Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позиція сторін у справі 02.06.2020 р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом, просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 170,68 грн, проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 4 647,22 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 038,69 грн, три проценти річних у розмірі 839,27 грн, 10 000,00 грн моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що у січні 2014 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно звернулося до Індустріального районного судум. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено, 12.07.2017 р. Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції було скасоване, з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором, судові витрати, постановою Верховного Суду від 14.08.2019 р. рішення апеляційної інстанції від 12.07.2017 р. скасоване, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Індустріального районного судум. Дніпропетровська від 03.03.2015 р. змінено в частині обґрунтування відмови у позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Між тим у період з 01.11.2017 р. по 01.12.2018 р. з нього було стягнуто 16 170,68 грн. Означена сума є безпідставно набутою та підлягає поверненню. Крім того за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір процентів за період з 06.11.2017 р. по 31.05.2020 р. складає 4 647,22 грн, розмір інфляційних втрат за цей же період складає 2 038,69 грн, три проценти річних складає 839,27 грн. Крім того, через дії відповідача не має можливості користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами, у результаті порушення його законних прав йому заподіяно моральну шкоду. Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» відзив на позовну заяву не подано. Третьою особою: Індустріальним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області пояснення щодо позову або відзиву не подано. Процесуальні дії Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2020 р. позову заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва; матеріали позовної заяви надійшли до суду 06.07.2020 р., того ж дня передано судді (протокол автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.07.2020 р.). Ухвалою суду від 10.07.2020 р. відкрито провадження у справі. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставини цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права встановив наступні обставини. Фактичні обставини справи Встановлено, що протягом січня 2014 р.-грудня 2019 р. в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/449/14-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 р., задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», скасоване рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2015 р. та ухвалено нове, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.12.2015 р. у розмірі 14 007,90 грн, судові витрати у розмірі 510,90 грн. Постановою Верховного Суду від 14.08.2019 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасоване рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 р., справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2019 р., що набула законної сили, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2015 р. змінено в частині обґрунтування відмови у позові. Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 2878-3630/П-04/8-0400/20 від 13.03.2020 р. за період з 01.11.2017 р. по 30.11.2018 р. на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 29.09.2017 р. з [PERSON] стягнуто 14 518,80 грн. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За частиною другої означено статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15). Згідно частини другої статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на тому, що правова підстава, на якій були набуті стягувачем грошові кошти у сумі 16 170,68 грн, на теперішній час не існує. Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справа доказів, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача 4 647,22 грн процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами, то наданий позивачем розрахунок відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано і суд погоджується із позивачем стосовно застосування аналогії закону, а саме: норми частини першої статті 1048 ЦК України, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Між тим обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема, у випадку повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав, тому у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2 038,69 грн, трьох процентів річних у розмірі 839,27 грн слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Означеною вище постановою Пленуму Верховного Суду України визначено, що відповідно до положень Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, та роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставин, що мають значення для вирішення спору (пункти 3, 4 постанови). Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вимогами до відповідача про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди, в позовній заяві стверджує, що моральна шкода полягає у моральних стражданнях. На підтвердження заявлених позовних вимог в цій частині [PERSON] надано суду в якості письмових доказів копії: сторінок свого паспорту, посвідчення УМВС України у Дніпропетровській області, рішень у справі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/449/14-ц, довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, звернення до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповіді на звернення, виписок із медичної карти стаціонарного хворого Державного установи «ТМО МВС України по Дніпропетровській області, всього три, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки Міністерства охорони здоров`я. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Розподіл судових витрат У зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача, оскільки при подачі позову позивач звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial