Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іршавського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що стверджує витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка [PERSON] , зареєстрована у вказаному житловому будинку, однак ще у 2015 році забрала свої речі і добровільно залишила будинок. З того часу вона жодного дня у будинку не проживала. На теперішній час її місце проживання невідоме. Відомо тільки, що вона виїхала за кордон. Не дивлячись на те, що відповідачка зареєстрована у будинку, вона фактично жодної участі по утриманню даного житла не приймає. Формальна реєстрація її у будинку створює значні проблеми, зокрема, перешкоди у вільному володінню та користуванню майном, оскільки під час вирішення житлово-побутових питань вона продовжує враховуватися як особа, що проживає в житловому будинку. Із-за відсутності відповідачки по місцю реєстрації, спір у позасудовому порядку вирішити неможливо, тому і звернувся до суду за вирішенням даного питання. Посилаючись на викладене\~просить суд визнати [PERSON] , [INFO] \~такою, що втратила право на користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник подав суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомляла, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Також відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на веб-сайті суду. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи та, згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 293414970 від 30.12.2021 житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 5-7). Згідно довідки, виданої виконкомом Білківської сільської ради №123 від 15.02.2023 відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак на даний час за місцем реєстрації не проживає. За даною адресою не проживає близько 7 років (а.с. 12). Відповідно до змісту\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України\~визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2\~ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст. ст.\~379,\~380,\~381 ЦК України\~об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована в спірному житлі, однак там не проживає близько 7 років, що підтверджується довідкою виконкомому Білківської сільської ради №123 від 15.02.2023. Відповідач, будучи зареєстрованою у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення.

Outcome: approved