Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що 05.01.2021 у м. Вінниця по вул. Привокзальна, 2/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2021 у справі про адміністративне правопорушення № 127/1063/21 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] були застраховані в АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) договором добровільного страхування транспортних засобів № FО00834874 від 02.11.2020. Власник пошкодженого автомобіля «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] звернувся до АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортних засобів № FО799753 від 10.09.2020. Дана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі Акту огляду транспортного засобу від 14.01.2021, додаткового акту огляду транспортного засобу від 14.01.2021, ремонтної калькуляції № 00336_01 від 15.01.2021, рахунку № [NUMBER] від 14.01.2021, рахунку № [NUMBER] від 15.01.2021, страхового акту № 05217/01/921 від 19.02.2020 АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок власника автомобіля «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] в розмірі 40030 грн 07 коп. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP125657290, у зв`язку з чим ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» здійснило виплату страхового відшкодування за полісом № ЕР125657290 на користь АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) в розмірі 20568 грн 13 коп. (вартість відновлення автомобіля «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу). Отже, позивач отримав право вимоги на відшкодування в розмірі коефіцієнту фізичного зносу в сумі 19461 грн 94 коп. (40030 грн 07 коп. 20568 грн 13 коп.). Тому просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 19461 грн 94 коп. та суму сплаченого судового збору. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.01.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання 25.05.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» за довіреністю Сечко С.В. попередньо через електронну пошту суду подав клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Частиною третьою статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] неодноразово в судові засідання не з`являлась з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 25.05.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, викладену у поданому до суду клопотанні, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від\~17.07.1997\~«Про ратифікацію\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та\~11\~Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 02.11.2020 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-ЛОГІСТИК» на страхування за договором добровільного страхування наземного транспорту, переданого в заставу АТ «Ощадбанк», між ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-ЛОГІСТИК» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00834870 та додаток № 1 до договору, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «SCANIA R420» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 5, 11-12, 13-15). Згідно з копією постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2021, 05.01.2021 о 14 год 41 хв в м. Вінниця по вул. Привокзальна, 2/1 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 10.1, 2.36 Правил дорожнього руху України, під час зміни напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Scania R420 д.н.з. [NUMBER] з причепом SCIMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження; в судовому засіданні [PERSON] вину в порушенні п.п. 10.1, 2.36 ПДР та вчиненні ДТП визнала, суду пояснила, що, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху вона не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого зіткнулась із транспортним засобом Scania R420 д.н.з. [NUMBER] з причепом SCNMITZSCF246 д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку; [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 340 грн; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн (а.с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу марки SCANIA моделі R420 д.н.з. [NUMBER] є ТОВ «ТРАНС-ЛОГІСТИК» (а.с. 16). Згідно з копіями актів огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 14.01.2021, пошкоджено транспортний засіб марки SCANIA моделі R420 д.н.з. [NUMBER] , а саме: підніжку, повторювач повороту, кожух підніжки правої, передній бампер, повітрязабірник (а.с. 17-18, 19-20). Відповідно до копії страхового акту № 05217/01/921 від 19.02.2021 та копії додатку 1 до страхового акту № 05217/01/921 від 19.02.2021, предметом страхування є транспортний засіб SCANIA R420 д.н.з. [NUMBER] 2012 року випуску; дата та місце події 05.01.2021 о 14 год 10 хв в м. Вінниця по вул. Привокзальна; підстава виплати заява про настання випадку № 00336/01/2021/87 від 05.01.2021; сума страхового відшкодування 40030,07 грн (а.с. 27, 28). Згідно з копією платіжного доручення № 162612 від 23.02.2021, АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) сплатило ТОВ «ТРАНС-ЛОГІСТИК» суму страхового відшкодування, згідно з договором № FO834874 від 02.11.2020, у розмірі 40030 грн 07 коп. (а.с. 29). Відповідно до копії платіжного доручення № ЗР026345 від 18.03.2021, ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» сплатило АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) 20568 грн 13 коп. (а.с. 31). Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, нормою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Положеннями статей\~3,\~5\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено,\~що обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності здійснюється\~з метою\~забезпечення відшкодування\~шкоди,\~заподіяної життю,\~здоров`ю\~та/або\~майну потерпілих\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди та\~захисту майнових\~інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування»,\~страхове відшкодування\~ страхова\~виплата,\~яка здійснюється\~страховиком у\~межах страхової\~суми за\~договорами майнового\~страхування і\~страхування відповідальності\~при настанні\~страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Частиною першою статті 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. За змістом статті 993\~ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (постанова Верховного Суду № 61-15210св19 від 21.09.2020). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 (справа № 760/15471/15-ц) в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України визначено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика, та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15. Згідно з ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різновидом шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 (справа № 359/2309/17) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом установлено, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «ТРАНС-ЛОГІСТИК» була застраховано у АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00834874 від 02.11.2020. Розмір суми сплаченого страхового відшкодування, яку АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) сплатило ТОВ «ТРАНС-ЛОГІСТИК» за договором FO-00834874, підтверджений належними та допустимими доказами. Отже, в даному випадку після виплати страхувальником АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) страхового відшкодування потерпілому ТОВ «ТРАНС-ЛОГІСТИК» за договором добровільного страхування та частковим поверненням цьому страхувальнику суми відшкодованого страхового відшкодування страхувальником, де була застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» позивач отримав право вимоги до відповідача [PERSON] на залишок суми, що становить 19461 грн 94 коп. Враховуючи неявку в судові засідання відповідача, яка обізнана, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від неї, суд дійшов висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог. З огляду на наведені норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, а отже, підлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати на сплату судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved