Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних. Свої вимоги мотивував наступним, що 06.12.2016 року відповідач взяв в борг 18 000, 00 грн. та зобов`язувався повернути позику в місячний строк з моменту вимоги; 01.06.2017 року відповідач взяв в борг 40 000,00 грн. та зобов`язувався повернути позику до 01.06.2018 року. 19.08.2017 року відповідач взяв в борг 8 280,00 грн. та зобов`язувався повернути позику до 01.06.2018 року; 15.09.2017 року відповідач взяв в борг 38 000,00 грн. та зобов`язувався повернути позику до 10.09.2018 року. Позивач неодноразово звертався з вимогами повернути кошти, однак обов`язок не виконаний, тому просить стягнути борг в сумі 104 280 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 8 949 грн. 75 коп., інфляційні втрати в розмірі 21 599 грн. 35 коп., судові витрати в розмірі 1 348 грн. 29 коп. Враховуючи вищевикладене просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 104 280 грн. 00 коп. та інфляційні втрати 21 599 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2022 р. відкрито провадження в справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України за викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 06.12.2016 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача грошову суму в розмірі 18 000,00 грн., які зобов`язався повернути в місячний строк з моменту вимоги. Вказана обставина підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем від 06.12.2016 року. Проте своїх зобов`язань за договором відповідач не виконав, борг у встановлений договором термін не повернув. 01.06.2017 року відповідач взяв у борг у позивача грошову суму в розмірі 40 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.06.2018 року. Вказана обставина підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем від 01.06.2017 року. Проте своїх зобов`язань за договором відповідач не виконав, борг у встановлений договором термін не повернув. 19.08.2017 року відповідач взяв у борг у позивача грошову суму в розмірі 8 280,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.06.2018 року. Вказана обставина підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем від 19.08.2017 року. Проте своїх зобов`язань за договором відповідач не виконав, борг у встановлений договором термін не повернув. 15.09.2017 року відповідач взяв у борг в позивача грошову суму в розмірі 38 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 10.09.2018 року. Вказана обставина підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем від 15.09.2017 року. Проте своїх зобов`язань за договором відповідач не виконав, борг у встановлений договором термін не повернув. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦПК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для його виконання. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг. Згідно ст. 12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст.1046,1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа. Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України. Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року). У відповідності до частини 1 та частини 3статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки було доведено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розписками, є обґрунтованим, й за цих підстав позов слід задоволити. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 104 280 грн. 00 коп. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 21 599 грн. 35 коп., та 3% річних в розмірі 8 949 грн. 75 коп. відповідно до розрахунку наданого позивачем, який суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 1 348 грн. 29 коп. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved