Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1998 року він є власником 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Іншими власниками зазначеної квартири були його мати [PERSON] , батько [PERSON] та сестра [PERSON] 02.04.2013 року на підставі договору купівлі-продажу 1/4 частки квартири, [PERSON] продав, а [PERSON] прийняв у власність 1/4 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,0 кв.м., у тому числі житловою площею 43,3 кв.м. Між позивачем та його сестрою [PERSON] постійно виникають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, утримання та збереження спірної квартири, унаслідок чого, він фактично позбавлений можливості володіти та користуватися належною йому часткою у спільному майні, хоча у нього є потреба для проживання у квартирі та користування нею. Оскільки на даний час існують перешкоди у користуванні квартирою, у позивача виникла потреба визначити порядок користування квартирою, що надасть можливість сторонам займати окремі житлові приміщення, врегулювати питання оплати за житлово-комунальні послуги та надати можливість розпоряджатись своєю жилою кімнатою на власний розсуд, у такий спосіб стане можливим уникнути в майбутньому суперечок щодо користування та розпорядження майном. Просить суд визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , виділивши в користування: ?? [PERSON] , житлову кімнату площею 17,4 кв.м.; ?? [PERSON] житлову кімнату площею 12,7 кв.м. з лоджією площею 5,2 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 13,2 кв.м. В загальному користуванні залишити приміщення кухні площею 7,5 кв.м, коридору площею 10,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, вбиральні (санвузлу) площею 1,2 кв.м, вбудованої шафи площею 0,6 кв.м, кладової площею 1,2 кв.м. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надав до суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі. Відповідачі в судове засідання також не з`явились, але надіслали телефонограми, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи правові позиції сторін, оцінивши докази, суд прийшов до наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності житло від 22.10.1998 року на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/4 частки кожному квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з договором купівлі-продажу 1/4 частки квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В., зареєстрованого в реєстрі №837, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 2/4 частини квартири та по 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) кожній (а.с. 8-9). Дана квартира має загальну площу 69,0 кв.м., житлову площу 43.3 кв.м, складається з трьох житлових кімнат площею 17,4 кв.м, 13,2 кв.м та 12,7 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 10,1 кв.м., кладової 1,2 кв.м, вбудованої шафи 0,6 кв.м, лоджії площею 5,2 кв.м (а.с. 17-18). У спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) (а.с. 15). Як стверджує позивач, домовитися з відповідачами про порядок користування належною їм квартирою не вдається. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 639/2184/16-ц. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25.12.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/4 частки квартири, а відповідачам по 1/4 частини квартири кожному. Позивач просить суд визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , виділивши в користування: ?? [PERSON] , житлову кімнату площею 17,4 кв.м.; ?? [PERSON] житлову кімнату площею 12,7 кв.м. з лоджією площею 5,2 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 13,2 кв.м. В загальному користуванні залишити приміщення кухні площею 7,5 кв.м, коридору площею 10,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, вбиральні (санвузлу) площею 1,2 кв.м, вбудованої шафи площею 0,6 кв.м, кладової площею 1,2 кв.м. В свою чергу відповідачі позовні вимоги визнали повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , виділивши в користування: ?? [PERSON] житлову кімнату площею 17,4 кв.м.; ?? [PERSON] житлову кімнату площею 12,7 кв.м. з лоджією площею 5,2 кв.м.; [PERSON] житлову кімнату площею 13,2 кв.м. В загальному користуванні залишити приміщення кухні площею 7,5 кв.м, коридору площею 10,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, вбиральні (санвузлу) площею 1,2 кв.м, вбудованої шафи площею 0,6 кв.м, кладової площею 1,2 кв.м. \~ \~ \~ \~Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернені до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень (а.с. № 20). Оскільки позивач не бажає стягувати судовий збір з відповідачів, то судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в сумі 992,40 грн., відшкодуванню на його користь не підлягає.

Outcome: approved