Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Представник Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 94919,18 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] було взято на облік як внутрішньо переміщених осіб. В подальшому відповідач подавала до Управління заяви про призначення допомоги ВПО на певні періоди та заяву про здійснення перерахунку допомоги ВПО у зв`язку із народженням другої дитини. Рішеннями Управління було призначено допомогу ВПО відповідачу та на її доньок. Позивачем було встановлено, що на момент початку тимчасової окупації території України відповідач разом з донькою проживала у місті Харкові і зміна місця її фактичного проживання не пов`язане з обставинами, на підставі яких особу ставлять на облік як внутрішньо переміщену, тому права на отримання довідки внутрішньо переміщеної особи відповідач не мала. Рішенням Управління №05/11-19 від 01.08.2019 року було скасовано дію довідки відповідача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з цим, по заяві відповідача про призначення допомоги ВПО на наступний період від 09.07.2019 року розпорядженням Управління від 15.08.2019 року в продовженні допомоги ВПО було відмовлено на підставі п.12 Порядку №505, а саме: виявлення факту подання недостовірної інформації, яка впливає на призначення грошової допомоги та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. Рішенням від 16.09.2019 року відповідачу припинено виплату допомоги та знято з оплати з 26.11.2014 року. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат переплата відповідачу за період з 26.11.2014 року по 25.05.2015 року, з 07.08.2015 року по 20.01.2016 року, з 27.01.2016 року по 13.05.2016 року, з 12.07.2016 року по 11.01.2017 року, з 17.01.2017 року по 16.07.2017 року, з 19.07.2017 року по 18.07.2019 року складає 94 919 гривень 18 копійок. У відповідності до п.11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення такі суми стягуються у судовому порядку. Відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надміру отриманої допомоги ВПО, однак у добровільному порядку сума надміру отриманих коштів відповідачем не повернута. Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому посилається на незаконність та необґрунтованість позовної заяви, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Зазначає, що з наданих разом із позовною заявою документів вбачається, що копії документів в порушення п.5.26 ДСТУ 4163:2020, п.8 розділу 10 Правил та ст.95 ЦПК України не засвідчені належним чином, не містять належного оформленої відмітки про засвідчення копії, а саме не містять дати засвідчення, слів «Згідно з оригіналом», посади особи, що засвідчує копію; підпис, печатка та штамп проставлені не на кожному аркуші, а проставлений на копіях штамп є нечитабельним. Тому подані позивачем докази не відповідають вимогам щодо їх допустимості. Крім того, зазначає, що народження дитини у м.Харкові не означає проживання відповідача у м.Харкові і позивач необґрунтовано ототожнив поняття «місце фактичного проживання» з «місцем народження дитини», у зв`язку з чим дійшов надуманого висновку про те, що на момент початку тимчасової окупації території України відповідач разом з донькою проживала в місті Харків. При цьому вказує також, що факт окупації унеможливи фактичне та безпечне повернення відповідача х малолітньою дитиною до зареєстрованого місця проживання, усі відомості, подані нею до Управління відповідають дійсності, а підстави для відмови у видачі та скасуванні довідки відсутні. Вказує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду органи державної влади та місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Також зазначає про передчасність позовної заяви з огляду на те, що наданий позивачем лист не був направлений відповідачу, докази його направлення в матеріалах справи відсутні, строк сплати надміру сплаченої допомоги не настав, а тому право позивача не є порушеним, не підлягає судовому захисту. Посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.02.2022 року скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.08.2021 року та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.08.2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №520/5374/22 за позовом [PERSON] до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді від 24.04.2023 року провадження у справі поновлено. В судове засідання представник позивача не з`явився, надала заяву, в якій просила справу розглядати у відсутність представника Управління за наявними матеріалами справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані до суду. Відповідно до частини другоїстатті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України. Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Згідно зістаттею 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 505 (далі - Порядок). Відповідно до даного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.Для призначення грошової допомоги уповноважений представник сім`ї за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, подає складену в довільній формі письмову заяву про надання грошової допомоги та документи, визначені цим пунктом. У заяві зазначаються відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги та інформацію, зокрема, про зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування). До заяви додаються також копія свідоцтва про шлюб, копії свідоцтв про народження дітей, засвідчені власним підписом уповноваженого представника сім`ї. Заяви з необхідними документами для призначення грошової допомоги приймаються від уповноважених представників сім`ї уповноваженими органами. Пунктом 8 Порядку (в редакції чинній на час звернення відповідача до позивача) визначено, що 8. Уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї. Крім того, пунктом 3 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ №509 від 01.10.2014 року (в редакції на час звернення відповідача до позивача) визначено, що заява про взяття на облік повинна містити, зокрема, інформацію про заявника відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання. Пунктом 8 вказаного порядку визначено, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону. Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання. Відповідно до пункту 10,11 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити на безоплатній основі та отримувати відомості від підприємств, установи та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю правильності її надання.Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин. Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Відповідно до норм ч. 1 ст.1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Так, відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. До таких правових таких щодо змісту для застосуваннястатті 1215 ЦК Українидійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано застосував суд першої інстанції. З огляду на викладене, на грошову виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг поширюється дія пункту 1 частини першоїстатті 1215 ЦК України та вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Постійне місце проживання особи визначаються нормами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 7 Правил реєстрації місця проживання - її адресою реєстрації. Стаття 24 Конституції України передбачає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Отже, для системний аналіз змісту вказаної норми ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у поєднанні з конституційними гарантіями рівності громадян у правах, свободах та перед законом свідчить про те, що законодавець визначив ВПО як осіб, що не лише покинули своє місце проживання в результаті тимчасової окупації та не бажають жити під нею, а й ті, що не бажають туди повернутися з цієї причини з території України, яка не була окупована та де вони тимчасово мешкали. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених устатті 1 цього Закону. Згідно п.п. 1, 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого ПКМУ від 1 жовтня 2014 р. № 505 (з наступними змінами та доповненнями, - далі Порядок № 505) спірна щомісячна адресна допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Відповідно до п. 5 згаданого Порядку № 505 для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються. У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги: прізвище, ім`я та по батькові; число, місяць, рік народження; серія, номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий, для іноземців або осіб без громадянства - серія, номер паспортного документа та посвідки на постійне проживання; реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної фіскальної служби і мають відмітку в паспорті); зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування); реквізити рахунка уповноваженого представника сім`ї в уповноваженому банку, на який перераховуватиметься грошова допомога; наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; наявність у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (із зазначенням строку експлуатації з дати випуску); наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює. До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім`ї від інших членів сім`ї та згода на обробку персональних даних. Грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; у володінні сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (п. 6 вказаного Порядку). Згідно п. 8 Порядку № 505 уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї. Відповідно до пункту 11 Порядку № 505 уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. За пунктом 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженимпредставником сім`їзаяви проприпинення виплатигрошової допомоги; наданняінформації державноїслужби зайнятостіпро те,що працездатнічлени сім`їпротягом двохмісяців непрацевлаштувалися засприянням державноїслужби зайнятостіабо перебуваютьв трудовихвідносинах зроботодавцями натимчасово окупованійтериторії України,в районахпроведення антитерористичноїоперації чинаселених пунктах,що розташованіна лініїзіткнення,але фактичноне працюють; зняттяз облікувнутрішньо переміщеноїособи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] було взято на облік в Управлінні як внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] та видано довідку ВПО за № 6326001707, що підтверджується копією довідки, наявної в матеріалах справи. Адресою покинутого місця проживання відповідача було вказано: [ADDRESS] . Датою переміщення з м. Антрацит в м. Харків відповідачем було вказано 01 травня 2014 року. 26.11.2014 року [PERSON] подала до Управління заяву про призначення допомоги ВПО на неї та на її доньку - [PERSON] . В подальшому відповідач подавала до Управління заяви від 27.01.2016 року, від 12.07.2016 року, від 17.01.2017 року, від 19.07.2017 року, 19.01.2018 року, 19.07.2018 року, від 19.01.2019 року та від 19.07.2019 про призначення допомоги ВПО на наступні періоди та заяву про здійснення перерахунку допомоги ВПО в зв`язку з народженням другої доньки - [PERSON] . Копії зазначених заяв містяться в матеріалах справи та досліджені судом. Рішеннями Управління від 25.02.2015 року, від 14.08.2015 року, від 02.02.2016 року, від 21.07.2016 року було призначено допомогу ВПО відповідачу та її донці [PERSON] з 26.11.2014 року по 25.05.2014 року, з 07.08.2015 року по 06.02.2016 року, з 27.01.2016 року по 13.05.2016 року, з 12.07.2016 року по 11.09.2016 року у розмірі 1326 грн. щомісячно, з 12.09.2016 року по 11.11.2016 року у розмірі 1105,00 грн. щомісячно, з 12.11.2016 року по 11.01.2017 року у розмірі 884,00 грн. щомісячно, з 17.01.2017 року по 16.07.2017 року у розмірі 1326,00 грн. Також, рішеннями Управління від 22.05.2017 року, від 23.08.2017 року, від 15.02.2018 року, від 29.08.2018 року, від 24.01.2019 року було призначено допомогу ВПО відповідачу та на її доньок [PERSON] та [PERSON] - з 01.04.2017 року по 16.07.2017 року, з 19.07.2017 року по 19.01.2018 року - у розмірі 2210,00 грн., з 19.07.2018 року по 18.07.2019 року - у розмірі 2442,00 грн. З матеріалів позовної заяви вбачається, що у вересні 2019 року було проведено перевірку особової справи відповідача та встановлено, що остання зверталася до Управління з заявою від 01.04.2013 року про призначення державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами. Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги у зв`язку з народженням дитини Свідоцтво про народження [PERSON] видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 21.05.2013 року. Наступна заява відповідачем була надана 03.06.2013 року про призначення державної допомоги при народженні дитини - [PERSON] . 09 липня 2019 року відповідачем було подано заяву до Управління про продовження допомоги ВПО. Рішенням Управління № 05/11-19 від 01.08.2019 р. скасовано дію довідки відповідача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Згідно змісту рішення Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківського міської ради №05/11-19 від 01.08.2019 року, вбачається, що в свідоцтві про народження дитини відповідача - [PERSON] місцем народження значиться м. Харків, а також встановлено, що [PERSON] отримувала допомогу по догляду за дитиною до 3 років з 15.07.2013 року по 09.05.2016 року, про що відділом по призначенню допомог та субсидій була надана відповідна довідка. В зв`язку з цим по заяві відповідача про призначення допомоги ВПО на наступний період від 09.07.2019 року Розпорядженням Управління від 15.08.2019 року в продовженні допомоги ВПО було відмовлено на підставі п. 12 Порядку № 505, а саме: виявлення факту подання недостовірної інформації, яка впливають на призначення грошової допомоги та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 19.09.2019 року № 1813 переплата [PERSON] за період з 26.11.2014 по 25.05.2015 р., з 07.08.2015 р. по 20.01.2016 р., з 27.01.16 р. по 13.05.2016 р., з 12.07.2016 р. по 11.01.2017 р., з 17.01.2017 р. по 16.07.2017 р., з 19.07.20017 р. по 18.07.2019 р. складає 94919 (дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 18 коп. 24.09.2021 року відповідачу було направлено повідомлення №538/04 про необхідність повернення надміру отриманої допомоги ВПО, яке отримано особисто відповідачем 10.10.2019 року. Як встановлено судом, позивач розцінив ситуацію з отриманням відповідачкою довідки ВПО, як порушення з її боку вказаного Порядку, а саме: подання недостовірної інформації про те, що вона покинула свої місце проживання на окупованій території, припинив з цих підстав виплати матеріальної допомоги та звернувся до суду з цим позовом про повернення вже сплачених сум. Однак всупереч своїх процесуальних обов`язків позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що відповідачка при отриманні довідки ВПО та у подальшому при зверненні за отриманням матеріальної допомоги вказала неправдиві відомості про місце реєстрації свого постійного місця проживання та фактичне місце проживання у місті Харкові. Той факт, що позивач самостійно у односторонньому порядку скасував довідку ВПО №6326001707 від 14 листопада 2014 року, на підставі якої [PERSON] отримувала допомогу скасовано не є належним і допустимим доказом неправомірності її видачі, оскільки суду не були надані докази про те, що відповідачка вказала неправдиві відомості чи надала сфальшовані документи, на підставі яких згадана довідка була видана, що зміст цієї довідки не відповідає дійсності, або не надає їй законний статус ВПО на підставі вказаної норми Закону України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб». Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року, яке набрало законної сили 21.03.2023 року, визнано протиправним та скасовано прийняте Управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради рішення про скасування дії довідки гр. [PERSON] від 01.08.2019 року №05/11-19, яким скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи гр. [PERSON] від 14.11.2014 року №6326001707 та зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради поновити [PERSON] на обліку як внутрішньо переміщену особу та внести відповідні відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю, оскільки виплата коштів позивачем була проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Враховуючи результат розгляду справи, витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed