Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, 20.08.1978 уклала шлюб з [PERSON] [INFO] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 у справі № 707/3014/14-ц шлюб між ними було розірвано. [INFO] [PERSON] помер. У період спільного подружнього життя, позивачем та [PERSON] побудовано будинок в [ADDRESS] . На підставі рішення Свидівоцької сільської ради від 20.04.2010 № 60 будинок було введено в експлуатацію. Право власності на даний будинок було зареєстровано за [PERSON] 28.05.2010 КПП «ЧОО БТІ», свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2010, серія [NUMBER] . Кошти, які витрачались на будівництво будинку не належали виключно [PERSON] , це були кошти їхньої з позивачем родини. Даний будинок відчужено [PERSON] на користь [PERSON] за договором дарування від 06.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. Позивач вказує, що не надавала згоди на розпорядження будинком, її не повідомили про укладення договору, даний будинок є спільною власністю подружжя, було побудовано та введено в експлуатацію під час шлюбу. Також, за період шлюбу на ім`я [PERSON] було придбано два автомобілі марки Opel Frontera д.н.з. [NUMBER] та марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. [NUMBER] . Наразі відповідач розпоряджається вказаним майном одноособово, не визнає право власності позивача на даного майна, не розглядає можливості сплатити компенсацію. За життя [PERSON] поділу спільного майна подружжя проведено не було, оскільки [PERSON] ніколи не оспорював права власності позивача на даного будинку та автомобілі, обіцяв сплатити позивачу кошти в добровільному порядку. З огляду на вказане, позивач звернулась до суду із вимогою про визнання недійним договору дарування будинку за адресою: [ADDRESS] , від 06.02.2019, укладеного між [PERSON] , дарувальником, та [PERSON] , обдарованою, який посвідчено приватним нотаріусом Фіщуком С.О. та зареєстровано в реєстрі за № 647; визнання будинку за адресою: [ADDRESS] , кооператив «Дніпровець» спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнання за позивачем право власності на частину будинку за адресою: [ADDRESS] , кооператив «Дніпровець»; визнання автомобіля марки Opel Frontera д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнання автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнання за позивачем право власності на частину автомобіля марки Opel Frontera д.н.з. [NUMBER] ; визнання за позивачем право власності на частину автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ухвали суду від 30.01.2023 про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.01.2023 відмовлено в залученні в якості третіх осіб нотаріусів Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. та [PERSON] . В установлений строк на позовну заяву до суду надійшов відзив від [PERSON] , яким відповідач просить повністю відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказала, що вказаний будинок будувався за кошти, які частково належали їй, а частково [PERSON] , оскільки з 2006 року вона проживала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. Крім того зазначає, що докладала зусиль в процесі будівництва, а саме: знаходила будівельні та ремонтні бригади, укладала з ними відповідні угоди, проводила закупівлю відповідних матеріалів. Вказує, що позивач в спірному дачному будинку не проживала і не користувалась ним жодного дня, як і не користувалась транспортними засобами, придбаними на ім`я [PERSON] . Також позивач жодним чином не оскаржувала свідоцтва про право власності на будинок та автомобілі на ім`я [PERSON] . Фактично позивач мала право на поділ спільної сумісної власності, але не вчиняла жодних дій для цього. На момент оскаржуваного правочину дарування від 06.02.19 майно, а саме: дачний будинок, фактично вже не був спільною сумісною власністю подружжя позивача та [PERSON] . Крім того при розгляді даної справи відповідач та її представник просили застосувати строк позовної давності, який почався з моменту розірвання шлюбу позивача та [PERSON] . Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що в червні 2021 року на адресу її реєстрації надійшло податкове-повідомлення-рішення від 21.05.2021 № 0384004-2408-2325 від ГУ ДПС у Черкаській області про сплату [PERSON] податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в якому зазначалось, що останній є власником спірного будинку, дата державної реєстрації права власності 23.10.2019 та він повинен сплатити податок в розмірі 136,18 грн. Про надходження цього повідомлення позивач повідомила [PERSON] , який не заперечував даний факт. Тому позивач була впевнена, що даний будинок знаходиться у його володінні. Про факт відчуження спірного будинку на користь відповідача їй стало відомо лише під час отримання відзиву на позовну заяву в цивільній справі № 707/883/22, який було отримано 19.08.2022, тому вважає, що саме з цього дня слід визначати строк звернення до суду. Також зазначала, що фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були не можливі до припинення шлюбу, який було укладено між нею та [PERSON] . Будь-які їхні стосунки не могли мати юридичної сили в розумінні сім`ї, прав та обов`язків подружжя, у відповідності до вимог СК України. Відповідач надала до суду заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких повністю заперечила проти доводів, викладених у відповіді на відзив. Свою позицію аргументувала тим, що позивачка могла довідатись про оформлення документів одноосібно на [PERSON] з 20.04.2010, тобто з моменту оформлення та отримання документів. Вказувала, що позивач мала право оспорювати право власності на частину дачного будинку та автомобілі, але це не робила цього. Крім того, зазначала помилковість твердження про пов`язування своєї обізнаності про порушення її права як співвласниці лише з укладенням договору, оскільки на момент його укладення [PERSON] мав право його одноосібно відчужувати, бо позивачка вже пропустила строк на звернення до суду з позовом про поділ майна. Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] з серпня 1978 року перебував у шлюбі з [PERSON] 01.12.2014 заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.08.1978 виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 12 розірвано. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно», виданого КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 28.05.2010 № 26253759, дачний будинок з терасою № 16а/1, що знаходить за адресою: [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2010, серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 08.01.2009 за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. [NUMBER] . Також, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 05.09.2009 за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки Opel Frontera д.н.з. [NUMBER] . 06.02.2019 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар дачний будинок з терасою [ADDRESS] . Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість об`єкту нерухомості ФОП [PERSON] від 04.05.2022, загальна вартість частки дачного будинку з терасою [ADDRESS] становить: 2\~193\~750, 00 грн. 21.05.2021 за адресою проживання позивача: [ADDRESS] надійшло податкове повідомлення-рішення № 0384004-2408-2325 від ГУ ДПС у Черкаській області, яким повідомлено [PERSON] про необхідність сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 136,80 грн. за 2020 рік. В доданому до нього розрахунку у якості обєкта оподаткування визначено: дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації: 23.10.2019, дата державної реєстрації припинення права власності: 06.02.2020. Відповідно договору підряду будівництва житлового будинку від 01.09.2009 між [PERSON] (замовник) та ФОП « [PERSON] » (підрядник), підрядник прийняв на себе зобов`язання власними силами та силами залучених субпідрядних організацій виконати для замовника роботи пов`язані будівництвом двоповерхового житлового будинку, площею 190 кв.м., розташованого в кооперативі Дніпровець, с. Свидівок, членом кооперативу є [PERSON] , будівництво здійснюється відповідно до ескізного проекту наданого замовником, у відповідності до умов цього договору, а замовник зобов`язується надати підряднику будівельний майданчик, прийняти виконані роботи та розрахуватись з підрядником відповідно до умов даного договору. В процесі будівництва будинку [PERSON] проводила закупівлю відповідних матеріалів, що підтверджується доданими накладними та товарними чеками на закупівлю будівельних та ремонтних матеріалів, де в багатьох зазначено ім`я [PERSON] або ФОП « [PERSON] » Також до матеріалів справи позивачем надано спільні фотографії із [PERSON] без зазначення подій, які на них зафіксовані. В судовому засіданні [PERSON] допитана в якості свідка показала, що з кінця 2006 року проживала спільно з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, 2007 року народився спільний син. Всі разом проживали в її будинку, а приблизно в 2009-2010 роках в Києві. 2008 році з [PERSON] почали будувати будинок за спільні кошти. Вказувала, що витрачала багато власних коштів, укладала договір підряду будівництва житлового будинку, купувала багато будівельних матеріалів; в 2010 році переїхали в спірний будинок, де й спільно проживали до смерті [PERSON] . Також [PERSON] повідомила, що автомобіль марки Opel Frontera д.н.з. [NUMBER] зареєстрований після фактичного розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] . В 2019 році [PERSON] подарував будинок [PERSON] , оскільки хотів, щоб він надалі залишився їхньому спільному синові. [PERSON] за життя домовився із [PERSON] про те, що він переписує на їхнього старшого сина будинок в с. Руська Поляна та квартиру в м. Черкаси, а собі залишає будинок на Дніпрі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] з 1980 року, останні є його сусідами по будинку в [ADDRESS] . З вказаними особами близьких відносинах не перебував, про розірвання шлюбу йому не відомо, [PERSON] бачив по вихідних, приблизно 1-2 рази в місяць. Про будівництво іншого будинку [PERSON] йому не відомо. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та [PERSON] з 1980 року є її сусідами по будинку в [ADDRESS] . З вказаними особами познайомилась в 1996 році та перебувала з ними у дружніх відносинах, часто приходили один до одного в гості, свідок часто допомагала їм по господарству. Про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] свідкові нічого не було відомо. Повідомила, що [PERSON] приблизно в 2007 році казав їй, що хоче зробити сюрприз родині та будує якийсь будинок. В 2011 році перестала працювати у Капліїв, але спілкувалась і продовжує спілкуватись із позивачем, про приїзди [PERSON] після 2011 року повідомити не може. Свідок [PERSON] показала, що працювала в будинку [PERSON] та [PERSON] протягом 4 років, починаючи з 2008 року. Ключі від будинку їй надала відповідач та [PERSON] , які на той час закінчували будівництво. Позивача свідок не знає, [PERSON] особисто не бачила, лише чула про нього. Свідок [PERSON] показав, що з ним, як з прорабом, укладались договори щодо будівництва будинку [PERSON] та [PERSON] , питання оплати обговорювались з ними обома, 30 % від обумовленої суми надала відповідач. З [PERSON] він не знайомий та не бачив її. Свідок [PERSON] показав, що працював разом із [PERSON] та пояснив, що з 2006 року [PERSON] почав проживати спільно з [PERSON] , останні надалі стали його сусідами, бо побудували будинок поруч. Будинок [PERSON] та [PERSON] будувати спільно. З [PERSON] свідок не знайомий, старшого сина [PERSON] на будівництві не бачив. Свідок [PERSON] показав, що робив ремонт у будинку [PERSON] та [PERSON] протягом 2-3 місяців в 2009 році. Його послуги та кошти на будівельні матеріали оплачувала відповідач або її батько; позивача та [PERSON] не знає. 3.Релевантні джерела права та акти їх застосування Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно ч.\~2\~ст.\~372\~ЦК України\~у разі\~поділу майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. 4.Оцінка доказів та аргументів сторін Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1978 року. За час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] набули спірне майно, а саме, дачний будинок з терасою № 16, що знаходить за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Свидівок, кооператив «Дніпровець», який було зареєстровано в 2010 році за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2010, серії [NUMBER] , автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport. д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 08.01.2009, а також автомобіль марки Opel Frontera д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 05.09.2009. судом встановлено, що про реєстрацію спірного майна за [PERSON] до моменту розірвання шлюбу їй було відомо. 01.12.2014 заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дане рішення позивачем не оскаржувалось, позовна вимога про встановлення факту перебування в фактичних шлюбних відносинах під час розгляду даної справи не заявлялась, а тому суд приходить до висновку, що фактично шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] припинились з дня набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. Дану обставину підтверджує і позивач у позовній заяві, в якій вона вказала, що їхнє подружнє життя тривало 36 років, тобто з 1978 по 2013 рік. Ще до припинення шлюбних відносин з позивачем [PERSON] перебувавав у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] , з якою спільно проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, від якого вони мають спільну дитину, відповідача по справі [PERSON] [INFO] . Оскільки вказане вище спірне майно було набуте подружжям під час шлюбу, суд виходячи з принципу спільності майна подружжя, приходить до висновку що воно було спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та [PERSON] . Відповідач заявив клопотання про застосування до даних правовідносин при розгляді справи строків позовної давності. Згідно правової позиції Верховного Суду у Постанові від 28.12.2020 по справі № 345/2962/14, при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. При вирішенні питання суд керується принципом добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Суд, за результатами судового розгляду, прийшов до висновку, що позивач була або повинна була дізнатись про наявність рішення про розірвання шлюбу, їй було відомо про наявність спірного майна, реєстрацію майна одноособово за [PERSON] , як встановлено в судовому засіданні після припинення шлюбних відносин між сторонами фактично відбувся поділ майна, частина якого залишилось позивачу, а спірне майно залишилось [PERSON] , та в подальшому, відповідно, [PERSON] не претендував на майно, що залишилось позивачу, а вона в свою чергу не претендувала на спірне майно, що залишилось [PERSON] , тому саме з часу припинення шлюбних відносин після якого фактично відбувся поділ майна подружжя і слід рахувати початок перебігу строку позовної давності, а саме з часу набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, тобто 12.12.2014, та тривав три роки та закінчився 01.12.2017 року. Саме з часу припинення шлюбних відносин та реального розподілу майна позивачу було відомо про можливе порушення своїх прав щодо майна подружжя. Суд вважає що при зверненні до суду позивач діяла всупереч принципу добросовісності, оскільки подала даний позов всупереч своїй попередній поведінці, остання не претендувала та не користувалась, не цікавилась долею спірного майна після припинення шлюбних відносин. Порушення даного принципу також вказує те, що позивач звернулась до суду з позовом після смерті [PERSON] , в протилежному випадку при житті останній мав право та міг би подати зустрічний позов, та претендувати на ту частину майна яка після розірвання шлюбу та фактичного розподілу майна залишилась позивачу. При цьому, суд відхиляє доводи позивача та її представника про те, що строк звернення до суду розпочався з моменту її ознайомлення з копією договору дарування дачного будинку від 06.02.2019, а саме з 19.02.2022, та отримання копії рішення про розірвання шлюбу 20 січня 2022 року, оскільки позивачем не надано доказів та підтвердження того, що вона не могла, або була позбавлена можливості дізнатись про вказані обставини, Позивач, як вказано вище, сама в позовній заяві вказала, що їхнє подружнє життя з [PERSON] тривало 36 років, починаючи з 1979 року, тобто по 2013 рік, та пов`язано в часі з винесенням рішення про розірвання шлюбу між ними. Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності. Оскільки не підлягає до задоволення позов про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а позовна вимога про визнання договору дарування дачного будинку є похідною, вона також не підлягає до задоволення. 5.Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що згідно ст. 141 ЦПК України ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку суд відмовив у задоволенні позову, в той час як відповідачі не заявили про наявність у них будь-яких документально підтверджених судових витрат, а тому в справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed