Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи позов тим, що 28.01.2023 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надала позичальнику 50\~000,00 грн. для його власних потреб, а останній зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк до 01.03.2023 року. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів позичальником була власноручно складена, підписана та надана позикодавцю розписка від 28.01.2023 року, відповідно до якої позичальник визнає факт отримання від позикодавця грошових коштів у вищезазначеному розмірі. [PERSON] на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача було складено лист вимогу від 17.03.2023 року. Вказаний лист вимогу отримано відповідачем особисто 21.03.2023 року, проте останній був проігнорований відповідачем, оскільки станом на момент звернення до суду, заборгованість за лишається не погашеною. Просила суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] заборгованість за договором позики у розмірі 50\~000,00 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28.01.2023 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надала позичальнику 50 000,00 грн. для його власних потреб, а останній зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк до 01.03.2023 року. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів позичальником була власноручно складена, підписана та надана позикодавцю розписка від 28.01.2023 року, відповідно до якої позичальник визнає факт отримання від позикодавця грошових коштів у вищезазначеному розмірі (а.с.29). [PERSON] на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача було складено лист вимогу від 17.03.2023 року (а.с.8). Вказаний лист вимогу отримано відповідачем особисто 21.03.2023 року, проте останній був проігнорований відповідачем, оскільки станом на момент звернення до суду, заборгованість за лишається не погашеною. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ч. 2 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день розгляду даної справи борг за договором позики від 28.01.2023 року відповідач не повернув, тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу 50\~000,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved