Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , який зареєстрований 07 грудня 1990 року виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 17. В обґрунтування позову зазначав, що 07 грудня 1990 року він та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу дітей вони не мають. Шлюб між сторонами виявився невдалим, через різні характери та погляди на сімейне життя, що поступово призвело до втрати ними почуттів любові і поваги. Подружніх стосунків вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Скопич М.С. у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечувала, просила суд задовольнити позов, оскільки сторони із березня 2020 року шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 грудня 1990 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 17. Від шлюбу дітей сторони не мають. Відповідно до ч. ч. 6, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з березня 2020 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала повністю. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне сімейне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved