Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до держави Україна в особі Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.10.2019 при спробі скористатись грошовими коштами, які надійшли на його картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» як стягнута на його користь заборгованість по заробітній платі з ПАТ «Жидачивський целюлозно-паперовий комбінат», він довідався, що усі його рахунки арештовані. Арешт на рахунки був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві. При цьому жодних постанов ні про відкриття виконавчого провадження, ні про накладення арешту на банківські рахунки йому не надходило. Також було незрозуміло, з яких підстав Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві відкрив виконавче провадження, оскільки він не проживає в м. Києві, не перебуває в трудових відносинах з жодною юридичною особою в м. Києві, мешкає в м. Львівській області, рішення суду про стягнення з нього коштів виносилось Пустомитівським районним судом Львівської області. Виявилось, що арештовані його карткові рахунки, відкриті в АТ КБ «Приватбанк», на один з яких була зарахована заборгованість по заробітній платі за період з 2012-2016 років, стягнута згідно з судовими рішеннями про стягнення з ПАТ «Жидачивський целюлозно-паперовий комбінат», та поточна заробітна плата. 05.11.2019 ним до Пустомитівського районного суду Львівської області була подана скарга на дії та рішення державного виконавця, за результатами розгляду якої скасовано постанову заступника начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчинець Н.Є. від 22.10.2019 про арешт коштів боржника [PERSON] в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20% надходжень заробітної плати на рахунок № [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», та знято арешт з таких сум заробітної плати, в задоволенні решти вимог скарги - відмовлено. 02.04.2021 Львівським апеляційним судом винесено постанову, якою ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.06.2020 залишено без змін. 22.09.2021 Верховним Судом винесено постанову, якою постанову Львівського апеляційного суду від 02.04.2021 скасовано в частині вимог та направлено на новий розгляд. 21.06.2022 Львівським апеляційним судом винесено постанову про скасування постанови заступника начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчинець Н.Є. від 22.10.2019 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №52343649, як неправомірну. 26.08.2022 головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ільницькою О.І. у виконавчому провадженні №52343649 було винесено постанову про зняття арешту з коштів. 27.08.2022 він отримав грошові кошти в АТ КБ «Приватбанк». Незаконними діями відділу державної виконавчої служби йому було заподіяно матеріальну шкоду, оскільки були арештовані належні йому грошові кошти в розмірі 76206,76 грн. Судовий спір щодо зняття арешту з коштів тривав з листопада 2019 року по червень 2022 року, протягом цього часу він не міг користуватись належними йому грошовими коштами, незаконно арештованими виконавчою службою. Станом на день арешту грошових коштів в сумі 76206,76 грн. їх еквівалент становив 3051,30 доларів США, а станом на 26.08.2022, тобто станом день відновлення його порушеного права, еквівалент 3051,30 доларів США становив 111581,77 грн. Тож курсова різниця становить 35375,01 грн. Різниця при розрахунку через мінімальну заробітну плату становить 42483,24 грн. Оскільки чинним законодавством не визначено конкретного механізму розрахунку шкоди при зазначених обставинах, то слід застосувати соціальний стандарт, отже розмір матеріальної шкоди, заподіяної йому Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління Міністерства юстиції (м. Київ) становить 42483,24 грн. Понад два з половиною роки він не мав можливості користуватись заробленими ним грошима, що ставило у скрутне становище його та його сім`ю, крім того у нього на утриманні знаходиться матір 1944 року народження. 29.10.2019 він був визнаний інвалідом 2 групи з дитинства довічно, а відсутність коштів не давала можливості проходити належне лікування. Особливо це відчувалось в період оголошення карантину та збройної агресії, оскільки вимагало покращеного харчування для забезпечення здоров`я членів його родини. Заподіяна йому та членам його сім`ї моральна шкода незаконними діями органу виконавчої служби мала триваючий характер, оскільки більше, ніж за два з половиною роки гроші знецінились на 30%, його дружина вимушена була пролонгувати банківський кредит. Він написав більше десятка звернень до різних органів, витрачав гроші на засоби поштового зв`язку. Все це створювало нервозний психічний клімат у родині, викликало конфлікти з дружиною. Розмір моральної шкоди оцінює у 20000 грн. Попередній розмір судових витрат становить 7000 грн. Просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 42483,24 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 7000 грн. 18.11.2022 судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 21.03.2023 судом постановлено ухвалу про залучення до участі в справі третьої особи Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві. 10.01.2023 представник відповідача Жилін О.Ф. надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем у цій справі, т.я. не є учасником спірних правовідносин. Головне управління державної казначейської служби України у Київській області жодним чином не порушувало прав та законних інтересів позивача, а тому не повинно відповідати за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів. Крім того, у постанові Львівського апеляційного суду від 21.06.2022 зазначено, що підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження немає, як і визнання незаконними дій щодо його відкриття. В матеріалах справи відсутні докази вини відповідачів. Позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоди. Позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вказана у позові сума судових витрат на правничу допомогу є безпідставно збільшеною та не співмірною. 07.04.2023 третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві надала пояснення на позовну заяву, в яких зазначила, що підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових осіб. Позивачем не доведено, що внаслідок бездіяльності державного виконавця йому спричинено шкоду (збитки), а тому він не має права на відшкодування матеріальної шкоди з Державного бюджету України. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також є необґрунтованими, незрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в заявленому розмірі. 24.05.2023 Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відзив на позовну заяву, який не приймається судом з огляду на порушення строків його подання, встановлених в ухвалі суду від 18.11.2022. Учасники справи в судове в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 29.10.2019 АТ КБ «Приватбанк» отримав від Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві постанову про арешт коштів боржника [PERSON] від 22.10.2019 ВП №52343649, примусове виконання виконавчого листа від 10.06.2015 №450/1653/13-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області (лист АТ КБ «Приватбанк» від 12.11.2019 №20.1.0.0.0/7-191106/6609). 29.10.2019 [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності довічно. 30.10.2019 [PERSON] звернувся зі скаргою до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві з вимогою про скасування арешту його карткових рахунків в АТ КБ «Приватбанк», який листом від 05.12.2019 №69308 відмовив у задоволенні скарги. 21.06.2022 Львівським апеляційним судом винесено постанову, якою скасовано постанову заступника начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчинець Н.Є. від 22.10.2019 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №52343649. 26.08.2022 головним державним виконавцем Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ільницькою О.І. у виконавчому провадженні №52343649 було винесено постанову про зняття арешту з усіх рахунків, що належать боржнику [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Суд відзначає, що у позові позивач визначив двох відповідачів - Державу Україна в особі Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Головне управління державної казначейської служби України у Київській області. Суд вважає, що Головне управління державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем та не може відповідати за вимогами про відшкодування шкоди. Так, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази (постанова Верховного Суду від 12.08.2020 по справі №761/7165/17). У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 по справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». З урахуванням наведеного, а також того, що жодних позовних вимог до Головного управління державної казначейської служби України у Київській області позивачем не заявлено, суд приходить до висновку, що цей відповідач не має обов`язку відповідати за цим позовом. Щодо решти позовних вимог суд відзначає наступне . Матеріальні збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Таким чином, при розгляді цього позову суд виходить з того, що шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Визначення збитків наведено у ст. 22 ЦК України. Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позивач не довів того, що протиправними діями відповідача йому були спричинені матеріальні збитки, тобто, що він зазнав майнових втрат в розмірі 42483,24 грн. Суд відзначає, що сам [PERSON] у позові зазначає, що після зняття 26.08.2022 у виконавчому провадженні №52343649 арешту з усіх його рахунків, він наступного дня 27.08.2022 отримав належні йому кошти, що знаходились на рахунку в АТ КБ «Приватбанк». За таких обставин, суд вважає необґрунтованою вимогу про стягнення з Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 42483,24 грн., що має наслідком відмову в її задоволенні. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд відзначає наступне. 21.06.2022 Львівським апеляційним судом по справі №450/1653/13-ц винесено постанову, якою скасовано постанову заступника начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчинець Н.Є. від 22.10.2019 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №52343649. Крім того, у цій постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що постанова заступниці начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. від 22.11.2019 про арешт коштів боржника, винесена в межах виконавчого провадження ВП №52343649, є неправомірною, оскільки [PERSON] не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження. Така постанова йому не надсилалась у встановленому законом порядку та він не був обізнаний про необхідність самостійно виконати рішення, відтак підстав для того, щоб розпочинати примусове виконання рішення та накладати арешт на кошти боржника та виносити постанову про арешт коштів боржника від 22.10.2019 у заступника начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є. не було. Частиною 4 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом апеляційної інстанції встановлена неправомірність постанови про арешт коштів боржника від 22.10.2019, винесеної заступником начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Н.Є., що на думку суду свідчить про те, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд враховує тривалість вимушених змін у житті позивача, внаслідок неправомірного винесення постанови про арешт коштів, що призвело до неможливості останнім користуватись та розпоряджатись належними йому грошовими коштами протягом в період з 30.10.2019 по 27.08.2022. Решту доводів позивача, якими він обґрунтував позовні вимоги в частині спричинення йому моральної шкоди, суд вважає незмістовними. Враховуючи наведене, суд вважає, що на користь позивача з Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10000 грн., що в повній мірі відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру порушень, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним судовим рішенням Львівського апеляційного суду від 21.06.2022 порушене право позивача було відновлено. При цьому, сам факт відновлення порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. суд відмовляє у їх стягненні з відповідача на користь позивача, оскільки позивач [PERSON] не виконав вимоги ст. 137 ЦПК України та не надав жодних доказів понесення цих витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, розраховані пропорційно розміру позовних вимог, що становить 16%, тобто 171,78 грн., у зв`язку з тим, що відповідач відповідно до приписів п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду.

Outcome: partial