Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до\~ [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, в якому просили: визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , який було укладено між [PERSON] і [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з другої сторони, дійсним; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими бу дівлями, що розташований в [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 57,0 кв.м, житловою площею 57,0 кв.м, погріба з шиєю літ. П/Д, жомової ями літ. Є, вбиральні літ. З, колодязя №4, воріт з хвірткою №5, воріт №6, огорожі №7, вартістю 95000,00 грн., окрім самовільно зведених прибудови літ. А1, літ. а, веранди літ. а1, веранди літ. а2, сараїв літ. Г, літ. Г1, літ. Д. Позов мотивований тим, що з 1999 року, після реєстрації шлюбу, позивачі стали проживати в будинку [ADDRESS] . Як їм пояснили в сільській раді, що цей будинок нікому не належить, так як його власник помер декілька років і рідних немає, тому це перейде на баланс сільської ради через декілька років, а потім буде закріплений документально за їхньою сім`єю. Позивачі проживали з п`ятьма дітьми в будинку, вели господарство та обробляли присадибну земельну ділянку орієнтовною площею 0,79 га, що вбачається із виписок з погосподарських книг Пиківської сільської ради за 2001-2005, 2021-2025 роки, та підтверджується довідкою Пиківського старостинського округу №66 від 09.04.2023 року та №69 від 10.04.2023 року. Господарство позивачів, головою якого був [PERSON] , рахувалось окремим двором, за користування присадибною земельною ділянкою сплачуються податки. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції від 25 травня 1998 року положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цьогоЗакону (з 15 квітня 1991 року). Своєю працею і коштами позивачі утримували господарство, обробляли земельну ділянку та підтримували в належному стані житловий будинок та господарські будівлі. Крім того, для розширення житлової площі (як багатодітна сім`я) позивачі разом прибудували до житлового будинку дві прибудови, дві веранди і три сараї, що вбачається із технічного паспорта, виготовленого 12.05.2022 року Калинівським ВП КП «ВООБТІ» та влаштували газопостачання. Зокрема, рішенням виконавчого комітету Пиківської сільської ради Калинівського районуВінницької області за №28 від 29 травня 2003 року, було затверджено акт часткової прийомки домоволодіння, в зв`язку з добудовами веранди літ.а 1 та веранди літ. а2. Однак, володіючи одноособово будинковолодінням та присадибною земельною ділянкою вже понад двадцять років, та не маючи правовстановлюючого документа на будинковолодіння, позивачі не мають можливості розпоряджатись ним документально, і комунальні підприємства вимагають документ на власність. В травні 2019 року позивачі звернулися до сільської ради та Калинівського ВП КП «ВООБТІ» за отриманням необхідних документів для оформлення власності на вказаний будинок, де їм роз`яснили, що до цього часу власником будинку рахуються [PERSON] та [PERSON] . За домовленістю з відповідачками позивачі з ними розрахувались, сплативши грошові кошти за будинок, а вони пообіцяли підготувати документи для оформлення його продажу, надавши розписки про те, що не бажають займатись переоформленням, не мають ніяких претензій до будинку, що підтверджується їх розписками. Однак, позивачі не дочекались документів і в травні 2022 року за довіреністю [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинковлодіння, а після цього їм стало відомо про те, що друга із власників, [PERSON] , померла ще [INFO] . Таким чином, відсутня можливість переоформляти будинок через укладення договору, в зв`язку із смертю співвласника, тому позивачі звернулися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подали заяву, в якій просять розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву в якій позовні вимоги позивачів визнає повністю та просить справу розглянути у її відсутність. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 1999 року, після реєстрації шлюбу, позивачі [PERSON] та [PERSON] стали проживати в будинку [ADDRESS] . Як їм пояснили в сільській раді, що цей будинок нікому не належить, так як його власник помер декілька років і рідних немає, тому це перейде на баланс сільської ради через декілька років, а потім буде закріплений документально за їхньою сім`єю. Позивачі проживали з п`ятьма дітьми в будинку, вели господарство та обробляли присадибну земельну ділянку орієнтовною площею 0,79 га, що вбачається із виписок з погосподарських книг Пиківської сільської ради за 2001-2005, 2021-2025 роки, та підтверджується довідкою Пиківського старостинського округу №66 від 09.04.2023 року та №69 від 10.04.2023 року. Господарство позивачів, головою якого був [PERSON] , рахувалось окремим двором, за користування присадибною земельною ділянкою сплачуються податки. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції від 25 травня 1998 року положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цьогоЗакону (з 15 квітня 1991 року). Своєю працею і коштами позивачі утримували господарство, обробляли земельну ділянку та підтримували в належному стані житловий будинок та господарські будівлі. Крім того, для розширення житлової площі (як багатодітна сім`я) позивачі разом прибудували до житлового будинку дві прибудови, дві веранди і три сараї, що вбачається із технічного паспорта, виготовленого 12.05.2022 року Калинівським ВП КП «ВООБТІ» та влаштували газопостачання. Зокрема, рішенням виконавчого комітету Пиківської сільської ради Калинівського районуВінницької області за №28 від 29 травня 2003 року, було затверджено акт часткової прийомки домоволодіння, в зв`язку з добудовами веранди літ.а 1 та веранди літ. а2. Однак, володіючи одноособово будинковолодінням та присадибною земельною ділянкою вже понад двадцять років, та не маючи правовстановлюючого документа на будинковолодіння, позивачі не мають можливості розпоряджатись ним документально, і комунальні підприємства вимагають документ на власність. В травні 2019 року позивачі звернулися до сільської ради та Калинівського ВП КП «ВООБТІ» за отриманням необхідних документів для оформлення власності на вказаний будинок, де їм роз`яснили, що до цього часу власником будинку рахуються [PERSON] та [PERSON] . За домовленістю з відповідачками позивачі з ними розрахувались, сплативши грошові кошти за будинок, а вони пообіцяли підготувати документи для оформлення його продажу, надавши розписки про те, що не бажають займатись переоформленням, не мають ніяких претензій до будинку, що підтверджується їх розписками. Однак, позивачі не дочекались документів і в травні 2022 року за довіреністю [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинковлодіння, а після цього їм стало відомо про те, що друга із власників, [PERSON] , померла ще [INFO] . Таким чином, відсутня можливість переоформляти будинок через укладення договору, в зв`язку із смертю співвласника Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а саме - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу вказаних об`єктів. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В ч. ч. 2, 4 ст. 639 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи те, що [PERSON] , та [PERSON] , ухилялися від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved