наказів ТОВ «Міліуса» №31/03-2П від 31.03.2017 року, №01/09-06П від 01.09.2017 року, №09/09-1П від 09.09.2021 року, №10/09-2П від 10.09.2021 року, вбачається, що відповідач [PERSON] з 03.04.2017 року працював у товаристві на посаді слюсаря-ремонтника та водія автотранспортного засобу на умовах суміщення (а.с. 15-18). 01.09.2017 року, між ТОВ «Міліуса» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цінностей довірених йому власником майна та інших цінностей (а.с. 19). Також, згідно наказу ТОВ «Міліуса» №01/10-3 від 01.10.2020 року, транспортний засіб DAF 95 XF 430 д.н.з. [NUMBER] закріплено за водієм 2-го класу [PERSON] (а.с. 23). Судом встановлено, що 30.12.2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України №00005105 (далі постанова), якою позивача визнано винним у вчиненні порушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП інакладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 17000 грн. (а.с. 14). Із постанови вбачається, що 29.12.2021 року о 18 год. 29 хв., за адресою М-02, км 0+606, Чернігівська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF 95 XF 430 д.н.з. [NUMBER] , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 12,1% (3,69 тонн) (а.с. 17). Власником даного транспортного засобу є ТзОВ «Міліуса», директором Пресняков О.Б. (а.с. 21, 22). Із матеріалів справи вбачається, що позивачу поновлено строк на оплату штрафу та 13.07.2022 року, [PERSON] здійснено сплату штрафу в розмірі 17000 грн., виконавче провадження з примусового виконання постанови №00005105 від 30.12.2021 року закінчено 22.07.2022 року (а.с. 25-31). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ту обставину, що оскільки, транспортним засобом, на момент вчинення порушення Правил дорожнього руху України, керував відповідач, то безпосередньо сплативши штраф, має право зворотної вимоги до винної особи. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, зокрема шляхом відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 53-1 Закону України «Про дорожній рух», встановлено, що відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), несе фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, у разі притягнення її до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), має право зворотної вимоги до особи, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення. Відповідно до п. 7 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженого постановою КМУ від 10 листопада 2017 року №833 (далі Порядок №833), за допомогою системи фіксуються такі порушення Правил дорожнього руху: перевищення\~встановлених обмежень\~швидкості руху\~транспортних засобів; проїзд\~на заборонний\~сигнал світлофора; порушення\~правил зупинки\~і стоянки; порушення\~правил руху\~і зупинки\~на смузі\~для маршрутних\~транспортних засобів; порушення\~встановленої для\~транспортних засобів\~заборони виїзду\~на смугу\~зустрічного руху; порушення\~правил руху\~через залізничний\~переїзд; порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Як встановлено судом, [PERSON] , як керівника юридичної особи, власника транспортного засобу, притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України, а саме, навантаження на одиночну вісь транспортного засобу. Відповідальність за даний вид порушень, несе фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, що чітко передбачено нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, зафіксоване в автоматичному режимі адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, не відноситься до переліку порушень, визначених ст. 53-1 Закону України\~«Про дорожній\~рух» та\~Порядку №833,\~а тому,\~не передбачає\~права зворотної\~вимоги до\~особи яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення. Разом з тим, відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (далі Правила №363), до обов`язку водіїв належить закріплення належним чином вантажу та перевезення його згідно відповідних товарно-транспортних накладних, участь водія у вантаженні або розвантаженні може мати місце тільки за його згодою. Товарно-транспортну накладну на вантаж виписує замовник (вантажовідправник) із зазначенням у ній перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Міліуса», на відповідача, як водія автотранспортного засобу ТОВ «Міліуса», покладена відповідальність за вантаження або розвантаження транспортного засобу та оформлення супровідних документів. Такий обов`язок, відсутній і у договорі про повну матеріальну відповідальність, укладений між ТОВ «Міліуса» та [PERSON] . Отже, в даному випадку, судом не встановлено підстав для виникнення обов`язку водія транспортного засобу з виплати зворотної вимоги за правопорушення\~у сфері\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~зафіксовані в\~автоматичному режимі (ст. 53-1 Закону України «Про дорожній рух»), не є шкодою, заподіяною іншій особі в розумінні ст. 1166, 1191 ЦК України, а тому немає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. У даному випадку, позивач може захистити своє порушене право шляхом звернення до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в порядку адміністративного судочинства. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що у\~задоволенні позову\~ [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 15.05.2023 року відповідач [PERSON] уклав договір №13 про надання професійної правової допомоги з адвокатом Лялюгою Л.В. відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду. Відповідно до п. 6 договору за надання правової допомоги довіритель надає адвокату гонорар в розмірі 4000 грн., які сплачені [PERSON] , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 12 від 17.05.2023 року (а.с. 51-52). Однак, на думку суду, з позивача в користь відповідача слід стягнути суму в розмірі 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд враховує принцип співмірності\~витрат на\~правничу допомогу\~адвокатата визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів.

Outcome: dismissed