Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.12.2021 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Посилався на те, що 09.03.2001 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року шлюб між ними розірвано. Зазначив, що 27.07.2007 року він з відповідачем придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за договором купівлі - продажу та оформлена на ім`я відповідача. З моменту розірвання шлюбу із [PERSON] він неодноразово пропонував їй врегулювати спір мирним шляхом та оформити нотаріуса договір про поділ майна подружжя. У позовній заяві просив суд здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] , а саме: - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2022 року дану справу прийнято до провадження та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. 12.09.2022 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15.11.2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя надбаного за час шлюбу. Посилалась на те, що спірна квартира була придбана ними у шлюбі, але частину коштів на її придбання дала її мати [PERSON] .. Крім того, [PERSON] протягом двох років не сплачував за надані посіли ЖКХ, по спірній квартирі, оплачувала їх вона. Окрім того, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.11.2021 стягнуто з [PERSON] на користь їх сина [PERSON] аліменти на його утримання, у розмірі частки з усіх видів його заробітку ( доходу), до припинення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, позивач вказане заочне рішення суду добровільно не виконує. У зустрічній позовній заяві просила суд здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] , а саме: -у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 3/5 частин квартири [ADDRESS] ; -у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частин квартири [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 року прийнято зустрічну позову заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя надбаного за час шлюбу та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 08.12.2022 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначила, що на спростування презумпції спільності майна подружжя, відповідач посилається на те,що спірна квартира була придбана частково за кошти, отримані від матері відповідача, яка у квітня 2007 року на підставі договору купівлі - продажу продала свій житловий будинок та додала власні заощадження. На підтвердження своїх доводів відповідач надала суду лише копію зазначеного договору купівлі - продажу. Однак, сам факт продажу будинку та земельної ділянки матір`ю позивача за зустрічним позовом не є підставою вважати доведеними обставини отримання позивачем грошових коштів від матері для придбання спірної квартири та не спростовує презумпцію спільності майна подружжя. Наданий договір купівлі - продажу будинку та земельної ділянки не є належним та допустимим доказом отримання [PERSON] грошових коштів від матері для придбання спірної квартири. Посилалась на те, що твердження [PERSON] щодо придбання спірної квартири частково за кошти своєї матері ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою. 27.12.2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Просила суд зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] частково відмовити. 09.01.2023 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшли заперечення за зустрічним позовом, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2022року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явились, попередньо надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 09 березня 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року - розірвано./а.с.10/ Також встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 27 липня 2007 року укладеному між [PERSON] ( продавець) та [PERSON] ( покупець), продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м../а.с.14/ Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Звідси стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] посилалась на те, що частину коштів на придбання спірної квартири дала її мати [PERSON] , однак, доказів на підтвердження даних обставин відповідач до суду не надала. Наданий до суду договір купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27 квітня 2007 року та пояснювальна записка не підтверджує надання матір`ю відповідача коштів від продажу будинку саме на придбання спірної квартири. Отже, відповідачем не доведені обставини, необхідні для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно. Крім того, посилання [PERSON] як на підставу збільшення її частки у майні, на невиконання позивачем рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, не заслуговують на увагу, оскільки даний факт не може слугувати підставою відповідно до норм СК України для збільшення частки. Крім того, відповідачкою не надано суду доказів, що розмір аліментів, які стягуються недостатній для забезпечення розвитку дітини та лікування. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що спірна квартира набута відповідачем за час шлюбу з позивачем, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та частки майна позивача та відповідача є рівними, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя надбаного за час шлюбу необхідно відмовити адже позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 4782,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved