Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання за [PERSON] , права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 жовтня 2000 року, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір №279 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований в ММБТІ 09 листопада 2000 року, через те, що вказаний договір не був посвідчений нотаріально, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2008 року, він був визнаний дійсним. Вказане рішення зареєстровано в ММБТІ 27 березня 2008 року. Проте, позивачем було втрачено оригінал Договору № 279 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і на теперішній час вона не може зареєструвати своє право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, при цьому вона не має можливості отримати дублікат Договору в ТБ «Українська біржа нерухомості», через припинення діяльності. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 28 жовтня 2000 року на Українській біржі нерухомості за номером 279 зареєстрований договір купівлі продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , житловою площею 36,5 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м. яка складається з трьох житлових кімнат, зареєстрований в ММБТІ 09 листопада 2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення. Відповідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2008 року Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований за № 279 від 28 жовтня 2000 року, визнано дійсним. Відповідно до звіту про оцінку майна (висновок про вартість об`єкту оцінки) оціночна (ринкова) вартість об`єкту оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на дату оцінки 06.03.2023 , без ПДВ, складає 213\~567,00 грн. З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.04.2023 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Положеннями ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.\~11,15 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно вимог\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом . Згідно положень до статті 392\~Цивільного кодексу\~України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.

Outcome: approved