Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] 26.01.2023 звернулася до суду з позовом до відповідачки про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем та зміну черговості одержання права на спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона з січня 1992 року і до дня його смерті проживала однією сім`єю як чоловік і дружина без офіційної реєстрації шлюбних відносин. [PERSON] був розлучений у 1992 році, а вона являється вдовою. Проживали разом в будинку, належному [PERSON] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та мали спільний бюджет, стосунки були хорошими, спільною працею та коштами створювали та придбавали майно, піклувалися один про одного, у офіційному оформленні стосунків потреби не відчували. Тривалий час [PERSON] тяжко хворів, його хвороба була пов`язана з порушенням кровообігу та запальними процесами в кінцівках, що призвело до ампутації лівої ноги вище коліна. У 2011 році [PERSON] вперше була встановлена інвалідність, а у 2016 році встановлена друга група безстроково. За станом свого здоров`я він був суттєво обмежений у пересуванні та самообслуговуванні і з роками ці проблеми посилювалися. Всі турботи по придбанню ліків, продуктів харчування, забезпеченні чоловікові лікування (4-5 разів на рік), вчасного прийому ліків, гігієнічних процедур, прибирання будинку, приготування їжі, миття посуду та прання всі ці роки були покладені на неї. При цьому, що проживали вони у приватному будинку з великим подвір`ям, підсобним господарством та городом, які вона обробляла самостійно та за допомогою своїх дітей, оскільки пенсії, яку отримував [PERSON] , не вистачало навіть на лікування. Донька померлого (відповідачка) весь цей час жодного разу батька не навідувала, не піклувалася про нього, не вітала зі святами, станом здоров`я не цікавилася. Лише її зусиллями [PERSON] було забезпечене родинне тепло і турбота, вона постійно спілкувалася з ним, підтримувала фізично і психологічно в нелегкий у його житті період суттєвого погіршення стану здоров`я, забезпечувала медичну допомогу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житлові будинки та земельні ділянки. Заповіту він не залишив, а тому спадкування має відбуватися за законом. Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його донька (відповідачка). В порядку досудового врегулювання спору вона намагалася вирішити питання щодо спадкування разом з нею у першу чергу, однак донька визначила конкретне майно, яке бажає отримати у спадок від батька, що є явно несправедливим по відношенню до неї, оскільки саме вона доглядала її батька, забезпечувала піклування та турботу всі останні роки його життя, коли він через тяжку хворобу, яка постійно прогресувала, і безпорадний стан не міг самостійно себе обслуговувати в побуті. Тому, з метою реалізації своїх спадкових прав як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більш ніж 5 років до дня відкриття спадщини та протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, який був у безпорадному стані, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, у якому просила встановити факт її проживання з померлим[PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також надати їй право на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] разом з іншим спадкоємцем першої черги, якою є відповідачка. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивачка також пояснила, що разом з [PERSON] вони стали проживали з 07.01.1992, жили однією сім`єю, вважали себе чоловіком та дружиною. У 2011 році у нього почали крутити пальці на руках та ногах, це була спадкова хвороба, він вимушений був проходити лікування декілька разів на рік, всі гроші йшли на медикаменти. А коли в кінці 2016 року йому ампутували ногу вище коліна, тоді він став зовсім безпорадним. У обох розмір пенсії був невеликий, її не вистачало навіть на ліки, майже весь їх бюджет йшов на лікуванння, в інших витратах допомагали її діти. Донька померлого нічим не допомагала, жодного разу батька не провідувала. Він пересувався на інвалідному візку, їздив тільки по двору, нічого не міг роботи по господарству, інколи виїжджав на рибалку, однак в цей час з ним постійно був хтось поруч, оскільки самостійно він не міг довго їхати. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала факт проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю з 1992 року і до дня його смерті, однак заперечувала щодо зміни черговості у спадкуванні, оскільки вважає, що [PERSON] не був у безпорадному стані. Пояснила, що після розлучення з її матір`ю батько [PERSON] у 1992 році зійшовся з позивачкою. З цього часу вони жили разом з її двома неповнолітніми дітьми, а вона залишилася проживати з матір`ю, він платив на її утримання аліменти. Позивачка з її батьком жили однією сім`єю як чоловік і дружина, створювали побут. Коли вона була неповнолітньою, то приходила до своїх баби та діда, і тільки там могла бачитися зі своїм батьком, спілкувалася з ним весь час коли росла, коли виходила заміж, однак після того, як її дід та баба померли, спілкування припинилося. До будинку, де проживав батько з позивачкою, вона не приходила, оскільки так хотіла позивачка. Вона не вітала батька зі святами, не турбувалася про нього, оскільки була непотрібна йому та зрозуміла, що для того, щоб у її батька з позивачкою не було конфліктів, їй не треба з ним бачитися. Коли батькові відрізали першу ногу, вона зі своєю донькою приходила до нього в лікарню, щоб підтримати. Він був сильною людиною, зі слів мешканців села їй відомо, що батько їздив на інвалідному візку не тільки по двору, але й був на рибалці, його сусід допомагав возити. Також зі слів мешканців села їй відомо, що батько міг колоти дрова невеликого розміру. Коли батькові відрізали другу ногу, то виявили цукровий діабет, вміст цукру був дуже великий. Помер батько на її руках, оскільки була її зміна в лікарні. Він встиг перед нею вибачитися та попросив поділити з позивачкою його майно по совісті, оскільки заповіту не залишив. Вона пропонувала позивачці вирішити це питання мирним шляхом, однак врегулювання вони не досягли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає через три будинки від позивачки, спілкується з нею, вони разом та з [PERSON] працювали на одному підприємстві. Позивачка та [PERSON] проживали разом близько 30 років, жили як чоловік та дружина, вели спільне господарство, їздили разом на роботу. Після того, як [PERSON] отримав інвалідність, позивачка за ним доглядала, купляла ліки, продукти харчування, все робила по господарству. Він пересувався на інвалідному візку, іноді сам виїжджав на вулицю, але тільки по своїм потребам, їздив на рибалку, міг сам проїхати близько 1 км., однак його постійно возили онуки та сусід. Вислухавши сторони, покази свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м.Знам`янка Кропивницького району Кіровоградської області, про що Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) 27.09.2022 складено відповідний актовий запис №596. Причиною смерті [PERSON] є ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, що підтверджується довідкою лікаря про причину смерті від 26.09.2022. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.11.2013 №1144, 29.07.2017 №630 та договору дарування від 19.10.2017 №767 [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частки земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером 3522288500:02:000:0288. З довідки, виданої виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 17.10.2022 за №544, вбачається, що позивачка в період часу з 01.01.1996 і по день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Зазначені відомості також підтверджуються копіями погосподарських книг за період 1996-2022 роки. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] №182/2022 встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього зверталися позивачка та відповідачка (донька померлого), яка є спадкоємцем першої черги. Дана спадкова справа не закінчена, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заяв про відмову від спадщини від спадкоємця першої черги матеріали спадкової справи не містять. За життя спадкодавцем [PERSON] заповіт не складався, спадкування відбувається за законом. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1268 та ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №754/6012/21. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не може свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні сім`ї. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 у справі №186/421/17, від 09.06.2021 у справі №346/5702/18, від 01.09.2021 у справі №755/16466/19, від 05.10.2022 у справі №686/15993/21, що свідчить про сталість судової практики. З досліджених обставин справи та наданих доказів, суд вважає, що позивачкою доведено факт її проживання з померлим [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, доведено, що вони тривалий час спільно проживали зі спадкодавцем, були зареєстровані за однією адресою, вели спільне господарство, пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Крім того, факт проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю до дня смерті останнього визнано відповідачкою, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання суд не має. Тому, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо надати позивачці права на спадкування спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] разом з іншим спадкоємцем першої черги, якою є відповідачка, суд дійшов наступного висновку. Позивачка зазначала, що донька спадкодавця - відповідачка у справі будь-якої матеріальної допомоги та нематеріальних послуг своєму батькові не надавала. Під час тривалої хвороби [PERSON] позивачка опікувалася ним, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані. За змістом ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №521/6358/17, від 27.05.2020 у справі №755/8930/18, від 18.06.2020 у справі №565/1046/16-ц). В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України. Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я. Для правильного застосування ч.2 ст.1259 ЦК України суду необхідно установити чи спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані. Кожна із указаних обставин справи має бути належним чином підтверджено доказами, які подаються сторонами згідно з вимогами ЦПК України. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідачка є донькою [PERSON] , померлого [INFO] , а тому відноситься до спадкоємців першої черги за законом. З урахуванням встановлення даним рішенням факту проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачка відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом. Як вбачається з наявних у справі медичних документів, за життя [PERSON] мав тяжкий стан здоров`я. Був направлений 15.06.2012 на стаціонарне лікування в хірургічне відділення ДЗ «Відділкова лікарня ст.Знам`янка» з діагнозом (мовою оригіналу): облитерирующий атеросклероз нижних конечностей справа III ст., слева II ст. Гангрена V пальца правой стопы. Больному 21.06.2012 под общим обезболиванием проведена операция: Эксартикуляция V пальца правой стопы. В дальнейшем, 17.07.2012 больной консультирован ангиохирургом Кировоградской областной больницы - диагноз: Облитерирующий атеросклероз сосудов нижнихконечностей II-III ст., язва правой стопы. З 27.05.2016 до 08.06.2016 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні кардіологічного відділення КЗ «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» з діагнозом: IХС, стенокардія напруження, ФК III, вперше виявлена, атеросклеротичний кардіосклероз. СН I. ФК III. Гіпертонична хвороба II ст., ГЛШ, ст.2, неускладнений криз, ревматоїдний поліартрит, акт I з ураженням дрібних суглобів кистей та крупних суглобів, н.ремісія. ПФС II ст. З 01.11.2016 до 16.12.2016 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні хірургічного відділення КЗ «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» з діагнозом (мовою оригіналу): облитерирующий атеросклероз сосудов нижних конечностей II-III ст., остеомиелит головки I плюсневой кости левой стопы, свищевая форма. Флегмона стопы и голени. Ампутация I плюсневой кости 16.11.2016, ампутация ср/3 левого бедра 01.12.2016. У 2012, 2013 та 2017 роках [PERSON] проходив індивідуальну программу реабілітації інваліда (загальна тривалість перебування на інвалідності - з 2010 року), клініко-функціональний діагноз: ревматоідний артрит (з ураженням опорно-рухового апарату), прогресуючий перебіг. Супутні захворювання: облітеруючий атеросклероз артерій/кінцівок з порушенням функцій ходи, оклюзія стегно-підколінного сегмента справа. Ендоваскулярна балонна ангіопластика сегмента (30.07.2012), екзартикуляція V пальця правої ступні (21.06.2012). У 2017 році клініко-функціональний діагноз: облітеруючий атеросклероз судин н/к. Ампутаційна кукса лів. н/к на рівні с/3 стегна. Супутні захворювання: ревматоідний артрит (з ураженням внутрішніх органів), обмеження життєдіяльності 2 ст. Рекомендовані наступні засоби пересування: палиця одноопорна, милиці пахвові. Спеціальні засоби для догляду: сидіння, поручні д/ванни (допоміжні засоби для туалету), стул-туалет. Протипоказані значні та помірні фізичні, психоемоційні, статико-динамічні навантаження, тривала хода, стояння. У зв`язку із захворюванням опорно-рухового апарату 30.12.2016 [PERSON] встановлена друга група інвалідності безтерміново, 15.02.2017 управлінням соціального захисту населення Знам`янської РДА [PERSON] видано направлення №4 для забезпечення протезними виробами, а саме: система протезів нижніх кінцівок - 1 шт., ортопедичне взуття - 4 шт. (ліва нога), допоміжні засоби для особистого догляду та захисту - 6 шт. (права нога). Згідно з довідкою ЛКК КЗ «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» №686 [PERSON] за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатний до самообслуговування. Дагноз: ампутаційна культя на рівні середньої третини лівого стегна. Термін дії - безстроково. В грудні 2017 року позивачка поставлена на облік в Знам`янському районному управлінні соціального захисту населення як особа, яка надає соціальні послуги з догляду за [PERSON] , який потребує стороннього догляду довічно. Таким чином, наявність у [PERSON] ІІ групи інвалідності та нездатність у зв`язку з цим до самообслуговування, потреба у сторонньому догляді, допомозі та піклуванні, підтверджена зазначеною вище медичною документацією, а тому у суду не викликає сумніву та обставина, що за життя [PERSON] перебував у безпорадному стані, оскільки він не міг самостійно забезпечити умови свого життя без стороннього догляду, допомоги та піклування, так як внаслідок ревматоідного артриту з ураженням внутрішніх органів, ампутації частини ноги, пересування на інвалідному візку був нездатний до самообслуговування, зокрема: помити посуд, прибрати помешкання, приготувати їжу, самостійно забезпечити дотримання правил особистої гігієни, самостійно відвідати медичний заклад, тощо. Позивачкою доведено, що померлий за своїм станом здоров`я тривалий час перебував у безпорадному стані, тобто він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликані тяжкою хворобою, а вона (позивачка), саме у зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу здійснювала опіку над ним, тобто матеріально забезпечувала та надавала йому іншу нематеріальну допомогу. Доводи відповідачки про те, що її батько не був у безпорадному стані, оскільки міг їздити на рибалку та колоти дрова, суд відхиляє, так як відповідачка до батька не навідувалася, спосіб його життя не знає, про факт роботи по господарству дізналася зі слів односельчан батька, на власні очі цього не бачила. Крім того, про факт виїзду батька на рибалку позивачка також дізналася зі слів односельчан, при цьому вказавши, що ці виїзди він не робив самостійно, а за допомогою сусіда. В свою чергу, позивачка та свідок також вказали на те, що на рибалку [PERSON] завжди їздив у супроводі або рідних, або сусіда. Заперечуючи проти доводів позивачки про безпорадний стан [PERSON] та його потребу в сторонньому догляді, відповідачка жодних доказів обставинам, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, суду не надала. Отже, суд дійшов висновку про доведеність позивачкою наявності усіх обов`язкових умов у своїй сукупності для надання їй за рішенням суду права на спадкування із спадкоємцем першої черги за законом. Також суд враховує, що за вказаних вище фактичних обставин справи, висновок про надання позивачці права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги не лише відповідає наведеним вище вимогам закону, а є справедливим по відношенню до позивачки, яка тривалий час доглядала та опікувалася [PERSON] . Таким чином, відповідно до наданих позивачкою та наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] тривалий час перебував у безпорадному стані, оскільки внаслідок каліцтва потребував стороннього догляду, який здійснювала позивачка, що спільно проживала із спадкодавцем та надавала йому матеріальну та іншу допомогу, оскільки безпорадний стан [PERSON] позбавляв його можливості самостійно забезпечувати свої потреби та здійснювати догляд за собою, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову і в цій частині та надання позивачці права на спадкування після смерті [PERSON] разом зі спадкоємцем першої черги. За клопотанням представника позивачки, понесені позивачкою судові витрати необхідно віднести на її рахунок.

Outcome: approved