Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду та по уточнюючій позовній заяві просить постановити рішення про визнання наказу №21-к від 27.06.2022 про його звільнення з 30.06.2022 з посади вчителя предмету «Захист України» недійсним; винести рішення про поновлення його на роботі на посаді вчителя предмету «Захист України» з 01.07.2022 Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі з 01.07.2022 в сумі 52509 грн. 90 коп.; про визнання незаконним наказу про встановлення простою та утримання заробітної плати; стягнути різницю заробітної плати, встановленої між середнім заробітком та оголошенням простою в розмірі 6603 грн. 51 коп. та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., мотивуючи тим, що 18.08.1986 він був зарахований на роботу у Нововелідницьку середню школу у якості керівника військової підготовки. По 01.07.2022 він працював вчителем предмету «Захист України» з навантаженням 4 години на тиждень та на 0,5 ставки доплати за військово-патріотичне виховання. Згідно з наказом №21-к від 27.06.2022 його було звільнено з вказаної посади вчителя Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради з 30.06.2022 у зв`язу із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. З даним наказом був ознайомлений 30.06.2022 і у той же день подав заяву на ім`я директора ліцею про прийняття його на роботу на посаду вчителя предмету «Захист України». У зв`язку із звільненням з роботи трудова книжка йому видана не була, незважаючи на його неодноразові звернення. Лише 20.10.2022 йому було видано трудову книжку. У трудовій книжці від 20.10.2022 є запис №1 від 30.06.2022, в той же час відсутній запис про прийом його на роботу, що свідчить про фальсифікацію трудової книжки. Згідно довідки Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради відновити запис трудової книжки за 1986 рік неможливо, так як відсутня книга наказів по школі за період з 1983 по 1986 роки включно. Долучена ним копія трудової книжки, заповнена 13.05.1974, знаходиться в органі Пенсійного фонду Овруцького району (на даний час центр обслуговування пенсіонерів). При пред`явленні її відповідачу, директор повідомила, що трудова книжка є недійсною, оскільки у ній відсутні записи про прийом на роботу. Дублікат трудової книжки був заповнений 20.10.2022, а запис в трудовій книжці про звільнення під №1 зроблено 30.06.2022, що свідчить про фальсифікацію трудової книжки на його ім`я, оскільки в ній наявний запис про звільнення з роботи, а запис про прийом на роботу відсутній. Тому, він вважається таким, що продовжує працювати на роботі до цього часу. Звільнення його з роботи без попередження про звільнення, як депутата Словечанської сільської ради VІІІ скликання, підтверджується довідкою від 28.06.2022 №916. Тим самим порушено п.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки в порушення зазначеного закону Словечанська сільська рада не отримувала повідомлення про його можливе звільнення. Згідно із наказом Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради №19 від 01.04.2022 «Про встановлення простою працівникам у зв`язку із введенням воєнного стану» був оголошений простій для частини працівників ліцею, в тому числі і для нього. Щодо некоректності звернення із вимогою про незаконність утримання заробітної плати у зв`язку із простоєм, то працівники школи, і він у тому числі, навчали дітей у режимі «Онлайн», відвідували школу, заповнювали журнали, відвідували педради, перевіряли зошити, вчителі залучались до прибирання території школи, Словечанської сільської ради. Крім того, деяким працівникам школи, які звернулись на «гарячу лінію», простій оплатили. Згідно із п. 3 розпорядження Словечанського сільського голови від 04.04.2022 «Про внесення змін до розмірів надбавок керівників закладів загальної середньої освіти Словечанської сільської ради» було рекомендовано працівникам закладів освіти здійснювати оплату праці за фактично виконаний ними обсяг навчального навантаження. Середньоденна заробітна плата за період з січня по червень 2022 року становить згідно довідки 8751 грн. 66 коп.. Таким чином, розмір середнього заробітку за період з квітня по травень 2022 року не відповідає фактичним обставинам справи, а повинен розрахуватись із розрахунку 8751 грн. 65 коп.. Тобто, середній заробіток за 1 місяць становить 8751 грн. 65 коп.. За час вимушеного прогулу з 01.07.2022 по день звернення до суду він претендує на стягнення з відповідача 52509 грн. 90 коп.. Різниця згідно із тарифікацією та наказами про утримання із заробітної плати складає 6063 грн. 51 коп.. Дії відповідача у зв`язку із звільненням, затримкою видачі трудової книжки призвели до того, що він потрапив із хворобою до лікарні, чотири місяці не отримував доплату до пенсії в розмірі 500 грн., у зв`язку із виповненням 65 років, не доотримує за 4 місяці по 13000 грн., що становить 52000 грн., 10 разів на власному транспорті змушений був їздити у м. Овруч для вирішення проблем із видачою трудової книжки. Таким чином, діями відповідача йому завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 50 000 грн.. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, посилаючись на те, що відповідно до наказу директора ОНЗ «Нововелідницька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» від 10.06.2021 було продовжено трудові відносини з [PERSON] на умовах укладеного строкового трудового договору (контракту) з 01.07.2021 по 30.06.2022. Підставою для видачі вказаного наказу була заява [PERSON] від 01.07.2021, який надав згоду на укладення строкового трудового договору. 10.06.2021 [PERSON] був ознайомлений з вказаним наказом, що підтверджується його особистим підписом. Наказ про укладення строкового трудового договору за час його дії позивач не оскаржував. 29.04.2021 [PERSON] було повідомлено, що з 01.07.2021 трудовий договір з ним буде припинено. Повідомлення було отримане [PERSON] , про що свідчить його осбистий підпис. 27.06.2022 директором ОНЗ було видано наказ №21-К про звільнення [PERSON] з займаної посади з 30.06.2021. В той же день вказаний наказ було оголошено [PERSON] , що підтверджується його підписом. При цьому, позовну заяву [PERSON] подав лише 15.11.2022, тобто з порушенням встановленого строку за захистом своїх прав, клопотання про поновлення пропущеного строку не порушував. Твердження позивача про порушення відповідачем вимог ч.3 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не грунтується на законі. Так, відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-ІV (зі змінами та доповненнями) депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Тобто, вказана стаття визначає обов`язок роботодавця повідомляти орган місцевого самоврядування про звільнення працівника лише у випадку звільнення з ініціативи власника або уповноваженного ним органу, тобто роботодавця. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені ст. 40 КЗпП України. Однак, трудовий договір з [PERSON] було припинено на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку (пункти 2 і 3 ст. 23), а тому у випадку звільнення з цієї підстави у роботодавця не виникає обов`язку повідомляти орган місцевого самоврядування про таке звільнення. Позивач за власним волевиявленням уклав з відповідачем трудовий договір з визначенням строку його дії, написавши про це відповідну заяву, надавши згоду на укладення строкового трудового договору у повідомленні від 24.04.2021, а також ознайомившись з наказом про продовження строкового трудового договору. Тобто, строк дії трудового договору обмежувався чітко визначеною датою - 30.06.2021, така дія договору була тимчасовою, а трудові правовідносини між сторонами тривали до певної дати. Тобто, укладений між сторонами трудовий договір носить строковий характер, а тому звільнення позивача відповідно до положень п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору є таким, що відповідає вимогам закону. Безпідставними є і доводи позивача стосовно несвоєчасної видачі трудової книжки. Так, як вбачається з позовної заяви, трудова книжка відповідача зберігається в управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області. Тобто, записи до неї не були своєчасно внесені не з вини роботодавця. Крім того, ст. 235 КЗпП України в чинній редакції передбачає, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказ позивачем було отримано в день його винесення. Безпідставними такоє є доводи позивача про незаконність наказу про оголошення простою. Так, простій [PERSON] було оголошено лише як керівнику гуртка - 0,22 ставки. При цьому, останній виконував обов`язки вчителя предмету «Захист України», за що йому було нараховано та виплачено заробітну плату. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від первісних позовних вимог, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими, неконкретизованими, не визначено якими саме діями та рішеннями йому завдано моральну шкоду. Не визначено, з яких мотивів він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.. Відповідь на відзив позивачем не подавалась. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав наведених в позовній та уточнюючій позовній заявах. При цьому, зазначив, що незаконність його звільнення підтверджується і рішенням Конституційного Суду України, яким було норму закону, на підставі якої його було звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, визнано неконституційною. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення. В п.п.2 п.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» законодавець визначив, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу третього частини другої статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 07.02.2023 у справі №1-5/2020/118/20 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац третій частини другої статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16 січня 2020 року № 463-IX, згідно з яким "педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років", унаслідок чого унеможливлено укладення безстрокових трудових договорів із цією категорією педагогічних працівників. Згідно вказаного рішення абзац третій частини другої статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16 січня 2020 року № 463-IX, визнаний неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим. В п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України законодавець закріпив, що однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто складав та підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Статтею 34 КЗпП України передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно з ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , тобто позивач, перебував в трудових відносинах з Нововелідницьким ліцеєм Словечанської сільської ради, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12). Копія посвідчення, виданого Словечанською сільською ТВК від 25.11.2020 свідчить, що [PERSON] є депутатом сільської ради VІІІ скликання (2020-2025 років). 01.07.2021 [PERSON] звернувся із заявою на ім`я директора ОНЗ «Нововелідницька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Костюк В. Н. , в якій просив змінити умови праці та продовжити дію строкового трудового договору з 01.07.2021 по 30.06.2022 (а.с.47). Наказом директора ОНЗ «Нововелідницька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» В.Н.Костюк №7-К «Про продовження трудових відносин з [PERSON] » від 10.06.2021 було продовжено з позивачем, вчителем предмета «Захист України» опорного навчального закладу «Нововелідницька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Словечанської сільської ради трудові відносини на умовах укладеного строкового трудового договору (контракту) з 01.07.2021 по 30.06.2022 (а.с. 48). 29.04.2022 директором Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради Н. Тарасюк було складено повідомлення на ім`я [PERSON] - вчителя предмету «Захист України» про те, що 30.06.2022 закінчується строк дії укладеного з ним трудового договору. Нововелідницький ліцей Словечанської сільської ради забезпечений педагогічними кадрами на 100%, а тому зважаючи на це та відповідно до Закону України «Про повну загальну середню освіту» (абз.3 ч.2 ст. 22, п.2 ч.3 розділу 10) дирекція Нововелідницького ліцею припиняє з ним дію строкового трудового договору з 01.07.2022. Крім того, зазначила, що після розгляду попереднього педагогічного навантаження на 2022 - 2023 роки, у разі наявності вільних годин, відповідно до його фаху, з ним буде укладено новий строковий трудовий договір. Про це він буде повідомлений до виходу в основну щорічну відпустку. У примірнику повідомлення наданого відповідачем міститься підпис [PERSON] щодо отримання ним вказаного примірника повідомлення 29.04.2022 (а.с. 49), у примірнику ж повідомлення наданого позивачем його підпис відсутній ( а.с. 14). Листом від 30.06.2022 №852 директор Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради Н. Тарасюк повідомила [PERSON] на його запит, що 30.06.2022 закінчується термін дії укладеного з ним строкового трудового договору, про що він був повідомлений, а тому відповідно до закону дирекція ліцею припиняє з ним дію строкового трудового договору з 01.07.2022 (а.с.15). Наказом директора Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради Н. Тарасюк №21-К від 27.06.2022 «Про звільнення [PERSON] » було звільнено [PERSON] , вчителя предмета «Захист України» Нововелідницького ліцею 30.06.2022 у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. З вказаним наказом [PERSON] ознайомлений, що підтверджується його підписом (а. с.11, 50). Оцінюючи вказаний наказ №21-К від 27.06.2022 «Про звільнення [PERSON] », яким було звільнено з роботи [PERSON] , вчителя предмета «Захист України» Нововелідницького ліцею 30.06.2022 у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, суд враховуючи повідомлення 29.04.2022 директора Нововелідницького ліцею Н. Тарасюк , та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися, приходить до висновку, що Нововелідницький ліцей Словечанської сільської ради виявив намір припинити трудові правовідносини з позивачем - [PERSON] і при такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона, в даному випадку позивач, не може ніяким чином перешкодити припиненню трудових відносин, адже припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору позивач уже виявив, коли особисто складав та підписував 01.07.2021 заяву на ім`я директора ОНЗ «Нововелідницька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Костюк В. Н. , в якій просив змінити умови праці (трудового договору) та продовжити дію строкового трудового договору з 01.07.2021 по 30.06.2022 (а.с.47). Відповідно вказаною заявою він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Суд не залишає поза увагою ряд подяк, грамот та дипломів отриманих позивачем: подяки Овруцької районної ради за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм, за досягнуті успіхи у справі виховання підростаючого покоління, сумлінну добросовісну працю, високий професіоналізм, вагомий внесок у розвиток місцевого самоврядування, вагомий внесок у розвиток фізичної культури і спорту та з нагоди підведення підсумків спортивного сезону 2007 року; подяку Словечанської сільської ради за вагомий особистий внесок у розвиток місцевого самоврядування, високий професіоналізм, активну громадську позицію; грамоту управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації за високі досягнення в справі навчання і виховання учнівської молоді; грамоти відділу освіти Овруцької райдержадміністрації, Нововелідницької ЗОШ І-ІІІ ступенів за багаторічну сумлінну працю по навчанню і вихованню підростаючого покоління; грамоту Овруцької міської ради за активну громадську позицію, вагомий внесок у патріотичне виховання молоді; грамоту Овруцької районної державної адміністрації за свідому громадянську позицію, активну депутатську діяльність; грамоту Овруцької районної ради за сумлінну добросовісну працю, високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у розвиток місцевого самоврядування; козацьку грамоту за особистий вагомий внесок у справі благоустою села і збереження пам`яті дя нащадків, а також дипломи товариства сприяння обороні України за вагомий внесок у військово-патріотичному вихованні молоді та показання свідка [PERSON] , якому нічого не відомо щодо звільнення позивача, але відомо, що позивач, який був його вчителем, багато зробив власними руками для школи та села, з людьми він в добрих відносинах, і відмічає, що позивач дійсно забезпечував єдність навчання, патріотичного виховання учнів, виявляючи високий професіоналізм та забезпечуючи якісну підготовку дітей до майбутнього. На переконання суду моральні та професійні якості позивача дозволяють виконувати йому професійні обов`язки. Однак, чинне законодавство закріплює виключне право на укладення трудового договору за роботодавцем. Посилання позивача на звільнення його як депутата Словечанської сільської ради в порушення вимог ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» без попередження Словечанської сільської ради, що підтверджується довідкою №916 від 28.06.2022 (а.с.24), суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не встановлює неможливості звільнення депутата місцевої ради без згоди відповідної ради, а лише зобов`язує роботодавця повідомити місцеву раду про таке рішення. Порушення ж роботодавцем відповідних вимог саме по собі не може бути підставою для поновлення на роботі. Разом із цим, закінчення строку дії договору і видання у зв`язку із цим наказу про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий договір. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.05.2022 у справі № 331/1054/21. Не може бути покладено в основу рішення у справі і посилання на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу третього частини другої статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 07.02.2023 у справі №1-5/2020/118/20, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац третій частини другої статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16 січня 2020 року № 463-IX, згідно з яким "педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років", унаслідок чого унеможливлено укладення безстрокових трудових договорів із цією категорією педагогічних працівників, так як згідно вказаного рішення абзац третій частини другої статті 22 Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16 січня 2020 року № 463-IX, визнаний неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин - 30.06.2022 (день звільнення позивача) вказана норма Закону була чинною. У ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Таким чином, з врахуванням викладеного, враховуючи, що позивач звільнений на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, відсутні правові підстави для визнання наказу №21-к від 27.06.2022 про його звільнення з 30.06.2022 з посади вчителя предмету «Захист України» недійсним та відповідно і для поновлення позивача - [PERSON] на роботі. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що на виконання зазначеного Рішення Конституційного Суду України роботодавець має перевести (прийняти) на роботу працівників на умовах безстрокового трудового договору. Подання заяви працівником сприятиме формалізації трудових відносин та мотивує роботодавців діяти згідно з законом. Вирішуючи вимогу щодо стягнення середнього заробітку суд враховує наступне. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Системний аналіз та тлумачення положень ст. 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця. Аналіз положень КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто, працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Відтак, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю. За змістом ст.ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено ст.ст. 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню. Таким чином, оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові. Склад трудового майнового правопорушення утворюють його елементи, що одночасно є умовами матеріальної відповідальності роботодавця, а саме: неналежне виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність); наявність майнової шкоди у вигляді втраченої працівником заробітної плати; причинний зв`язок між неналежним виконанням роботодавцем трудових обов`язків і заподіяною шкодою; вина роботодавця. Для притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності необхідні усі чотири вищезазначені умови. За встановлених у даній справі обставин, враховуючи, що звільнення позивача відбулося на законних підставах; копію наказу про звільнення він отримав в день його звільнення - 30.06.2022, тому відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо визнання незаконним наказу про встановлення простою та утримання заробітної плати, стягнення різниці заробітної плати між середнім заробітком та оголошенням простою суд враховує наступне. Наказом Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради №19 від 01.04.2022 «Про встановлення простою працівникам у зв`язку з введенням воєнного стану» було оголошено простій не з вини працівника з 01.04.2022 до можливості відновити роботу працівникам Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради, в тому числі і [PERSON] , керівнику гуртка. Бухгалтерії Нововелідницького ліцею провести відповідні розрахунки на весь період простою для працівників відповідно до ст. 113 КЗпП України з оплатою праці 2/3 від посадового окладу. Під час простою працівники звільняються від обов`язків бути присутніми на віддалених робочих місцях і на робочих місцях(а. с. 25, 53). Суд звертає увагу, що виключення для будь-яких працівників не встановлені. Посилання позивача про відсутність підписів в наказі та недійсність акту з приводу відмови підписання наказу від 07.04.2022 (а.с.54), а також виплата заробітку в повному обсязі за гуртки окремим працівникам, зокрема Мельник , не може бути також покладено судом в основу рішення у справі, так як він не заперечує про його обізнаність з вказаним наказом та виплату заробітку в повному обсязі за роботу в режимі «онлайн». Оплата ж Мельник за ведення гуртка в повному обсязі ніякими доказами об`єктивно не підтверджена. Розпорядженням Словечанського сільського голови В. Трикиши від 04.04.2022 № 89-К/Тр рекомендовано керівникам закладів освіти здійснювати оплату праці педагогічним працівникам за фактично виконаний ними обсяг навчального навантаження (а. с.35). З довідки Нововелідницького ліцею Словечанської сільської ради №988 від 31.10.2022, виданої [PERSON] , вбачається, що з 01.04.2022 згідно наказу №19 від 01.04.2022 було оголошено простій не з вини працівника за посадою керівник гуртка 0,5 ставки з оплатою праці 2/3 посадового окладу згідно ст. 113 КЗпП України, наказом №18 від 01.04.2022 встановлено надбавку за престижність праці в розмірі 5%, та його заробітна плата за період з 01.04.2022 по 05.06.2022 становить згідно тарифікації 16792 грн. 10 коп., а згідно наказів №18,19 від 01.04.2022 - 10188 грн. 59 коп.( а.с.17) . В судовому засіданні позивач не заперечував, що простій до нього було застосовано, як до керівника гуртка, за виконання ж обов`язків вчителя предмета «Захист України» йому було нараховано та виплачено заробітну плату в повному обсязі. Відповідно в судовому засіданні не доведено дій відповідача щодо дискримінації позивача при прийнятті наказу №19 від 01.04.2022 «Про встановлення простою працівникам у зв`язку з введенням воєнного стану». Відтак, за встановлених обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову і в даній частині. Оскільки, вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від первісних вимог, то вона відповідно теж не може бути задоволеною. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed