Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

09 лютого 2023 року орган опіки та піклування Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області звернулись до суду з позовом, в якому просили позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачів на користь дитини аліменти у розмірі усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту надходження позову до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що батьки дитини батьківські обов`язки не виконують, схильні до зловживання алкоголем, не працюють, матеріально дитину не забезпечують. 17.02.2022 року батьки написали заяви про бажання влаштувати малолітнього [PERSON] до закладу управління охорони здоров`я облдержадміністрації КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» в зв`язку з складними життєвими обставинами в яких перебувала дитина. 12.09.2022 року відповідач написав заяву про бажання влаштувати дитину до патронатного вихователя. Батьки здоров`ям сина не цікавляться, жодного разу не відвідали. Представник органу опіки та піклування Новобілоуської сільської ради в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вказуючи, що мати дитини взагалі не цікавиться нею, а батько не зможе забезпечити належного утримання та виховання дитини, оскільки продовжує зловживати спиртними напоями, не має належних умов для проживання дитини. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та вважав, що дитина може проживати разом з ним. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надала. Третя особа - Орган опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надали заяву ро розгляд справи за його відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Суд вирішив можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] та третіх осіб. Заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 03-08-/209 від 02.03.2020 року, [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] (а.с.7). У відповідності до Акту обстеження умов проживання від 05.01.2023 року, в будинку по [ADDRESS] незадовільні умови, в будинку брудно, прохолодно, посуд брудний, продукти харчування в обмеженій кількості, в дитини виділена окрема кімната, але в ній не прибрано, санітарно-гігієнічні умови не створено (а.с. 25). Згідно Акту обстеження умов проживання № 28 від 27.01.2023 року за адресою проживання матері дитини [PERSON] в [ADDRESS] , в будинку санітарно-гігієнічні умови незадовільні, брудно, не затишно, приміщення потребує ремонту, продукти харчування в обмеженій кількості. В будинку часто збираються сумнівні особи, жінка живе за рахунок свого співмешканця, забирати до себе дитину наміру не має (а.с.24). Згідно з характеристикою виданою виконкомом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 09.01.2023 року, [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, з появою [PERSON] почав зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя. Після народження дитини спосіб життя не змінився. Родина перебувала на обліку у службі у справах дітей та під соціальним супроводом соціальних служб, але безрезультатно. 14.01.2022 року [PERSON] разом з дитиною виїхала в с. Новий Білоус. В лютому дитину вилучили у [PERSON] та розмістили в лікувальному закладі. 24.02.2022 року під час військового вторгнення дитину передали батьку, так як відомостей про місцезнаходження матері не було. [PERSON] продовжував зловживати спиртним. У вересні за заявою батька дитина влаштована до патронатної родини. (а.с.11) Відповідно до характеристики, виданої виконкомом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 09.01.2023 року, [PERSON] почала проживати з [PERSON] в [ADDRESS] з січня 2019 року. В родині на фоні алкоголю постійно виникали скандали. [PERSON] зловживала алкогольними напоями, ніде не працювала, вела аморальний спосіб життя. Після народження дитини родина перебувала на обліку у службі у справах дітей, та під соціальним супроводом соціальних служб, але безрезультатно. Службою у справах дітей була направлена до Чернігівського обласного соціального центру матері та дитини «Батьки й дитина разом». Після повернення вона все одно не піклувалась про дитину, її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, ухилялась від виконання батьківських обов`язків, порушувала право дитини на належне батьківське виховання. 14 січня 2022 року [PERSON] виїхала з дитиною з села Новий Білоус. В лютому дитину було вилучено з сім`ї матері, а сама вона зникла в невідомому напрямку. (а.с.12). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Новобілоуської сільської ради від 17.02.2022 року вирішено рекомендувати виконавчому комітету Новобілоуської сільської ради влаштувати малолітнього [PERSON] до закладу управління охорони здоров`я облдержадміністрації : КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія». В подальшому, 12.09.2022 року комісією вирішено рекомендувати виконавчому комітету Новобілоуської сільської ради з 15.09.2022 року влаштувати малолітнього [PERSON] до родини патронатного вихователя [PERSON] , жительки [ADDRESS] та області 29.11.2022 року комісією вирішено продовжити строк перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя з 14.12.2022 року терміном до трьох місяців (а.с. 17,19,20-21). Рішенням виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 06 від 17.01.2023 року вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей Новобілоуської сільської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14-16). Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком. Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 166 СК України визначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення у справі «Хант проти України»). У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, беручи до уваги принцип «якнайкращих інтересів дитини», вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Матеріалами підтверджується, що родина [PERSON] та [PERSON] неодноразово перебувала під соціальним супроводом, з відповідачами постійно проводились профілактичні бесіди щодо вживання алкогольних напоїв та виконання батьківських обов`язків, ведення домашнього господарства. Дитина вилучалась з сім`ї, в подальшому поверталась у родину, [PERSON] доглядав за дитиною під час окупації, але в подальшому знову почав зловживати спиртними напоями та наражати дитину на небезпеку, як зазначено у звіті про проведену роботу з родиною [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини. Враховуючи умови проживання [PERSON] , останній самостійно, без сторонньої допомоги, не забезпечить малолітній дитині [INFO] належне харчування, догляд, підготовку дитини до самостійного життя. Наявна ситуація у сім`ї [PERSON] та встановлені обставини, в яких перебував малолітній [PERSON] очевидно не відповідають жодному критерію якнайкращого забезпечення інтересів дитини, завдають йому психоемоційного дискомфорту та призводять до порушень емоційно-особистісної сфери. Позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини відповідачів, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів аліментів та утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 1/4 частині всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольнити повністю. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід стягнути з відповідачів на користь держави, як то передбачено ст.141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved