Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 70000 гривень 00 коп. та сплачений судовий збір за наданою квитанцією. В обґрунтування позову вказано, що 21.08.2022 року позивачка, за спільною добровільною домовленістю передала у борг відповідачу гроші готівкою у сумі 70000 гривень для його власних потреб. При отриманні від позивачки вказаної вище грошової суми в борг відповідач особисто власноручно, добровільно написав розписку від 21.08.2022 року та особисто підписав її. Згідно домовленостей та умов договору, що позначені в письмовій розписці відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 31.12.2022 року, однак після спливу вказаного строку боргу не повернув, чим взяті на себе зобов`язання перед позивачкою не виконав. Позивачка неодноразово зверталась до нього з вимогою повернути кошти, однак він злісно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та не бажає повертати борг. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заперечення на позов, посилаючись на те, що наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин, крім того вказав на те, що [PERSON] позичила йому кошти в розмірі 28000 грн., хоча в розписці він написав суму, яку вказала йому позивачка, тобто 70000 грн., дана розписка була написана ним під психологічним тиском [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики з [PERSON] , позивачка подала оригінал розписки від 21.08.2022 року. З аналізу змісту цієї розписки встановлено, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші у сумі 70000 гривень та зобов`язався їх повернути до 31.12.2022 року. Отже, усі істотні умови викладені у в оглянутій розписці дотримані та узгоджуються із ст. 1046 ЦК України, яка визначає поняття договору позики. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, розписка від 21.08.2022 року підтверджує укладення 21.08.2022 року договору позики між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] отримав у позику гроші у сумі 70000 гривень та зобов`язався повернути [PERSON] до 31.12.2022 року. Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 526 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд не приймає за основу заперечення відповідача [PERSON] , оскільки вони не підтвердились доказами в судовому засіданні. Встановлено, що [PERSON] своїх зобов`язань не виконав, отримані кошти [PERSON] не повернув, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача у частині стягнення суми позики у розмірі 70000,00 грн. за договором від 21.08.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звернулась до суду з позовними вимогами на суму 70000 грн. і судом задоволено її вимоги на дану суму, що становить 100 % від ціни позову. Таким чином, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір за подання позову в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved