Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

11.03.2019\~року до\~Бабушкінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська надійшла\~позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що КП «Жилсервіс-2» ДМР є управителем житлового будинку [ADDRESS] , де мешкає позивач, на підставі договору з виконавчим комітетом Дніпровської міської ради. Відповідач є надавачем послуг з прибирання прибудинкової території. Згідно графіку роботи двірника послуга має надаватися шість днів на тиждень, однак надається нерегулярно, всього один раз на тиждень. 28.01.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надіслати свого представника для перевірки кількісних і якісних показників з наданих цих послуг. Представник відповідача на виклик не прибув, тому споживачі на підставі ч. 5 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» направили відповідачеві 31.01.2019 року акт-претензію від 30.01.2019 року, складену у відповідності з додатком № 1 до Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженого постановою КМУ від 11.12.2013р. № 970. В порушення вимог ч. 7 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» акт-претензія відповідачем не розглянута, замість цього надано відповідь про відмову у задоволенні претензії, яка на думку позивача, є необґрунтованою, також відповідач не здійснив перерахунок оплати за послуги. Позивач вважає, що означеною відповіддю на претензію порушене його право, як споживача, на отримання послугу в повному обсязі, на інформацію про них, на зменшення розміру оплати, виходячи з того, що тариф на послуги з прибирання території складає 2,4 грн./кв.м на місяць, але за актом-претензією послуга надавалась один раз на тиждень, тобто у шість разів менше, аніж передбачено договором. Тому вартість послуги має бути знижена у шість разів, замість 2,4 грн. тільки 0,4 грн., тобто на 2 грн. менше. За квартиру, у які проживає позивач, а саме [ADDRESS] площею 55,0 кв.м за січень переплата становить 75,90 грн. (1,38 х 55,0). Таким чином, позивач просить суд визнати протиправним розгляд акту-претензії від 30.01.2019 року з огляду на відсутність обґрунтованої відмови по суті зазначених в акті-претензії порушень; визнати порушення права позивача на інформацію про послуги при розгляді акту-претензії, передбаченого ст. 700 ЦК, ст. 5, 10, 14 Закону України «Про інформацію», ст. 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 8, 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і договором сторін; стягнути з відповідача на користь позивача 75,90 грн. переплати за послуги з прибирання прибудинкової території внаслідок зменшення об`єму послуг, що надаються, за січень; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 17.04.2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 26.03.2021 року справу прийнято до розгляду цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки. Відповідач КП «Жилсервіс-2» надало до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів - відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив КП «Жилсервіс-2», в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1069 від 28.12.2017 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», КП «Жилсервіс-2» ДМР призначене управителем у будинку [ADDRESS] з 01.01.2018 року, що не заперечується сторонами. Сторони також визнають, що на виконання цього рішення виконавчим комітетом Дніпровської міської ради від імені та в інтересах співвласників багатоквартирних будинків було укладено з КП «Жилсервіс-2» ДМР договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, розташованими у Соборному районі м. Дніпра 29.12.2017 року № 8. 28.01.2019 року позивач звернувся до КП «Жилсервіс-2» ДМР із заявою, в якій просив надіслати свого представника для перевірки кількісних і якісних показників з наданих послуг з управління багатоквартирними будинками. Як вказує позивач, оскільки представник відповідача відповідно до вимог ч.5 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не прибув, мешканцями будинку на підставі ч. 6 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» направили відповідачеві 31.01.2019 року акт-претензію від 30.01.2019 року. Як вбачається, з копії акта-претензії від 30.01.2019 року, вона складена мешканцями квартир будинку [ADDRESS] - позивачем [PERSON] , а також [PERSON] . Акт-претензія складена про те, що у певні дні у січні з 01.01.2019 року по 30.01.2019 року був перерив у наданні послуг, послуги з утримання будинку і прибудинкової території не надавалася, або надавалися не в повному обсязі. Акт-претензія підписана позивачем та [PERSON] , де також зазначено, що представник КП «Жилсервіс-2» ДМР відмовився його підписати. У відповідь на акт-претензію від 30.01.2019 року, листом КП «Жилсервіс-2» ДМР від 01.02.2019 року № 51 повідомлено, що з 10.06.2018 року введено в дію Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, відповідно до п. 3 ст. 7 якого Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється КМУ. Порядок проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затверджений постановою КМУ від 27.12.2018 року № 1145 з оновленою формою акту-претензії, що відповідає нормам законодавства з перевірки якості надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Суд звертає увагу, що акт-претензія від 30.01.2019 року не відповідає вимогам ст. ст. 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки в ньому не встановлено, не виявлено факти невідповідності якості надання послуг з управління багатоквартирним будинком, не відокремлені якісні та кількісні показники, не виявлені порушення. Також з представниками управителя не було узгоджено час проведення перевірки на 30.01.2019 року. Окрім того, 30.01.2019 року за результатом обстеження прибудинкової території будинку [ADDRESS] представниками управителя та співвласників квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] було складено акт про задовільний санітарний стан прибудинкової території. Претензії щодо прибирання, посипання прохідних доріжок та території в акті відсутні. Управитель багатоквартирного будинку має право самостійно здійснити перерахунок вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. Таким чином за результатом звітного січня 2019 року КП «Жилсервіс-2» ДМР заплановано повернення частини вартості послуг з прибирання прибудинкової території та прибирання снігу, посипання частини прибудинкової території у розмірі 30% від їх вартості. Варто зазначити, що з 10.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, який був уведений у дію частково 10.06.2018 року. Відповідно до ст. 27 цього закону у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем). Відповідно до п.п. 11 - 13 Порядку № 1145 у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги. Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією. Інформація про проведення перерахунку наводиться виконавцем у платіжному документі та/або розміщується на власному веб-сайті із зазначенням при цьому даних про перерви в наданні послуг, ненадані або надані не в повному обсязі послуги, суму та період перерахунку. Виконавець здійснює коригування сум нарахованих пільг з урахуванням проведеного перерахунку щодо кожного споживача і подає структурним підрозділам з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій або виконавчих комітетів відповідних рад інформацію за результатами такого коригування, а також інформацію про суму та період перерахунку щодо кожного споживача - отримувача субсидії для перерахунку розмірів наданих субсидій. Як вбачається з акта-претензії, вона не відповідає за формою акту-претензії, яка затверджена додатком 1 до Порядку № 1145, зокрема, не містить посилання на договір зі споживачем (споживачами), не визначено чи то послуги з прибирання прибудинкової території двірником не надавалися, чи надавалися неналежної якості, не містить інформацію, що характеризує ненадання цих послуг, а лише перелічені дати, не зазначені інші умови. Акт-претензія від 30.01.2019 року був розглянута відповідачем у відповідності до норм законодавства і надано обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії, оскільки акт-претензія не відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, і Порядок, затвердженому постановою КМУ від 27.12.2018 року № 1145. Варто зазначити, що позивач помилково пов`язує обсяг і якість послуг з графіком роботи двірника, вважаючи, що цей графік є підтвердженням зменшення обсягу послуг і перерахунку у зв`язку із цим їх вартості. Адже за приписами Порядку № 1145 невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією (абз. 3 п. 11). Таким чином, факт ненадання чи надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги не може бути підтверджений графіком роботи двірника, при тому, що територія, яку останній обслуговує, позивачем не обстежувалася, доказів про її стан відповідачеві не надавалися. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657-XII, у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. За правилами ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію. При цьому, під публічною інформацією розуміється інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі. Частиною 1 ст. 8 цього Закону передбачене право виконавця комунальних послуг та управителів без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством. Державне регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги будується на принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій; нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку; відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил; відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства. Відтак, вся інформація про ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги і відповідні документи за своїм характером є відкритою інформацією, становить суспільний інтерес, і відповідно суб`єкти господарювання є її розпорядниками відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (мається на увазі від 04.06.2004 року № 1875-IV) (п. 2.10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»). Статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян». Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону. Тому він є спеціальним у цій сфері, але ним не вичерпується поняття "спеціальний закон", що вживається у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 04.06.2004 року № 1875-IV. Одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до цього Закону, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п. 2 ч. 5 ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги»), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян» (п.п. 3.3, 3.4 вищевказаної постанови Пленуму). Зі змісту позовної заяви, доданих до неї документів, виходячи з суті спору, не вбачається, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами, хоч і пов`язані із наданням житлово-комунальних послуг, але виникли не внаслідок ухилення від надання публічної інформації, мають виключно індивідуальний характер, оскільки зачіпають інтереси лише конкретної особи (споживача послуг), отримуваних щодо конкретної прибудинкової території, а тому регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян». Позивач не надсилав відповідачеві запит у порядку Закону України «Про звернення громадян» про надання інформації про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Не є обґрунтованими і посилання позивача на порушення відповідачем норми ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Таким чином, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що мало місце ненадання послуг, перерва у їх наданні або надання неналежної якості, що містилися в акті-претензії від 30.01.2019 року, а тому відсутні і підстави для перерахунку розміру плати за утримання прибудинкової території, оскільки позивачем не доведені підстави для перерахунку та заявлені вимоги є необґрунтовані. Окрім того, позивач не надав суду доказів того, що ним у встановленому законом порядку виявлено недоліки з виконання робіт по утриманню, а саме прибиранню прибудинкової території, або ж він вимагає їх виконання повторно, що не є підставою для відшкодування збитків у розумінні ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Також слід звернуту увагу, що оскільки судом під час розгляду справи не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача, тому не є обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями ст. 23 ЦК України та відсутністю доказів на її підтвердження. Суд звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed