Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, Друга Черкаська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.04.2020. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 квартири [ADDRESS] . Зазначає, що вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. та зареєстрований в реєстрі № 9200. Вказана обставина підтверджується правовстановлюючими документами, технічним паспортом на квартиру. Для прийняття спадщини після смерті своєї матері позивачка звернулась до Другої Черкаської державної нотаріальної контори. За її заявою була відкрита спадкова справа від 21.08.2020 року №435/2020 (номер у спадковому реєстрі 66299732). Також, їй був наданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.08.20 року за №61388449. Вказує, що після спливу шестимісячного стоку вона (позивачка) звернулась до нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої матері. Між тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 квартири нотаріус їй відмовив в зв`язку з наявністю арешту на спадкове майно. Постанова мотивована тим, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений арешт на спадкову квартиру [ADDRESS] , згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.05.2002 року. Зареєстровано 07.06.2007 року № 5091496 реєстратором: Перша Черкаська державна нотаріальна контора. Також в постанові зазначено, що у відомостях про суб`єкта, на якого накладений арешт відносно даної квартири, зазначений [PERSON] , який не являється власником спадкового майна, а згідно правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на цю квартиру (Договору купівлі-продажу посвідчений Фіщук В. Я., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу м. Черкаси, 30.11.2001 року за р. № 9200), останній був попереднім власником - продавцем цієї квартири. Таким чином, позивач вказує, що відповідно до вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України вона не змогла реалізувати своє право на спадкування в зв`язку із накладенням арешту на спадкове майно. Для з`ясування підстав накладення арешту, позивач 03.10.2022 року, через свого представника, адвоката Трюхана В.Г., звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про надання копії рішення суду по справі, в якій було накладено арешт на спадкове майно. У відповіді на вищезазначену заяву Придніпровським районним судом м. Черкаси надано відповідь, в якій зазначено, що вищезазначена цивільна справа знищена та надано лише ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2003 року по справі № 2-114/03, відповідно до якої позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру, у зв`язку з повторною неявкою позивача, залишено без розгляду. Таким чином зазначає, що вона позбавлена права на подання заяви до суду про зняття арешту з квартири, так як не була стороною в справі про його накладення, місцезнаходження осіб, які б могли це зробити, встановити не вдалось. Також підстав для продовження арешту на вищезазначену квартиру немає, так як відпала необхідність в арешті в зв`язку з закінченням розгляду цивільної справи, в рамках якої був накладений арешт, і по ній винесено ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2003 року, якою позовну заяву [PERSON] до [PERSON] - залишено без розгляду. Додає, що на сьогоднішній день до неї ніхто не звертався з будь-якими вимогами. До нотаріальної контори ніхто не звертався з вимогами до неї, як спадкоємця. Згідно висновку ФОП [PERSON] від 25.11.2022 року ринкова вартість 1/2 вказаної квартири становить 199 310, 00 гривень. Таким чином, позивач просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , а також зняти арешт, накладений на майно померлої [PERSON] Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 07.06.2007 року на підставі ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20.05.2002 року, зареєстрованої в реєстрі за № 5091496. Ухвалою суду від 17.01.2023, позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по справі. Крім того, залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Першу Черкаську державну нотаріальну контору та Другу Черкаську державну нотаріальну контору. 20.02.2023 позивачем, через свого представника - адвоката Трюхан В.Г. подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме в частині того, що в зв`язку з отриманням в Другій Черкаській державній нотаріальній конторі копії заповіту від 18.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Михайловською А.А., що зареєстровано в реєстрі № 1085, на підставі якого [PERSON] заповіла належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] , [PERSON] , а тому просить суд: визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 квартири [ADDRESS] ; зняти арешт, накладений на майно померлої [PERSON] Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 07.06.2007 року на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.05.2002 року, зареєстрованої в реєстрі за №5091496. Під час підготовчого засідання ця редакція позовних вимог прийнята судом. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 14.03.2023 до участі у справі в якості відповідача залучено [PERSON] та надано строки для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідачі правом подачі процесуальних заяв скористалися. Ухвалою суду від 04.05.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Трюхан В.Г. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення від 20.02.2023 (а.с.85) та на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві та з урахуванням всіх наявних доказів. Додатково вказав, що після смерті матері, позивачка зверталась про прийняття спадщини, але їй нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як на квартиру накладений арешт на підставі ухвали суду про забезпечення позову від 2002 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру. Проте, ухвалою суду 2003 року дану позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача, а тому підстави для арешту відсутні. Крім того, вказав, що наявний заповіт від 18.03.2009, яким [PERSON] заповіла належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] . Даний заповіт недійсним не визнано. Щодо іншої частини квартири зазначив, що відповідач [PERSON] (брат позивачки) подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, але не отримав відповідне свідоцтво. Додав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були сторонами по справі, в якій був накладений арешт, проте вони до суду щодо зняття даного арешту не зверталися, спадкових прав вони не мають. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свого адвоката та просила задовольнити її позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення від 20.02.2023. Додатково зазначила, що вона не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який мав у власності 1/2 частину спірної квартири. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Також вказав, що він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка мала у власності 1/2 частину спірної квартири. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, хоча повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомили, відзиви на позовну заяву до суду не подали. У судове засідання треті особи - Перша Черкаська державна нотаріальна контора та Друга Черкаська державна нотаріальна контора не з`явилися. Між тим, до суду неодноразово надходили заяви завідувача Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. та нотаріусів Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та Перкалюк С.В. про розгляд справи без участі представників нотаріальних контор. Заслухавши думку позивача, представника позивача та відповідача, враховуючи думки третіх осіб, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ухвалою Придніпровського районного суду від 20.05.2002 розглянуто заяву позивачки [PERSON] про накладення арешту на спірну квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення позову про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру. Суд ухвалив накласти арешт на вищезазначену квартиру, котра із 4 липня 2001 року на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить [PERSON] ; заборонено державним та приватним нотаріусам посвідчувати договори відчуження відносно квартири [ADDRESS] та генеральні доручення; заборонено ЧООБТІ готувати документи на відчуження даної квартири, яка зареєстрована на ім`я [PERSON] (а.с.17). Ухвалою Придніпровського районного суду від 06.03.2003 суд вирішив позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , зацікавлена особа Друга Черкаська державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру залишити без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача (а.с.20). Дане судове рішення набрало законної сили. Відповідно до листа-відповіді Департаменту «Центру надання адміністративних послуг» ЧМР №16514-01-10 від 08.11.2022 вбачається, що в департаменті відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Також, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.09.2022 за №310275242 на квартиру [ADDRESS] , власником якої вказаний [PERSON] , накладено арешт на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси ВХ.713, 20.05.2002, реєстраційний номер обтяження 5091496 (а.с.15). 30.11.2001 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до даних технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 27.06.2001 вбачається, що її власниками є: [PERSON] та [PERSON] , які мають у власності по 1/2 частці даної квартири кожен. Дані відомості також підтверджуються довідкою, виданою КП «ЧООБТІ» №41035о від 03.03.2022 (а.с.13, 102). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 13.02.1958 (а.с.8). Також, згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.08.1975 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №1518. Прізвище чоловіка після укладення шлюбу - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2020, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №1129 (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] . З відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради №16897-01-10 від 01.09.2020 вбачається, що [PERSON] , на момент смерті [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вказано, що на день її смерті [INFO] за вказано адресою був зареєстрований [PERSON] . 21.08.2020 [PERSON] звернулась до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після померлої матері [PERSON] . Вказала, що окрім неї, є також і інші спадкоємці чоловік померлої - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с.113). При цьому, [PERSON] та [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подавали. На підставі даної заяви була відкрита спадкова справа №435/2020 після померлої [PERSON] (номер у спадковому реєстрі 66299732), наданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.03.2023 за 71660148. Разом з тим, в матеріалах справи наявний заповіт від 18.03.2009 за №1085, яким [PERSON] заповіла всю належну їй частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с.115). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №71660168 від 02.03.2022 вбачається, що заповіт [PERSON] №1085, який посвідчений 18.03.2009 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. є чинним (номер у Спадковому реєстрі 46586326) (а.с.112). Так, постановою нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. №195/02-31 від 20.09.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріус вказала, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що згідно Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений арешт на спадкову квартиру [ADDRESS] згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.05.2002, який зареєстрований 07.06.2007 за №5091496 Першою Черкаською державною нотаріальною конторою. Однак, зазначає, що у відомостях про суб`єкта, на якого накладений арешт відносно цієї квартири, зазначений [PERSON] , який не являється власником спадкового майна, а згідно правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на цю квартиру (договір купівлі-продажу, посвідчений Фіщук В.Я., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу м. Черкаси, 30.11.2001 за р. №9200) останній був попереднім власником - продавцем цієї квартири. Тому, неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з наявністю арешту на спадкове майно, що належить [PERSON] , до зняття даного арешту (а.с.16). 01.12.2022 [PERSON] подано заяву до Черкаського обласного державного нотаріального архіву з вимогою зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який накладений відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси та зареєстрований 07.06.2007 року №5091496. Листом Черкаського обласного державного нотаріального архіву №1371/02-04 від 15.12.2022 повідомлено [PERSON] про те, що відповідно до ст.35 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси в державних нотаріальних архівах видають дублікати і засвідчують вірність копій і виписок з документів, які зберігаються у справах цих архівів, тому вони не можуть зняти заборону на вищезазначену квартиру, оскільки не мають на це повноважень (а.с.24). Також, відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, наданого ФОП [PERSON] , станом на 25.11.2022 ринкова вартість квартири частки квартири [ADDRESS] , складає 199310,00 грн. без врахування ПДВ (а.с.25). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.3.2022, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №945 (а.с.117). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку квартири [ADDRESS] . 23.04.2022 [PERSON] звернувся до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після померлого батька [PERSON] . Також, вказав, що окрім нього, є також спадкоємиця дочка померлого - [PERSON] (а.с.144). За наданими нотаріусом матеріалами встановлено, що [PERSON] не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі даної заяви була відкрита спадкова справа №218/2022 після померлого [PERSON] (номер у спадковому реєстрі 69251295), наданий Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.03.2023 за 71880783. В матеріалах справи наявний також заповіт від 02.06.2015 за №1-1264, який досліджений судом, за яким [PERSON] заповів всю належну йому частину квартири [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.118). Даний заповіт на час вирішення спору, є дійсним. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, а також свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п. 2, 3 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачки. Крім того, згідно із п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачкою обрано вірний спосіб захисту, враховуючи норми ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим. Таким чином, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за чинним заповітом від 18.03.2009 №1085 є [PERSON] . Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини, усунення від спадкування - у спадковій справі відсутні. Під час розгляду справи не встановлені обставини про визнання цього заповіту недійсним. Крім того, відповідач [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] і братом позивачки, в судовому засіданні позовні вимоги визнав та зазначив, що не звертався після смерті матері до нотаріуса про прийняття спадщини. На думку суду, через наявний арешт, який накладений на квартиру [ADDRESS] 07.06.2007 на підставі ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20.05.2002 та зареєстрований в реєстрі за №5091496 (входить до спадкової маси), перешкоджає оформити спадкові права [PERSON] , а тому вона позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищезазначеної квартири, яку вона має право успадкувати за заповітом. Слід зазначити, що підстав для продовження арешту на квартиру немає, оскільки цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , в рамках якої був накладений арешт, як засіб забезпечення позову, був залишений без розгляду (ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2003, яка набрала законної сили). Також, суд звертає увагу, що у відомостях про суб`єкта, на якого накладений арешт відносно вищезазначеної квартири, зазначений [PERSON] , який не являється власником спадкового майна, а згідно з договором купівлі-продажу квартири від 30.11.2001 був попереднім власником, тобто продавцем цієї квартири. Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 30.11.2001 №9200 є чинним, відомості щодо визнання його недійсним, розірваним чи припиненим, у суду відсутні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали до суду жодних доказів на спростування доводів позивачки. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме слід визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та зняти арешт, накладений на майно [PERSON] Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 07.06.2007 на підставі ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20.05.2002, зареєстрованої в реєстрі за №5091496. Вказане судове рішення, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб і є законним та справедливим. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Разом з тим, судові витрати (судовий збір) слід залишити за позивачкою, враховуючи заявлене у судовому засіданні її представником відповідне клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved