Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 05.03.2005 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.02.2016 шлюб між ним та [PERSON] був розірваний. У подальшому, 24.05.2016 між позивачем та відповідачем зареєструвано шлюб Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.03.2021 шлюб зареєстрований між сторонами 24.05.2016 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві власності. Факт, що діти проживають з позивачем підтверджується довідкою за вих.№59/22 від 28.04.2022, наданою ТОВ «Управляюча компанія» «Затишна оселя». Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, діти поїхали разом з позивачем до його матері в Черкаську область, де всі разом стали там на облік як тимчасово переселені особи (довідка додається). Мати дітей останній рік не допомогала позивачу і з того часу по теперішній час ухмляється від участі у вихованні та утриманні дітей, аліменти не сплачує та практично не зустрічається з дітьми. Діти повністю знаходяться на його утриманні. 11 лютого 2022 року відповідачка [PERSON] залишила територію України та вилетіла за кордон і має вид на постійне проживання в північному Кіпрі і не планує повертатись до України. Вказані обставини змусила позивача звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 04.05.2022 судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. На дату подачі даного позову донці позивача [PERSON] , [INFO] , майже 17 років і вона самостійно обрала місце проживання разом з позивачем. Сину [PERSON] на час звернення до суду 11 років.Фактично він проживає з позивачем та своєю старшою сестрою за адресою: [ADDRESS] . Позивач, зазаначає, що він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям, не перешкоджає спілкуванню матері з дитиною. Виходячи з того, що протягом останнього року дитина постійно проживала з позивачем, він займався її вихованням та піклуванням, водив його до дитячого садочку, син прив`язаний до нього, відповідач в цей період надовго не залишалась з сином, не виявляла проявів самостійного виховання сина, позивач вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання сина [PERSON] з ним за місцем його реєстрації або проживання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2022 позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 08.12.2022 до суду на виконання ухвали суду надано уточнену позовну заяву. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2022 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 05.01.2023 на адресу суду від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява, про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника служби, при цьому зазначено, що у матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява матері дитини про те що вона не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] разом із батьком. Оскільки у сторін відсутній спір щодо місця проживання дитини, у Служби відсутні підстави для надання відповідного висновку. Протокольною ухвалою суду від 21.02.2023 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася. При цьому, 09.01.2023 через канцелярію суду особисто відповідачем [PERSON] було подано заяву про те, що вона надає згоду на визначення місця проживання дітей разом із батьком [PERSON] . Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася. Водночас, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Заслухавши учасника судового процесу, дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2005 між [PERSON] до [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) був зареєстрований шлюб, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.02.2016, розірваний. 24.05.2016 між [PERSON] до [PERSON] був зареєстрований шлюб Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києва, актовий запис №463, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 18.03.2021 у справі №756/14066/20 шлюб між [PERSON] до [PERSON] зареєстрований 24.05.2016 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києва, розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.06.2008 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2011 (а.с.6-7). Відповідно до судового наказу виданого Оболонським районним судом м. Києва 04.05.2022 у справі №756/3103/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 03.05.2022 і до досягнення [PERSON] , [INFO] ; після чого стягувати у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 31.08.2021, позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування серії та номер 2481, виданого 31.08.2021 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. (а.с.19). Відповідно до довідки за вих.№59/22 від 28.04.2022, наданою ТОВ «Управляюча компанія» «Затишна оселя», [PERSON] , разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Після розірвання шлюбних відносин з відповідачем, син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як убачається із матеріалів справи, відповідачем [PERSON] була надана нотаріально посвідчена заява від 10.02.2022, у якій остання дає згоду та не заперечує проти постановки на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] та/або [ADDRESS] місця проживання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.41). Крім того, 09.01.2023 через канцелярію суду особисто відповідачем [PERSON] було подано заяву про те, що вона надає згоду на визначення місця проживання дітей разом із батьком [PERSON] . Сторонами по справі не заперечувалося, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] , що також підтвердив у судовому засіданні позивач. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала, натомість надіслала на адресу суду заяву в якій вказала, що дає згоду на визначення місця проживання їхнього сина разом з батьком. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Відповідно до надісланої Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації заяви, у матеріалах цивільної справи міститься нотаріально посвідчена заява матері дитини про те що вона не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] разом із батьком. Оскільки у сторін відсутній спір щодо місця проживання дитини, у Служби відсутні підстави для надання відповідного висновку. Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дитини із батьком, що слідує, як із поданої нею заяви, так і з пояснень позивача, доказів протилежного сторонами не надано. Обставини, на які посилається позивач, а саме: щодо неналежного спілкування відповідачки з дітьми та неналежну її участь у вихованні та утриманні дітей, не доводять факт наявності спору між батьками про місце проживання дитини. При цьому суд зазначає, що позивач у судовому засіданні фактично підтвердив про відсутність спору між ним та відповідачем щодо місця проживання сина, зазначивши, що звернувся до суду з даним позовом для юридичного оформлення, що син проживає з ним. Отже, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини, у задоволенні позовних вимог, слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed