Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

24.10.2022 позивачка звернулася до суду з цим позовом до відповідача, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та визначити місце проживання їхньої малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , із нею (позивачкою). В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 11.01.2020 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що із відповідачем у неї сімейні відносини не склалися, вони не змогли знайти спільної мови у вирішенні простих побутових ситуацій, через що між ними часто вникали сварки. Також вказала, що відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, між сторонами немає взаємоповаги. Позивачка стверджувала, що вони з відповідачем не проживають разом з 09.08.2021 року, спільного господарства не ведуть, відповідач покинув її на 7 місяці вагітності, жодної підтримки ні до народження дитині, ані після - з боку відповідача не було. Шлюб фактично розпався, подальше його збереження є неможливим, оскільки суперечить внутрішнім переконанням позивачки та моральним засадам суспільства. Подальше проживання у шлюбі буде тягарем для позивачки. Повідомила, що жодної участі у вихованні дитини відповідач не бере, з моменту народження сина жодного разу його не бачив та не цікавився станом його здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Не зважаючи на ухилення від виконання батьківських обов`язків з його боку, відповідач ще й погрожує позивачці відібрати дитину для передання її до закладу соціальної опіки. У зв`язку з наведеним просила позов задовольнити. Ухвалою від 03.11.2022 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Судові засідання, які були призначені на 24.11.2022, 20.01.2023, 20.02.2023, 09.03.2023 відкладалися з підстав, вказаних в ухвалах суду про відкладення розгляду справи. 06.04.2023 на адресу суду надійшло рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області стосовно доцільності визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю. Ухвалою від 11.04.2023 підготовче провадження було закрите та справу було призначено до судового розгляду. 23.05.2023 учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від позивачки неодноразово надходили клопотання про розгляд справи у її відсутності та повне підтримання позовних вимог. Просила позов задовольнити та визначити місце проживання сина з нею. Від представника третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, у якому представник зазначив, що підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 28.03.2023№46 п.7 стосовно доцільності визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, де також зазначили, що відповідач проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 01.06.2023, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 23.05.2023, датою ухвалення рішення є саме 01.06.2023 в силу ч.5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. ст. 104 - 105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2020, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.01.2020, виданого Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №3 (а. с.10). У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.11.2021, виданого Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 9). З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя в сторін не склалося, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння та поваги між ними, сторони не ведуть спільного господарства. Сім`я сторін розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним, що підтверджується обома сторонами. Вони вважають примирення та збереження шлюбу неможливим та таким, що буде суперечити їх інтересам та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також умови проживання сторін та взаємовідносини їх у шлюбі, небажання позивачки продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відтак, суд приходить до висновку, що вимогу позивачки про розірвання шлюбу слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання сина сторін [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вже було зазначено вище, у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що син [PERSON] проживає разом із його матір`ю [PERSON] (позивачкою). 06.04.2023 до суду надійшов витяг з рішення №46 від 28.03.2023 Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», з якого вбачається те, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] є доцільним (а. с. 61). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно з ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній син проживає разом з позивачкою, остання забезпечує належні умови його виховання та проживання, що було перевірено Органом опіки та піклування при наданні висновку про доцільність проживання сина з матір`ю. Відповідач проти даних позовних вимог позивачки не заперечує. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За таких обставин суд вважає, що на даний час існують підстави для визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю і таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належному його вихованню, гармонійному розвитку та матеріальному забезпеченню, відтак, позов в цій частині також підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Суд вирішує питання судових витрат на підставі ч. 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а решту суму сплаченого при поданні позову судового збору стягу з відповідача. Відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією №104 від 19.10.2022, а решту суми судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved