Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 04.08.2022 року [PERSON] написано розписку з визнанням заборгованості перед нею у розмірі 58 000 грн. 00 коп. за проданий товар, який зобов`язується виплатити заборгованість частинами протягом трьох місяців до 15.11.2022 року. Оскільки [PERSON] сплатив заборгованість лише частково, ухиляється від повернення залишку заборгованості, [PERSON] просить суд стягнути на її користь з [PERSON] заборгованість у розмірі 33 000 грн. 00 коп., трьох процентів річних у розмірі 191 грн. 67 коп. та 667 грн. 00 коп. інфляційних втрат. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, тому відповідно до ст.ст. 128, 129 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 04.08.2022 року [PERSON] написано розписку, в якій зазначає, що він має перед [PERSON] борг у розмірі 58 000 грн. 00 коп. за проданий товар. Зобов`язується виплатити цей борг протягом трьох місяців до 15 листопада, виплачуючи частками кожного тижня до 5 000 грн. 00 коп. на картку (а.с. 7). У зазначений строк [PERSON] на виконання своїх зобов`язань сплачено 22 000 грн. 00 коп., що підтверджуються квитанціями № Р24АР24А154854926D11040 від 14.08.2022 року на суму 2000 грн. 00 коп., №Р24АР24А179888523D77137 від 21.08.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А206966829D57828 від 29.08.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А233019143D57815 від 05.09.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А255108120D56390 від 11.09.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А281374456D93386 від 18.09.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А306716326D18837 від 25.09.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А332711591D03017 від 02.10.2022 року на суму 2 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А357645888D81104 від 09.10.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А383345434D85982 від 16.10.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А387187581D78486 від 17.10.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А412831957D57582 від 24.10.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А470965082D88344 від 09.11.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А484894802D33042 від 13.11.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 8-21). 17.11.2022 року [PERSON] направлено [PERSON] вимогу про сплату залишку заборгованості у розмірі 36 000 грн. 00 коп. (а.с. 23-24). Після направлення письмової вимоги [PERSON] сплачено 3 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями №Р24АР24А517065099D54497 від 21.11.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А563135097D98530 від 04.12.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп., №Р24АР24А618327527D33871 від 18.12.2022 року на суму 1 000 грн. 00 коп. (а.с. 25-26а). Як передбачено ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що [PERSON] належним чином не виконав взяте на себе зобов`язання перед [PERSON] та у повному обсязі не повернув грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача залишку заборгованості у розмірі 33 000 грн. 00 коп. Окрім стягнення заборгованості за позикою [PERSON] просить стягнути з [PERSON] три процента річних та інфляційні втрати. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, згідно розділу 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на зазначене, вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. З урахуванням указаних положень закону, обсягом наданих адвокатом послуг, часом витраченим на їх надання, документально підтвердженим розміром цих витрат, інших обставин, установлених ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1 046 грн. 37 коп.сплаченого судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Outcome: partial