Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

17 квітня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає, що певний час проживала як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з відповідачем. Від стосунків мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Свідоцтво про народження дитини надано в якості письмового доказу. Відповідач ухилявся від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину, тому позивачка 25.01.2010 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2010 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 400 (чотириста гривень) - Справа №2-2111/10/16. Реєстр судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/9157988. Але на даний час, відповідач навіть таку незначну суму аліментів не сплачує, хоча істотно змінився і його майновий стан від реалізації своєї нерухомості. Сума аліментів в розмірі 400 гривень є такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства України, не відповідає встановленому розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на день пред`явлення даного позову. В зв`язку з тим, що протягом останніх років відповідач не підтримував з позивачкою та спільною дитиною ніяких відносин, на момент подання позову позивачка не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач, однак їй відомо, що розмір його офіційної заробітної плати є незначним, порівняно з його дійсними доходами. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідач не має інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Зазначає, що дитина є підлітком та навчається, що потребує додаткових витрат від батьків. Відповідач ігнорує потреби дитини в одязі, учбовій літературі, стоматологічній допомозі та інших витратах необхідних дитині. Власних доходів Позивачки не вистачає на забезпечення дитини. Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. На офіційну електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно 04 грудня 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції батьком [PERSON] , [INFO] , записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . (а.с.4) Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] постановлено стягувати аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 400 (чотириста) грн. на дитину щомісячно, починаючи з 25 січня 2010 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже виходячи з вищенаведеного позивач фактично звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, оскільки просить стягнути аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, а до цього аліменти стягувались у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи №143цс13. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом повинні враховуватися такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ст. 182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2023 року 2833 грн. Суд вважає, що встановлений розмір аліментів, зважаючи на збільшення витрат на утримання дитини, зростання цін на всі групи товарів для її утримання є недостатнім і не забезпечує право дитини на належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому позивачка як одержувачка аліментів має право змінити спосіб їх стягнення, визначивши його у частці від доходу відповідача. Враховуючи, що відповідач є працездатною людиною, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дітини аліментів в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст.2, ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. За приписами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач, зазначаючи про збільшення розміру аліментів, фактично формулює вимогу про зміну способу стягнення аліментів, тому саме в такому формулюванні позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі ст. ст.180, 182,192 СК України,

Outcome: approved