Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання дитини - [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 22670,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у позивача з відповідачем є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . На виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №19556424 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з 11.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти несвоєчасно, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам №16908 від 01.03.2023 за період з грудня 2018 року по березень 2022 року станом на 01.03.2023 становить 24250,00 грн. За період з лютого 2019 року по лютий 2023 року пеня за прострочення сплати аліментів становить 22670,00 грн. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. 24.03.2023 від відповідача надійшла заява про розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін. 03.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач послався на таке. Відповідач визнає, що станом на 01.03.2023 у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 24250,00 грн. Станом на 22.03.2023 вказана заборгованість була погашена відповідачем в повному обсязі. Зазначає, що заборгованість не носить системний характер, а накопичувалась епізодично внаслідок нового сімейного стану відповідача та нестабільного матеріального становища. Після розлучення із позивачем, відповідач одружився і від шлюбу має двох неповнолітніх дітей. Вказує, що не уникає свого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , однак у відповідача були періодичні труднощі з працевлаштуванням та відсутністю фінансового забезпечення, коли відповідач по декілька місяців не міг знайти на роботу. З березня 2023 року відповідач працевлаштувався. Також відповідач у відзиві вказує про те, що державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на відповідача накладено штраф у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 4850,00 грн. Відповідач є єдиним утримувачем в своїй новій сім`ї, оскільки його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми; стягнення з відповідача повної суми пені спричинить тяжке матеріальне становище для утримання сім`ї відповідача, що позначиться на їх рівні життя. На підставі зазначеного відповідач зазначає що визнає позов частково, а саме в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома-восьма статті 7 СК України). За змістом ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2010 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800,00 грн щомісячно, починаючи з 25.01.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2019 збільшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2010, із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі із 800,00 грн до 1500,00 грн. На підставі вказаних рішень суду, на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №19556424 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з 11.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.180-182 СК України, стягнення заборгованості по аліментах врегульовано ст.ст.194-197 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». З точки зору закону аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч.1 ст. 546 ЦК України неустойкою забезпечується виконання зобов`язання. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що аліменти на утримання дитини відповідач сплачує несвоєчасно, тому утворилась заборгованість. Надає до суду довідку-розрахунок заборгованості по аліментам №16908 від 01.03.2023 за період з грудня 2018 року по березень 2022 року станом на 01.03.2023, згідно якої розмір заборгованості по аліментам становить 24250,00 грн. Також позивачем надано до суду розрахунок пені за прострочення зі сплати аліментів, відповідно до якого її розмір становить 22670,00 грн. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить питання про стягнення пені за період з лютого 2019 року по лютий 2023 року. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 19 січня 2022 року в справі справа №711/679/21, при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України, якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». З урахуванням цього, враховуючи положення п.1 ч.1 ст.196 СК України розмір пені до стягнення має становити не більше самої суми заборгованості станом на місяць проведень її нарахування, тобто 24250,00 грн. В цій же постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 зазначено, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, а тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Згідно поданих відповідачем доказів вбачається, що станом на 22.03.2023 заборгованість по аліментам була погашена відповідачем в повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій від 22.03.2023 про сплату відповідачем коштів на користь позивача в загальному розмірі 24285,18 грн. Такі обставини не заперечуються позивачем. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бистрицькою Т.В. від 27.03.2023 у виконавчому провадженні №19556424, у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті аліментів боржником в розмірі 24250,00 грн, на боржника [PERSON] накладено штраф на користь [PERSON] у розмірі 4850,00 грн, що становить 20% від суми заборгованості. Зазначаючи про неможливість оплати повної суми пені, розмір якої визначено позивачем у позові, відповідач посилається на те, що не уникає свого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , заборгованість, яка утворилась станом на 01.03.2023 не носить системний характер, а накопичувалась епізодично внаслідок нового сімейного стану відповідача та нестабільного матеріального становища. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав до суду копію трудової книжки згідно відомостей якої вбачається, що у відповідача були періодичні труднощі із працевлаштуванням, а також копію свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 18.09.2015 та копії свідоцтв про народження дітей, згідно який вбачається, що окрім доньки [PERSON] на утриманні відповідача перебуває двоє малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач частково визнав позов в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до стягнення з відповідача до 4000,00 грн. Враховуючи зазначене позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначає, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 684, 00 грн. При зверненні до суду позивачем судовий збір сплачено не було, а тому з відповідача підлягає стягненню 1 073,60 грн судового збору на користь держави.

Outcome: partial