Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що [INFO] померла його спадкодавець за заповітом [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій на підставі записів в погосподарській книзі за 2016-2023 роки, особовий рахунок [NUMBER] , рік забудови 1949. Після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку він спадщину прийняв, наслідком чого була заведена спадкова справа №29/2022 приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Левківською Г.С. Інші спадкоємці за заповітом та за законом, які прийняли спадщину, відсутні. Тому відповідачем зазначено виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області, яка за певних умов має право на дане спадкове майно, так як вона знаходиться на її території. Станом на сьогоднішній день, інтересу до спадкового майна він не втрачав, доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку, періодично проживає в будинку. Вказаний будинок було побудовано, але спадкодавцем не було належним чином оформлено право власності на нього, та не отримано відповідних документів, які б підтверджували це право. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому порядку проведена не була, враховуючи, що реєстрація будинків органами БТІ на той час проводилась лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», то відповідно зазначений будинок в органах МБТІ зареєстрований не був, тому у нього виникла необхідність звернутися до суду для встановлення права власності на спадковий будинок. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки відповідно до п.4.14 глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Враховуючи, що при житті право власності на житловий будинок спадкодавець не зареєстрував, тобто створилась правова ситуація, що унеможливлює оформити спадщину в позасудовому порядку, тому рішенням суду просить визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності. У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 93 років в с.Грозине, Коростенського району, Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 19.01.2022 року. З довідки\~Грозинськогостаростинського округу виконавчого комітету Коростенської міської ради №589 від 20.10.2022 року слідує, що [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , згідно запису № 01-0011-3 в погосподарській книзі №1 за 2016-2023 роки, рік побудови 1949. 21.12.2019 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Сингаївської сільської ради Коростенського району Кухарчук Р.В. та зареєстрований в реєстрі за №89. Дані про те, що вказаний заповіт було змінено або скасовано в справі відсутні. Згідно змісту заповіту [PERSON] вказала спадкоємцем всього належного їй майна [PERSON] . Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У встановлений законом строк позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі чого приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Левківською Г.С. заведено спадкову справу № 29/2022. З вказаної спадкової справи слідує, що інші спадкоємці по закону або заплвіту, до органів нотаріату не звертались. 12.01.2023 року приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області на підставі вищевказаного заповіту, видала [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] , свідцотва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 4, 5225 га. та 0. 5368 га, з кадастровими номерами 1822385200:23:000:0337 та 1822385200:23:000:0258,відповідно. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] нотаріус відмовив, що слідує зі змісту листа №5/01-16 від 12.01.2022 року, доданого до позовної заяви, в якому підставою відмови зазначено відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Державна реєстрація права власності, станом на 29.12.2012 року, на вказаний житловий будинок не проводилась. Згідно технічного паспорту, виготовленого Коростенським МБТІ, інвентаризація будинку проводилась КП «Коростенське МБТІ» Житомирської обласної ради 12.10.2016 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК\~ та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене у позові майно, і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved