Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

07.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позові посилається на те, що 03.09.2021 року він передав [PERSON] майно - легковий автомобіль на іноземній реєстрації марки Мазда 323 F vincod [NUMBER] , за 1400 дол США. На підтвердження даної домовленості відповідач власноручно написав розписку, згідно якої він отримав дане майно, оплатив за нього 600 дол США та зобов`язався виплатити решту суми в розмірі 800 дол США до 11.09.2021 року. На даний момент відповідач на порушення своїх зобов`язань кошти не повернув , при цьому боржник ігнорує будь -яку можливість врегулювання спору в позасудовому порядку, ухиляється від зустрічі та не має бажання повернути кошти. Позивач стверджує, що таким чином відповідач йому заборгував 29254.88 грн. В заяві від 17 березня 2023 року позивач , на виконання ухвали суду від 14.03.2023 року про залишення позову без руху, повідомляє, що він не був власником даного автомобіля. Даний автомобіль на іноземній реєстрації перебував у фактичному користуванні позивача. Відповідно договору купівлі - продажу не укладалося. Відповідач отримав у фактичне користування автомобіль на іноземній реєстрації з документами на нього , за що зобов`язався оплатити 1400 дол США, частину яких не оплатив. Ухвалою суду від 20.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився Представник позивача в судове засідання не з`явився попередньо надіславши заяву в якій просив справу розглядати без його участі та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Таким чином, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, що відповідає положенням п. 3 та 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне: -03.09.2021 року [PERSON] написав розписку про те, що дає аванс за авто МАЗЛДА 323К в розмірі 600 дол США та зобов`язується виплатити решту суми в розмірі 800 дол США в термін до 11.09.2020 року громадянину [PERSON] . Розписка скріплена підписами [PERSON] та [PERSON] (а.с.3) Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] додає до позову розписку, згідно якої [PERSON] дає [PERSON] аванс за авто МАЗДА 323 К в розмірі 600 дол США та вказує, що зобов`язується виплатити решту суми в розмірі 800 дол США до 11.09.2020 року. З аналізу змісту розписки від 03.09.2021 року(а.с.3) не вбачається існування між сторонами правовідносин позики, оскільки позивачем грошові кошти відповідачу не передавалися. Укладення договору купівлі- продажу позивач заперечує, натоміть вказує, що передав відповідачу автомобіль на іноземній реєстрації, який перебував у його фактичному користуванні. Акту прийому -передачі чи іншого доказу, що засвідчував би отримання відповідачем автомобіля, матеріали справи не містять. Згідно положень ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В заяві, що була надіслана суду у відповідь на ухвалу про залишення позову без руху, позивач вказує на те, що він не був власником транспортного засобу та те, що даний автомобіль на іноземній реєстрації перебував у його фактичному користуванні. З огляду на зазначене , суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача щодо наявності у відповідача боргових зобов"язань перед ним. Відтак позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed