Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25.12.1982 року вона проживає у вказаній квартирі, з 15 грудня 1982 року до 06 листопада 1998 року має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою. Разом з нею у квартирі проживав чоловік [PERSON] , котрий помер [INFO] . Право власності на цю квартиру ні за ким не зареєстроване, квартира [ADDRESS] перебуває в власності Тернопільської міської територіальної громади від імені якої діє Тернопільська міська рада. Вважає, що у неї виникло право користування вказаним житловим приміщенням, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.03.2023року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. У підготовчому засіданні 28.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті, про що поставлено протокольну ухвалу суду. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Тернопільською міською радою подано заяву, в якій справу просять розглядати без участі їх представника, щодо вирішення справи покладаються на думку суду. Представник виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча по день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для її розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , з 25 грудня 1982 року проживає в квартирі [ADDRESS] . З 15 грудня 1982 року до 06 листопада 1998 року має зареєстроване місце проживання у вказаній квартирі, що підтверджується відмітками про прописку в паспорті, а з 06 листопада 1998 року і по даний час вона проживає в квартирі [ADDRESS] без реєстрації, що підтверджується Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання від 28.02.2023 року. З грудня 1982 року по даний час на [PERSON] відкрито особовий рахунок по вказаній адресі, вона сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується квитанціями. Разом з [PERSON] у вказаній квартирі проживав її чоловік [PERSON] , котрий помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , шлюб між ними було розірвано 18.06.1997року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , однак вони проживали спільно у вказаному помешканні. Право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.03.2023 року №325032095. Квартира [ADDRESS] перебуває в власності Тернопільської міської територіальної громади від імені якої діє Тернопільська міська рада. [PERSON] зверталася до відповідачів з проханням визнати за нею право користування зазначеною квартирою, однак їй в усній формі було відмовлено та рекомендовано звертатися в суд для вирішення цього питання. Допитані в\~судовому засіданні\~свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] \~підтвердили факт проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 1982року. Відповідно до вимог статті 47\~Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 310\~ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами 4, 5 статті 9\~ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справіPowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справіGillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справіLarkos v. Cyprusвід 18.02.1999 р.). Відповідно до ч. 1 ст.\~64\~ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а такожі нших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР). Статтею 62\~ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права і обов`язки, за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.63 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 78 УРСР України, члени сім`ї наймача мають право користуватися вказаною квартирою та реалізовувати своє право на житло, що прямо передбачено ст.47 Конституції України. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме; чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Нормами статті 106\~ЖК встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно п. 15 Пленуму Верховного Суду України № 9 вiд 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи вiдсутнiсть прописки самi по собi не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сiм`ї наймача (власника) приміщення, або ж для вiдмови їй у цьому. Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення в нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач проживає у квартирі [ADDRESS] , на теперішній час помешкання є її постійним місцем проживання та єдиним житлом, з урахуванням того, що вказана квартира перебуває у комунальній власності та з позивачем не укладено договору як з наймачем, суд вважає що право позивача на користування вказаним житловим приміщенням підлягає захисту в судовому порядку, що не суперечить ч. 2 ст. 16 ЦК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved