Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.10.2013р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою, за час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя та шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе власним життям, в результаті чого з лютого 2022 року і по теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають біля відповідачки. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.13). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просила розглянути без її участі (а.с.14). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] з лютого 2022 року припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, діти проживають біля відповідачки; позивач на примирення не згоден (а.с.13) і відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.14). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи, що позивачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо вибору прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що вона надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дітей вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має право на особисте спілкування з ними; той із батьків, з ким проживають діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved