Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~До суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до Корюківської міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Просить визнати за нею в порядку спадкування право на спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: земельну частку (пай) площею 3,4 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Червона Зірка» Прибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0152506;земельну частку (пай) площею 3,4 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Червона Зірка» Прибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0152505, власником якої був [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), народилась [INFO] в с. Прибинь Корюківського району Чернігівської області, де на даний час проживає, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/000739158 від 30.01.2023 року. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження від 14.09.1971 року серії [NUMBER] ). 10 лютого 1990 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області було зроблено запис за № 02 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.12.2021 року № 00034218973). Подружнє життя позивачки не склалося, 12 листопада 1998 року позивачка розлучилися і залишила прізвище « [PERSON] », про що Відділом реєстрації актів цивільного громадянського стану Корюківської райдержадміністрацїї Чернігівської області зроблено запис за №» 96 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 16 листопада 1998 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області було зроблено запис за № 3 (свідоцтво про одруження від 16.11.1998 року серії [NUMBER] ). [INFO] чоловік позивачки [PERSON] у віці 31 року помер, про що Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області складено відповідний актовий запис за № 03 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 12 червня 2019 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області було складено актовий запис за № 01 (свідоцтво про шлюб від 12.06.2018 року серії [NUMBER] ). Так як у документі про народження позивачки і в документах її матері були розбіжності щодо написання її власного імені, а саме « [PERSON] » та « [PERSON] », то відповідно до рішення Корюківського районного суду від 03.06.2021 року по справі № 736/682/21 про встановлення факту родинних відносин за позовом [PERSON] було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Прибинь Корюківського району Чернігівської області, є рідною донькою [PERSON] . [INFO] мати позивачки [PERSON] у віці 57 років померла, про що Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області складено відповідний актовий запис за № 08 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Корюківською районною державною адміністрацією Чернігівської області було передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству «Червона Зірка» на території Прибинської сільської ради земельну ділянку з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. За життя [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Червона Зірка» Прибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результатна її ім`я був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0152506 на земельну частку розміром 3,4 умовних кадастрових гектари. Також, за життя відповідно до норм ЦК УРСР (довідка Прибинського старостинського округу Корюківської міської ради від 18.01.2022 року № 62) покійна мати позивачки успадкувала від свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] земельну частку (пай) розміром 3,4 умовних кадастрових по колишньому КСП «Червона Зірка» Прибинської сільскої ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку засвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0152505, але за час свого життя оформити право на спадкове майно не встигла. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до довідки Прибинського старостинського округу Корюківської міської ради від 18.01.2022 року № 61 [PERSON] на момент смерті [INFO] проживала за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади адресою місця проживання позивачки з 14.07.1993 року є: [ADDRESS] . Тобто весь час позивачка проживала зі своїми батьками, тому фактично вступила в володіння і управління спадковим майном. 1 січня 2004 року в Україні набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року. Однак, відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Також слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності Цивільного кодексу УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З усього майна у покійної [PERSON] були лише вищезазначені паї. На той час за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачка не звернулась так як відповідно до норм ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна є донька покійної [PERSON] . [PERSON] , тому вона виявила бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину вона цього зробити не зможе. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності отримання покійними батьками земельних часток (паїв) по колишньому КСП «Червона Зірка», позивачка звернулась до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про що їй надали від повідну інформацію від 12.04.2021 року №№ 31 -25-0.201 -636/177-21 та 31-25-0.201-638/177-21. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. При подачі позову до суду позивачкою було сплачено 1063, 60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № П2458429 від 04.04.2023 року. Ставка судового збору станом на 01.01.2023 за подачу позовної заяви майнового характеру фізичною особо становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 грн., тобто позивачка при подачі позову не доплатила судовий збір в сумі 10,00 грн. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, за мінусом не доплаченого нею судового збору при подачі позову, що становить 531,80 гривень. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved