Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

В липні 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвесмент» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Отроцюк Олена Володимирівни приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності. 09 грудня 2022 року заочним рішенням суду визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] укладений 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Отроцюк\~О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1553 та скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на домоволодіння [ADDRESS] , дата внесення запису 20.04.2011 року, припинивши право власності за [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] та стягнуто судові витрати (а.с. 151). Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року заяву відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі №175/2996/21 задоволено. Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року скасовано і призначити справу до розгляду. 12 квітня 2023 року позивач в особі директора ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» надали суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просили суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] укладений 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Отроцюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1553 та повернути ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» частину сплаченого згідно платіжного доручення №779 від 16 серпня 2021 року. Представник позивача Макаренка С.С., в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги і просив суд їх задовольнити. Представника відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, зокрема посилаючись на поданий відзив. Інші учасники в судове засідання не з`явились. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та «Дніпрофінансгруп» був укладений договір №GL48N718070_blank про відступлення право вимоги. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором із додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень №8/2007/840-К/982-Н від 17.05.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ\~«Надра», у тому числі за договорами забезпечення. 30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майне поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором №8/2007/840-К/982/1-Н від 17.05.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. Судом встановлено, що 17.05.2007 року між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №8/2007/840-К/982-Н, відповідно до якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості та платності грошові кошти у сумі 71 732 доларів США на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 17.05.2007, що укладений між позичальником та [PERSON] , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - будинок [ADDRESS] . Строк на який надано кредит до 10.01.2027 року. Відповідно до умов зазначеного договору: в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань, позичальник укладає з банком договір іпотеки - будинок [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці площею 1500 кв.м., загальною площею 68,6 кв.м з надвірними будівлями. 17.05.2007 року між [PERSON] (іпотекодавець) та ВАТ КБ «НАДРА» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки № 982/1-Н, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Юрченко Л.Л. 26.03.2011 року реєстратором: приватний нотаріус Царєйкін М.М. вилучено обтяження на підставі повідомлення банку 3865,21.03.2011, ВАТ КБ «НАДРА». 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі- продажу житлового будинку [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Отроцюк О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1553. Право власності зареєстровано в Реєстрі про право власності на нерухоме майно 20.04.2011 року. Відповідно до п. 1.4. цього Договору продавець ( [PERSON] ) гарантував покупцю ( [PERSON] ), що: житло, яке є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продано, не подаровано, в ренту, або як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передано, не відчужено іншим способом, не заставлено, під податковою заставою, у спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо відчужуваного житла третіх осіб (у тому числі по праву сервітуту, за договорами найму (оренди) позички, шлюбним контрактом (договором) тощо), а також буд-яких інших обтяжень немає, обставини, які б перешкоджали б вчиненню правочину та які б вмовчувались не існують. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав за № 29736081 від 20.04.2011 року, виданого КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації», будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, частка власності 1/1, на підставі договору купівлі-продажу /ВРІ № 595068, реєстр № 1553 від 28.03.2011 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 02.11.2021 року по справі № 925/1351/19 (вирішуючи питання пропорційності втручання в право власності): Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті З ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26\~червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19). Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім того, п. 38 постанови Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17 зазначає, про те, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. Відповідно до наданого позивачем Витягу з Державного реєстру іпотек та відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на день укладення вищезазначеного договору інформація щодо спірного об`єкта нерухомого майна - відсутня у зв`язку з її вилученням. Тобто, вчинення приватним нотаріусом дій з нотаріального посвідчення відповідного правочину свідчить про те, що необхідні документи та відомості сторонами правочину були надані. Отже, приватний нотаріус ДМНО Отроцюк О.В. діяла відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не порушуючи їх приписів. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 05.08.2020 року між ПАТ «Банк «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» було укладено Договір № GL48N718070_blank відступлення прав вимоги предметом якого було відступлення прав вимоги за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, укладеними між фізичними особами та ПАТ «Банк «НАДРА». Даний договір є дійсним, недійсним у встановленому законом порядку не визнавався. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину. якщо інше не встановлено законом. У разі відступлення права вимоги за договором іпотеки, такий правочин відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. 26.03.2011 р. реєстратором: приватний нотаріус Царєйкін М.М. вилучено обтяження тип обтяження: іпотека, заборона не нерухоме майно на підставі повідомлення банку 3865, 21.03.2011, ВАТ КБ «НАДРА». Отже, на час укладення договору про відступлення права вимоги від 05.08.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та договору відступлення права вимога від 30.09.2020 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», іпотека на будинок [ADDRESS] , була припинена та право вимоги за іпотечним договором №982/1-Н до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» не передавалися, тобто позивачем не доведено, що він набув прав іпотекодержателя за зазначеним іпотечним договором, у зв`язку з чим не вбачається порушення прав позивача. Окрім того, 11.02.2021 року державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілією Олексіївною на підставі: клопотання від 06.01.2021 року № 0106/24 видавник: директор ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» Кириченко О.М.; договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank, виданий 18.12.2020, \~ \~ \~ \~видавник: ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТКОМ»; договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank, виданий 18.12.2020, \~ \~ \~ \~видавник: ПАТ «КБ НАДРА», ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП»; договір іпотеки від 17.05.2007 року № 2793, видавник: приватний нотаріус Юрченко Л.Л. зареєстровано іпотеку нерухомого майна, будинок за адресою: [ADDRESS] . Іпотекодержатель: ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», іпотекодавець: [PERSON] . Також 11.02.2021 року, державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілією Олексіївною на підставі: клопотання від 06.01.2021 року № 0106/24 видавник: директор ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» Кириченко\~О.М.; договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank, виданий 18.12.2020, \~ \~ \~ \~видавник: ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТКОМ»; договору про відступлення права вимоги № GL48N718070_blank, виданий 18.12.2020, \~ \~ \~ \~видавник: ПАТ «КБ НАДРА», ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП»; договір іпотеки від 17.05.2007 року № 2793, видавник: приватний нотаріус Юрченко Л.Л., внесено відомості про обтяження нерухомого майна, будинок за адресою: [ADDRESS] . Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 року у справі №922/2416/17 зробила висновок, що «запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотеко держателя». Проте, позивач не надав суду оригіналів документів, що посвідчують його права іпотекодержателя та не зазначив, на докази, що його права іпотекодежателя зареєстровані в реєстрі Іпотек. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами свого права іпотекодержателя, тому і не доведено його права із зверненням до суду із вимогами про визнаня недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] укладений 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Отроцюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1553. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed