Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом за батьком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачкою, від якого у них народилися діти: - син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Хустським відділом реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21 червня 2022 року; - донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Хустським відділом реєстрації актів цивільного стану у хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21 червня 2022 року. Від народження діти постійно проживали з позивачем, який самостійно опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей. Відповідачка [PERSON] у вихованні та утриманні їх дітей участі не бере, не цікавиться життям дітей. Крім того що, відповідачка усунулась від виховання та утримання їх неповнолітніх дітей, майже весь час знаходиться за кордоном, не приймає жодної участі у їх житті, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена, причини її неявки суду не відомі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Довжанським сільським головою Довганичем М. до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Просив розглянути справу з врахуванням висновку органу опіки та піклування Довжанської сільської ради від 25.04.23 року № 10-57. З`ясувавши думку сторін в ході розгляду справи, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. З висновку №10-57 від 25.04.2023 року органу опіки та піклування Драгівської сільської ради вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] фактично проживають з батьком у будинку [ADDRESS] , де для дітей створено належні умови для проживання, виховання та розвитку. Мати не бере участі у вихованні та житті дітей. На даний час місце знаходження [PERSON] невідомо. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 142 СК України визначено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім цього стаття 157 Сімейного Кодексу України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В ході розгляду справи встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 08.02.2017 року. Справа про розірвання між ними шлюбу знаходиться на розгляді Хустського районного суду. В період шлюбу у сторін народилися діти: - син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Хустським відділом реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21 червня 2022. - донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Хустським відділом реєстрації актів цивільного стану у хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21 червня 2022 року. На час розгляду справи в суду неповнолітні діти проживають з батьком - [PERSON] в за адресою [ADDRESS] . Фактично сім`я сторін припинила своє існування ще в 2021 році і на час розгляду справи в суді сторони не відновили свої шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3,4 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. З висновку №10-57 від 25.04.2023 року органу опіки та піклування Драгівської сільської ради, вбачається що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] фактично проживають з батьком у будинку [ADDRESS] , де для дітей створено належні умови для проживання, виховання та розвитку. Мати не бере участі у вихованні та житті дітей. На даний час місце знаходження [PERSON] невідомо. З метою соціального захисту інтересів малолітніх дітей приймаючи до уваги вищевикладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з їх батьком [PERSON] . Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Положення частини першої та другої ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифіковані постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, вирішуючи даний спір, суд насамперед виходить з інтересів самих дітей, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я. Виходячи з вище наведених обставин, оцінивши в сукупності встановлені у судовому засіданні докази, а також враховуючи інтереси дітей, забезпечення умов їх виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сім`ї, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вказані позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved