Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіків систематичних побачень із донкою. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2019 року за результатами розгляд справи № 523/13233/18 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з матір`ю [PERSON] . Однак, незважаючи на той факт, що позивач проживає окремо від дитини, він приймає активну участь у вихованні доньки та її розвитку, має бажання спілкуватися з нею і надалі. Проте, зважаючи на існуючі спірні відносини із відповідачкою, позивач не завжди має можливість реалізувати своє право на особисте спілкування з дитиною. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визначити способи [PERSON] участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO], та спілкуванні з нею наступним чином: другі та четверті вихідні кожного місяця - з суботи 09 год. 00 хв. до неділі 21 год. 00 хв. - без присутності матері; для відпочинку і оздоровлення дитини в літній період - один місяць, в зимовий період - два тижні - за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Суд констатує, що відповідачкою [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачка проти позову заперечила, та просила суд відмовити в його задоволенні. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову [PERSON] вказує на те, що взимку 2017 року [PERSON] вигнав її разом із донькою з їхнього місця проживання, після чого відповідачка проживає у своїх батьків. Позивач систематичною принижував її та застосовував фізичне насилля у присутності малолітньої дитини, в тому числі і у присутності третіх осіб. У період з 2017 року [PERSON] матеріальної допомозі в утриманні дитини не надавав, у зв`язку з чим відповідачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. У січня 2021 року [PERSON] у телефонній розмові погрожував відповідачці, вимагаючи, щоб вона забрала виконавчий лист про стягнення аліментів з Державної виконавчої служби. У житті дитини [PERSON] позивач з`являється вкрай рідко, так, наприклад, у 2020 році він приходив поспілкуватися з дитиною 2 рази. Відповідачка ніколи не перешкоджала та не перешкоджає спілкуванню батька та доньки, проте, кожного разу під час зустрічі зі спільною дитиною, [PERSON] поводить себе аморально, а саме: кричить, застосовує ненормативну лексику, принижує відповідачку у присутності дитини. Таким чином, у разі спілкування наодинці із дитиною, позивач може заподіяти дитини невиправні психічні травми. Своєю поведінкою [PERSON] шкодить розвиткові дитини, після спілкування з батьком, [PERSON] знаходиться у пригніченому стані та не виявляє бажання бачитися з ним. У квітні 2021 року [PERSON] разом з дитиною почали відвідувати дитячого психолога, з приводу того, що донька виказувала страх від свого батька. Відповідачка вважає [PERSON] неблагополучним батьком, та таким, якому не можна довірити виховання та догляд спільної дитини. У період з фактичної відсутності сімейних відносин (з серпня 2017 року) по теперішній час, позивач усіляко уникав спілкування зі спільною дитиною, яке відбулося не частіше 1 разу на півріччя та жодним чином не цікавився долею доньки. Суд констатує, що позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що він ніколи не погрожував [PERSON] , не кричав на дитину та не використовував ненормативну лексику. Аліменти позивач завжди сплачував сумлінно та вчасно. Твердження відповідачки про те, що він їй погрожував та відмовлявся утримувати дитини не відповідають дійсності, оскільки, не чекаючи рішення по справі про стягнення аліментів, [PERSON] сплачував щомісяця грошові кошти у розмірі 2000 грн. Щодо посилання [PERSON] на відвідування донькою дитячого психолога у квітні 2021 році через «страх від свого батька», то такі не мають під собою ніяких підстав, оскільки в матеріалах справи відсутній висновок дитячого психолога, оформлений належним чином. Окрім того, твердження відповідачки щодо неодноразового вчинення відносно неї фізичного та морального насилля з боку позивача є надуманими та нічим не підтвердженими. Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається злісний намір [PERSON] позбавити позивача можливості спілкуватися з дочкою та приймати участь у її вихованні. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 24.05.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі із підстав, наведених у позовній заяві. Позивач [PERSON] пояснив, що після розлучення, він не може вільно спілкуватися із донькою [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що відповідачка проти побачень дитини з батьком без її присутності. Однак, позивач пояснив, що кожного разу спільні зустрічі закінчувалися скандалами, свідком чого була дитини. [PERSON] дійсно підтвердив той факт, що під час шлюбу у нього з дружиною були конфлікти та сварки, однак, він ніколи не підіймав руку, а ні на [PERSON] , а ні на дитину. Позивач також пояснив, що він дуже любить доньку, хоче з нею спілкуватися, бачити, приймати участь у її вихованні, та хоче, щоб дівчинка мала нормальні відносини з батьком, оскільки це у майбутньому позитивно вплине взагалі на її психологічне ставлення до протилежної статті в цілому. Оскільки він не хоче травмувати психіку дитини, просив суд визначити графік побачень з донькою без присутності матері. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачка [PERSON] пояснила, що вона жодним чином не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з донькою, однак, категорично заперечує проти залишення дитини на одинці з батьком, оскільки кожного разу при зустрічах [PERSON] поводить себе агресивно, застосовує ненормативну лексику, а тому вона його вважає позивача такою особою, якій не можна довірити малолітню дитину. Окрім того, відповідачка пояснила, що під час шлюбу [PERSON] поводив себе агресивно у присутності дитини та застосовував до неї фізичну силу, що стало однією з причин їх розлучення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації № 01-05-3/383 вх від 02.12.2021 року, оскільки такий складений виключно в інтересах дитини та просила суд його врахувати під час ухвалення рішення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, вона знаходиться у серйозних близьких відносинах із позивачем [PERSON] близько двох років. Наразі [PERSON] служить у Збройних Силах України та часто буває у відрядженнях. В останнє він бачився з донькою [PERSON] перед початком вторгнення РФ в Україну 24.02.2022 року. Їй відомо, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] він бачив дитину виключно у присутності матері, оскільки зі слів відповідачки позивач є «неблагополучним». [PERSON] постійно дзвонив до колишньої дружини, щоб побачити дитину, однак, вона не дозволяла бачитися з донькою без її присутності, у зв`язку з чим, позивач був постійно пригнічений, оскільки під час спільних зустрічей [PERSON] постійно сварилася із позивачем. Дитина завжди була свідком конфліктів між батьками. Позивач постійно дитині купував подарунки. На День Народження доньки у 2021 році він їй подарував планшет на автобусній зупинці. Їхнє спілкування було дуже коротким, оскільки відповідачка відразу забрала дитину. Свідок була присутня при цих подіях. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , пояснила, що її син постійно дзвонив [PERSON] , що побачити дитину, однак, вона дозволяла бачитися з донькою виключно у її присутності. Через таку ситуацію [PERSON] постійно засмучувався, оскільки їхні зустрічі один з одним постійно закінчувалися сварками. У літку 2021 року позивач на День Народження доньки купив їй планшет та ходів дитині подарувати особисто. Він зустрівся з відповідачкою та донькою на автобусній зупинці. В останнє свідок бачила онуку у 2019 році. [PERSON] постійно намагається бачитися з дитиною та дуже переживає з цього приводу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є близькою подругою відповідачки [PERSON] , вона зустрічаються декілька разів на місяць. Зі слів відповідачки їй відомо, що [PERSON] не цікавиться дитиною та не виявляє бажання з нею бачитися. Під час подружнього життя, [PERSON] та [PERSON] постійно сварилися, відповідачка їй розповідала, що позивач застосовував до неї фізичну силу, а дитина завжди захищала маму. Позивач бів відповідачку декілька разів при дитині. [PERSON] почала говорити про домашнє насилля тільки після того, як переїхала проживати до своєї матері. Дитина [PERSON] не говорить про батька та не згадує його взагалі. Була така ситуація, що дитина дуже захворіла і її потрібно було відвести до лікаря, [PERSON] зателефонувала позивачу, однак, він відмовився їй допомогти та відвести дитину до лікаря. Коли відповідачка подала позов про стягнення аліментів, позивач їй зателефонував, наполягав, щоб вона забрала позовну заяву та погрожував. Суд зауважує, що на запитання суду чи свідок особисто була присутня при всіх цих подіях чи їй це відомо зі слів відповідачки, свідок пояснила, що зі слів [PERSON] . Однак, свідок [PERSON] пояснила, що вона була особисто свідком однієї зустрічі [PERSON] та [PERSON] , оскільки пішла на таку зустріч, та знаходилася зі своїм знайомим неподалік. Під час зустрічі розмова позивача та відповідачки переходила на високі тони. Після того, як свідок зробила їм зауваження, сторони припинили сперечатися. Дитина в цей час була дуже зажата та сиділа тихо. Дівчинка не хотіла йти гуляти з батьком. Агресії зі сторони батька до дитини не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки [PERSON] . [PERSON] вже тривалий час не бачив дитину, остання їхні зустріч була 01.09.2019 року, коли [PERSON] йшла до першого класу. Донька [PERSON] розповідала, що під час шлюбу у неї з позивачем були складні відносини, а саме він міг прийти у 2 години ночі і просити, щоб вона йому приготувала їжу, зовсім не допомагав по дому. Після розірвання шлюбу позивач подарував дитині скейт та планшет, до школи він ніколи не приходив. Одного разу приходив на Новий Рік, бачився дитиною, вони каталися на санях у присутності [PERSON] . Зі слів доньки, їй відомо, що коли вони перебували у шлюбі, [PERSON] застосовував до дитини фізичну силу. Суд констатує, що на виконання вимог ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухано пояснення та думку малолітньої дитини [PERSON] з приводу спору щодо участі батька у її вихованні та спілкуванні з нею. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила суду, що вона не пам`ятає коли в останнє бачила батька, однак, вона не хоче з ним бачитися, оскільки він про неї не піклується. На запитання суду чи батько її ображав, дитина пояснила, що особисто її він не ображав, однак, ображав та ударив маму. Це сталося, коли вони переїжджали до бабусі, батько сильно розгнівався та схопив маму за руку, кажучи при цьому, що вона нікуди не поїде. Вона пам`ятає, що під час спільного проживання батько дуже сварився на маму. Одного разу це сталося через те, що дитина розмалювала важливі документи, після чого батько кричав на маму та звинуватив її у тому, що вона не слідкує за дитиною. Також [PERSON] пояснила суду, що також пам`ятає, що коли вона гралася з мамою на майданчику, батько хотів з нею погуляти, а мама не пустила, оскільки дитина сама не хотіла іти разом з батьком. Після цього батько дуже розгнівався. В той же час, судом було запитано у дитині чому у неї таке негативне ставлення до батька, та категоричне небажання спілкуватися з ним, оскільки вона його давно не бачила, не спілкувалася, на що дитина суду пояснила мати їй розповідає про те, що батько її ображав та погано до неї ставився, що дитину дуже пригнічує. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, покази свідків, пояснення малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/13233/18 було розірвано (Т. 1 а.с. 78). Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 11.04.2013 року). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/7688/19 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною 3 статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь - яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що позивач, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Бере до уваги суд і ту обставину, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Згідно з частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що Органом опіки та піклування Cуворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду було надано Висновок № 01-05-3/383 вх від 02.12.2021 року про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити наступні способи участі, шляхом встановлення спілкування, враховуючи режим дня та бажання дитини та без присутності матері дитини, [PERSON] , наступним чином: ?Другі та четверті вихідні кожного місяця з 11.00 до 18.00 без ночівлі, враховуючи режим дня та бажання дитини, за попередньою домовленістю між батьками; ?Для відпочинку та оздоровлення дитини в літній період - один місяць, в зимовий період - два тижні, за попередньою домовленістю між батьками. Із вказаного висновку вбачається, що спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 08.10.2021 року було проведено бесіду з малолітньою [PERSON] , [INFO], яка повідомила та написала, що не хоче бачитися з батьком, так як він злий та постійно кричить. Під час заслуховування судом пояснення та думки малолітньої дитини [PERSON] з приводу спору щодо участі батька у її вихованні та спілкуванні з нею, судом було встановлено що дитина дійсно має почуття образи та гніву до батька це виразилося в тому, що дитина категорично не хоче спілкуватися з батьком, оскільки він постійно кричав та ображав маму. В той же час, дитина пояснила, що мати постійно їй розповідає про те, що батько її ображав та погано до неї ставився. Суд зауважує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має обсяг прав, одним із яких беззаперечно є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Вказане право дитини при вирішенні спору, яким зачіпається її інтерес, підтверджено нормами як міжнародного, так і національного права. Разом із тим, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 26.04.2023 року за результатами розгляду справи № 520/17217/13-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді справи. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, заслухавши пояснення малолітньої [PERSON] , суд може зробити висновок, що [PERSON] , розповідаючи дитині про напружені відносини з [PERSON] та про свої образи, тим самим як мати формує у своєї дитини негативне ставлення про батька, яке дитина внаслідок свого малолітнього віку та сприйняття мами як авторитета не може сформувати самостійно. З приводу обставин, викладених відповідачкою про те, що [PERSON] не можна довірити спілкування з дитиною без її присутності, оскільки він неодноразово вчинював по відношенню до відповідачки домашнє насилля, суд констатує наступне. Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З приводу показів свідків [PERSON] та [PERSON] про факт вчинення домашнього насилля, то суд не може вказати дані покази як допустимий та достовірний доказ, оскільки вони не були свідками таких подій, а про вказаний факт їм відомо виключно зі слів відповідачки [PERSON] . Окрім того, про факт вчинення домашнього насилля [PERSON] розповідала свідками вже після припинення подружніх відносин із позивачем. Таким чином, суд констатує, що стороною відповідача суду не було додано жодного доказу, який би підтверджував факт домашнього насилля зі сторони позивача до відповідачки. З огляду на вище викладене, беручи до уваги пояснення малолітньої [PERSON] , а також законодавчо закріплене право дитини на родину, та право [PERSON] як батька на спілкування з донькою та брати участь у її вихованні, суд доходить до переконання, що визначений у висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/383вх порядок способу участі позивача у вихованні доньки в частині побачення других та четвертих вихідних кожного місяця в повній мірі буде достатнім для налагодження та побудови нормальних родинних стосунків, а тому, задля забезпечення збалансування наведених вище прав і гарантій, суд встановлює [PERSON] наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] : ?Кожну другу суботу місяця з 12 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. та кожну четверту неділю місяця з 11 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. - з визначенням місця зустрічі за погодженням сторін. При організації побачень необхідно враховувати розпорядок дня дитини, стан здоров`я за умови забезпечення батьком [PERSON] необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини. У даній справі судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, які переростають у конфлікти при особистому спілкуванні позивача та відповідачки, свідком чого при зустрічах постійно стає дитина, що підтверджено також показами свідків у судовому засіданні. А тому, беручи до уваги те, що сторони як колишнє подружжя не можуть спілкуватися один з одним у присутності дитини без створення конфліктних ситуацій, що порушує право дитини на гармонійний розвиток, суд вважає, що для кращих інтересів дитини, збереження її психічного здоров`я та зміцнення родинних відносин, побачення дитини з батьком мають відбувати без присутності матері. В той же час, враховуючи факт тривалої відсутності спілкування батька та дитини, з метою сприяння забезпеченню відновлення між батьком [PERSON] та дитиною [PERSON] відносин та налагодження психоемоційного контакту, суд вважає за необхідне визначити, що перші 6 (шість) зустрічей батька з дитиною мають бути проведені у присутності матері [PERSON] , з якою дитина проживає постійно. При цьому налагодження зазначених відносин має на меті особисте спілкування позивача з дитиною, ураховуючи інтереси саме дитини, за відсутності намагань сторін протягом цих зустрічей з`ясувати особисті відносини. Суд вважає, що такий порядок та спосіб є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи їх вік, стан здоров`я, звички тощо. Є очевидним і той факт, що у випадку налагодження гармонійних стосунків між батьком та донькою спілкування між ними не повинно обмежуватися встановленим графіком, який застосовується як знаряддя захисту права позивача з урахуванням суттєвих обставин та згаданих особливостей спору. Окрім того, у світлі розгляду даної справи, суд вважає за необхідним сторонам роз`яснити, що батьки зобов`язати піклуватися про дитину, створювати як найсприятливіші умови для її гармонійного, духовного розвитку та забезпечення психічного здоров`я, оскільки тільки при таких умовах дитина може по відношенню до себе відчувати батьківське піклування та любов. Та жодним чином є недопустимим зі сторони батьків використання дитини як засобу впливу один на одного, вирішення стосунків та конфліктів один між одним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку про необхідність визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою, у зв`язку з чим даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial