Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, у якій просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Також просить внести зміни до актового запису №49 від 22 січня 2014 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зазначивши у відомостях про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, м. Енергодар, Запорізька область, громадянин України. В обґрунтування заяви посилається на те, що на момент народження дитини, [PERSON] не перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, а тому відомості про батька в свідоцтво про народження дитини внесено за вказівкою матері та присвоєно сину прізвище матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] на момент народження дитини та до [INFO] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з біологічним батьком дитини - [PERSON] , який визнавав своє батьківство по відношенню до сина, однак не встиг документально оформити цей факт через те, що загинув 05 грудня 2022 року під час виконання одного з бойових завдань із захисту України, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Вказує, що 15.06.2013 [PERSON] та [PERSON] взяли церковний шлюб (вінчання) у церкві Положення Пояса Пресвятої Богородиці УГКЦ за адресою: м. Львів, вул. І.Головатого, 7А, що підтверджується свідоцтвом таїнства подружжя, про що вчинено запис в Книзі реєстрів вінчання за номером РВ том 13 вих. 1207. У період перебування сторін у фактичних шлюбних відносин у них народився спільний син, [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що [PERSON] визнавав своє батьківство по відношенню до сина, а відтак наявні достатні підстави для встановлення факту батьківства в судовому порядку. Просить заяву задовольнити. У судовому\~засіданні заявниця\~свої вимоги\~підтримала,\~зазначивши,\~що вона\~та [PERSON] були сім`єю, проживали разом у цивільному шлюбі, від якого у них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] , з 2013 по 2020р., зустрічались з 2011 року. Після 30.09.2020 [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, але батько дитини брав участь у вихованні сина, піклувався ним та займався його розвитком. Представник Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заінтересовані особи [PERSON] та\~ [PERSON] в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили таку задовольнити. У подальшому сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, суд дійшов до таких висновків. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. З копії\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 09\~грудня 2022\~року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 січня 2014 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] в м. Львів. В графі мати зазначено [PERSON] , у графі батька - « [PERSON] ». Як вбачається з акта №353 від 20.12.2022, складеного комісією у складі майстрів ЛКП «Вулецьке», зі слів [PERSON] , 1988 р.н., її цивільний чоловік [PERSON] , 1987 р.н., проживав з нею за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації з квітня 2013 року по 30.09.2020. Як видно зі свідоцтва таїнства подружжя, 15.06.2013 [PERSON] та [PERSON] взяли церковний шлюб (вінчання) у церкві Положення Пояса Пресвятої Богородиці УГКЦ за адресою: м. Львів, вул. І.Головатого, 7А, про що зроблено запис в Книзі реєстрів вінчання за номером РВ том 13 вих. 1207. Вказане також підтверджується фотоматеріалами з церемонії вінчання. З долучених\~заявницею фотоматеріалів\~також вбачається,\~що [PERSON] та [PERSON] були присутніми на момент церковного обряду хрещення дитини [PERSON] як батьки новонародженого. З долученого заявницею відеозапису також видно, що [PERSON] та [PERSON] узимку ковзають дитину [PERSON] на санчатах. З іншого відеозапису вбачається, що [PERSON] та малолітній, [PERSON] разом граються на кухні, дитина [PERSON] називає [PERSON] «татом». З банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] щомісяця перераховував на картковий рахунок [PERSON] кошти на утримання дитини. У судовому засіданні заінтересовані особи [PERSON] ,\~ [PERSON] підтвердили\~факт,\~що [PERSON] є сином померлого [PERSON] . Оскільки померлий за життя визнавав його за сина, з народження виховував сина та завжди підтримував сімейні стосунки. Хлопчик є їхнім онуком. [PERSON] та [PERSON] проживали в\~незареєстрованому шлюбі,\~між ними\~були добрі\~стосунки,\~жили вони\~добре.\~У 2013\~році взяли\~церковний шлюб.\~У 2014\~році у\~них народився\~син.\~З 2020\~року [PERSON] та [PERSON] не проживали разом. У 2022 році їх син вступив до лав армії. [INFO] їх син загинув. [PERSON] дуже любив [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала, що є хрещеною матір`ю [PERSON] . [PERSON] дуже любив свого сина [PERSON] . Вона впевнена, що [PERSON] був батьком [PERSON] . Вона була свідком на церемонії вінчання [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] забирав дитину з пологового будинку, також там були батьки [PERSON] та [PERSON] . Дитина вважала [PERSON] своїм батьком. Cвідок [PERSON] , який є другом померлого, пояснив, що [PERSON] та [PERSON] знайомі вже більше 10-ти років, вони проживали разом, у них є спільний син [PERSON] . Вказав, що неодноразово був у гостях у [PERSON] та [PERSON] . Женя визнавав свого сина [PERSON] , брав участь у його вихованні. Відповідно до змісту ч.1, ч.2 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до\~ст.130\~СК України,\~у разі\~смерті чоловіка,\~який не\~перебував у\~шлюбі з\~матір`ю\~дитини,\~факт його\~батьківства може\~бути встановлений\~за рішенням\~суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у\~частині третій статті 128\~цього Кодексу. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006, №3 роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту визнання батьківства відповідно до ст.315 ч.1 п.1, ст.319 ЦПК України. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих стороною доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved