Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06 березня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №602, про звернення стягнення на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 06 березня 2019 року Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис №602, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахунку коштів на рахунок АТ КБ «Приватбанк» в розмірі заборгованості за кредитом. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Позивач посилалась на те, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки позивач не визнав вказану заборгованість, вважає вимоги відповідача безпідставними та спірними, а виконавчий напис вчинено за відсутності доказів безспірності заборгованості. До позовної заяви, позивач додав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №602, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 06 березня 2019 року. Крім того, позивач просив витребувати у Приватного нотаріуса Бондар І.М. належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких нею був вчинений виконавчий напис №602 від 06 березня 2019 року та копію виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- залишено без руху. 11 лютого 2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER] відкритому старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яжуком С.С. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 602 від 06.03.2019 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року витребувано у Приватного нотаріуса Бондар І.М. завірені належним чином матеріали нотаріальної справи яка було створена під час здійснення виконавчого напису № 602 від 06.03.209 року та у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - завірені належним чином матеріали виконавчого провадження № [NUMBER]. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року повторно витребувано у Приватного нотаріуса Бондар І.М. завірені належним чином матеріали нотаріальної справи яка було створена під час здійснення виконавчого напису № 602 від 06.03.2019 року. 01 квітня 2023 року на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року від Приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшли завірені належним чином матеріали виконавчого напису та документів на підставі яких його вчинено. 27 квітня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до судового засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 22 березня 2007 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали споживчий кредитний договір №GSS0GK00000175, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в сумі 25 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 20 березня 2027 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору 22 березня 2007 року сторони уклали договір іпотеки № GSS0GK00000175, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . У 2008 року відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області (справа 2-989/2009) від 07 липня 2009 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Звернено стягнення н предмет потеки в рамках погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору на суму 26 060,94 доларів США та висилив Позивача з іпотечної квартири. Так, наведене заочне рішення набрало законної сили, у результаті чого Банк звернувся до виконавчої служби. Посанвою від 18 січня 2010 року Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. В 2015 році Відповідач знов звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором у розмірі 99 686,77 доларів США (справа №703/4050/15-ц). Так, відповідно до матеріалів справи засідання по справі №703/4050/15-ц за позовом відповідача (Банка) до позивача про стягнення заборгованості за наведеним кредитом призначене Смілянським міськрайонним судом Черкаської області на 12.0.2023 року. Отже, з 2015 року по сьогоднішній день існує спір між сторонами щодо існування заборгованості за наведеним кредитом та розміру даної заборгованості. 06 березня 2019 року Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно, що належить [PERSON] , а саме: квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахунку коштів на рахунок АТ КБ «Приватбанк» в розмірі заборгованості за кредитом - 22 722,49 долари США; заборгованість за відсотками - 35 137,03 доларів США, комісія - 6 350,00 доларів США, пеня - 11 016,00 доларів США, а всього - 180 225,58 доларів США, що за курсом НБУ на 04.01.2019 року становить 4 958 308 грн. 85 коп.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 500, 00 грн. Строк, за який провадиться стягнення становить 11 років 9 місяців 30 днів, а саме, з 22.03.2007 року до 04.01.2019 року. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 червня 2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису . Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, оскільки під час вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір у суді щодо заборгованості за кредитним договором. Крім того, при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальну позовну давність, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Аналізуючи вищезазначене, виконавчий напис може бути вчинений за наявності одночасно двох умов, а саме: з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років та підтверджено безспірність заборгованості. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Ураховуючи те, що стягнення заборгованості за виконавчим написом провадиться з 22 березня 2007 року, що свідчить про те, що боржник не сплачував борг з цієї дати і банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Також, суд звертає увагу, що частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, в порушення вищезазначеної норми, виконавчим написом нотаріуса поза межами річного строку спеціальної позовної давності, з позивача стягнуто заборгованість за період з 22 березня 2007 року до 04 січня 2019 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми чинного законодавства, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за поданн позову та 454,00 грн. з подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved