Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

23 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 року судом було постановлено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі частини всіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Вказаний розмір аліментів, а саме частка від доходів, було обумовлено тим, що в позивача відсутні інші особи, які перебувають у нього на утриманні. На підставі виконавчого листа з позивача стягуються аліменти. 09.11.2018 року позивач уклав шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Тобто у позивача змінився склад сім`ї, він одружився, народився син у шлюбі, та дані члени родини перебувають у нього на утриманні, дружина не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Тому на думку позивача дані обставини є підставою для звернення до суду з позовом про зменшення аліментів на утримання сина з на 1/6 частину, та це не вплине на інтереси дитини. Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] , з на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. 25.04.2023 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що проаналізувавши всі докази надані позивачем до позовної заяви, вважає, що не має підстав для задоволення позову. Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Також належних та допустимих доказів, того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через, що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам законодавства. Зменшення ж розміру стягнутих аліментів з позивача може негативно вплинути на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Просить суд звернути увагу на докази покращення матеріального стану позивача, а не погіршення, а саме з вересня 2022 року по березень 2023 року, де чітко вказано, що його матеріальний стан не погіршився, а покращився. Так з вересня 2022 по листопад 2022 рік позивач сплачував менші суми аліментів, у порівнянні з груднем 2022 року по теперішній час, станом на квітень 2023 року. Таким чином факт покращення матеріального стану позивача нею доведено та просить суд у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі. 11.05.2023 року представником позивача [PERSON] надана відповідь на відзив, в якій не погодилася з доводами відповідача та зазначила, що позивач наголошує, що відповідач посилається на ст.ст. 141, 150 СК України, згідно до якої, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, що передбачає утримання дитини та забезпечення гідного рівня життя. Станом на момент звернення до суду, позивач перебуває у шлюбі, дружина не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 10.12.2020 по 20.10.2023 рік, тобто на утриманні позивача перебуває малолітня дитина та дружина. Посилання позивача на те, що у позивача покращився матеріальний стан, що призвело до перерахувань аліментів в більшому розмірі, як на обставину, яка свідчить про покращення матеріального стану позивача, має тимчасовий характер, оскільки позивач призваний на службу до ЗСУ, збільшення його грошового забезпечення не є сталим, але в будь-якому випадку, розмір аліментів який отримує відповідач є достатнім. Просить суд ухвалити рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача з на 1/6 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 17.05.2023 року відповідач надала заперечення на відзив, відповідно до якого відповідач зазначає, що дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною, однак є працездатною особою, не є інвалідом, не хворіє, що не є основною підставою для зменшення розміру аліментів. Також відповідачка вказує, що вона також перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, вона була змушена поновити свою трудову діяльність коли їхній спільній дитині було 1 рік 9 місяців. Позивач жодним чином не намагався надавати допомогу синові [PERSON] , за сім років жодного разу не привітав його з днем народження, зі святами. У їхнього сина є особистий телефон, номер якого відомий позивачу, адже їх син неодноразово телефонував батькові задля спілкування, але позивач ігнорував спілкування з сином, намагаючись уникати побачення та розмов. Перша зустріч з сином відбулась у червні 2022 року, де [PERSON] не впізнав батька. Також вказує, що позивач призваний на військову службу та його грошове забезпечення не є стали, оскільки в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, і не відомо коли він буде припинений, таким чином позивач буде нести військову службу та матиме постійний офіційний дохід, та матиме змогу забезпечувати гідне життя їхній дитині. Оскільки належних та допустимих доказів на погіршення матеріального стану позивача, через, що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному розмірі, позивачем не надано, тому просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. У судовому засіданні позивач та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву якою просить суд розглянути справу без її участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно з\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено,\~що сторони\~мають неповнолітнього\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.14). На час розгляду справи дитина мешкає разом з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні, домовленості відносно утримання дитини між сторонами не досягнуто. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до повноліття, стягнення робити щомісячно, починаючи з 06.04.2018 року (а.с.8-9, 15). Крім того, позивач від іншого шлюбу має ще одну неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 13). Позивач з 17 червня 2022 року перебуває на військовій службі, дружина позивача - [PERSON] з 10.12.2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, що підтверджується довідкою військової частини та довідкою ТОВ «ДСС+» (а.с.75-76). Частинами першою та другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки 09.11.2018 року він уклав новий шлюб та 20.10.2020 року у шлюбі у нього народився син. Дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Суд звертає увагу на те, що позивач не підтвердив погіршення його майнового стану належними та допустимими доказами. Жодного доказу на підтвердження свого матеріального стану та неможливості сплачувати аліменти у раніше встановленому розмірі, позивач суду не надав. Крім того, суд зауважує, що доводи позивача відносно того, що змінився його сімейний стан, - укладення шлюбу та народження дитини [PERSON] [INFO] , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. У зв`язку з чим, без доведення погіршення майнового становища позивача, доводи про те, що стягнення аліментів у розмірі частки призведе до неможливості забезпечення його та нової сім`ї, суперечить інтересам неповнолітнього сина [PERSON] . На підставі викладеного, суд доходить висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дитини від іншого шлюбу, не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану, а наявність дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Отже, доводи позивача про те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина від іншого шлюбу, та дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, є необґрунтованими, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, та не працюючої дружини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Окремо факт народження ще однієї дитини само по собі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed