Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав наступне. 19.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, від якого сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що 23.05.2014 року рішенням Малиновського районного суду міста Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало чинності 03.06.2014 року. Також, позивач вказав, що 23.06.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення, згідно з яким, суд стягнув з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач стверджує, що він вчасно, систематично та в повному обсязі сплачував [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , та станом на дату звернення до суду з позовом у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується Розрахунком заборгованості виданим старшим державним виконавцем за виконавчим провадженням № 44432183. Також, позивач вказав, 24.09.2014 року, між ним та [PERSON] , було укладено шлюб, від якого народились діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вказане, позивач вказує, що оскільки на його утриманні, крім [PERSON] , ще є двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , а тому у нього немає змоги сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Посилаючись на вказане, а також на скрутне фінансове становище, проблеми на роботі, введення воєнного стану на території України, відсутність електроенергії через обстріли, заборону продовжувати працювати під час повітряних тривог, відсутність будь-яких доходів з березня місяця 2022 року, позивач просив зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку на 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.03.2023 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Враховуючи викладене, сторони у судове засідання не викликалися. Разом з тим, до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому викладені заперечення проти позовних вимог. Так, представник відповідача вказує, що позивач не звільнений від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки зобов`язаний на рівні з відповідачем забезпечувати для їх спільної дитини належний рівень життя та піклуватись про здоров`я їх дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. В обґрунтування своїх заперечень, представник відповідача вказував, що спільна дитина [PERSON] періодично вчиться додатково з вчителями в позашкільний час, відвідує заняття з англійської мови та займається спортом в КЗСПО «ДЮСШ №12», а саме: скалолазанням, баскетболом, що потребує постійної оплати. Також, у відзиві вказано, що [PERSON] , з огляду на свій вік, потребує відповідної зміни одягу та взуття, засобів гігієни, постійного забезпечення канцелярськими товарами для навчання, полюбляє активний відпочинок з однолітками та мріє про подорожі, можливості відвідувати й інші курси, що відповідають його інтересам, що в силу свого матеріального становища позивач одна забезпечити в повній мірі не може. Крім того, у відзиві вказано, що витрати на дитину [PERSON] щомісячно становлять: - \~ \~ \~ \~ заняття з вчителями у позашкільний час (6000 грн: 8 занять математики - 2000 грн в місяць, 8 занять англійської мовою - 2400 грн в місяць, 8 занять українською мовою -1600 грн в місяць) - якісний одяг та взуття, верхній одяг (в залежності від сезону - 3500-8000 грн) - \~ \~ \~ \~ медичне обслуговування для підтримання здоров`я дитини (стоматолог, аналізи, противірусні препарати, вітаміни, і т.д. - 2000 - 3000 грн), - \~ \~ \~ \~канцелярські приладдя (в тому числі послуги на ксерокс, друкування на виконання домашніх та позашкільних завдань - близько 1000 грн), - \~ \~ \~ \~ відвідування гуртків (скелелазіння - 700 грн в місяць та баскетбол - 450 грн в місяць);платежі на шкільні потреби (1200 грн щомісяця) - \~ \~ \~ \~ відпочинок (шкільні подорожі з однокласниками, друзями, музеї, кіно та інші підліткові розваги - 3000-5000 грн.). Окрім того, у відзиві вказано, що загальна кількість витрат на [PERSON] щомісяця складає приблизно - від 17850 грн. до 25350 грн, та в силу працевлаштування вчителем початкових класів самостійно, без допомоги відповідача, забезпечувати рівень всіх потреб спільного з позивачем сина їй фінансово складно. Також, у відзиві вказано, що [PERSON] здійснював покупки нерухомості: \~ \~ \~ \~- квартири за адресою: [ADDRESS] (придбана ним на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 19.09.2018 року з ТОВ «КАДОР»); - 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] (придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 28.10.2020 року з ТОВ «КАДОР»); - земельна ділянка для дачного будівництва, площею: 0,0488 га, за кадастровим номером: 5110300000:02:002:0066 (придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2021 року). Крім того, як вказав представник, згідно до наданої позивачем довідки про доходи, за 2018 рік (рік придбання першої квартири) - сукупний дохід позивача за рік становить - 11313,64 грн.; за 2020 рік (рік придбання другої квартири) - сукупний дохід позивача за рік становить - 58449,92 грн; за 2021 рік (рік придбання земельної ділянки) - сукупний дохід позивача за рік становить - 72632,85 грн, що на думку представника відповідача, свідчить про неповну інформацію про доходи в Пенсійному фонді України Крім того, як вказала представник відповідача, згідно інформації Державної фіскальної служби наданої на запит державного виконавця № 152105406, станом на 03.12.2022 року, податковим агентом (роботодавцем) позивача є ТОВ «Мозер авто», на посаді керівника якого перебуває мати дружини позивача - [PERSON] , що вказує на наявність доходів у 2022 році, а тому, на думку представника відповідача, не відповідає дійсності твердження позивача про відсутність доходу. Враховуючи викладене представник відповідача просила суд відмовити задоволенні позову в повному обсязі (а.с.39-46). Також, до канцелярії суду 17.04.2023 року представник відповідача подала заяву про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 14000,00 грн. (а. с. 83 86). Коім того, до канцелярії суду 17.04.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладені доводи, подібні до тих, які вказані були в позовній заяві. Окрім того, у відповіді на відзив представник позивача заперечував проти задоволення витрат на правову допомогу через відсутність доказів їх понесення (а. с. 98 111). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що з 19.09.2008 року по 23.05.2014 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 23.05.2014 року (справа № 521/5644/14-ц, провадження 2/521/4520/14). Рішення набрало чинності 03.06.2014 року (а. с. 11). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). 23.06.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення, згідно з яким, суд стягнув з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а. с. 12 13). Станом на дату звернення до суду з позовом у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується Розрахунком заборгованості виданим, від 06.01.2023 року, старшим державним виконавцем за виконавчим провадженням № 44432183 (а. с. 16). 24.09.2014 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а. с. 10). За змістом інформації з Державної фіскальної служби, наданої на запит державного виконавця №152105406, станом на 03.12.2022 року податковим агентом (роботодавцем) позивача є ТОВ «Мозер авто», на посаді керівника якого перебуває гр. - [PERSON] (а. с. 72 73). Згідно до Свідоцтв про народження: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , в графі : «Батьки» батьком записано [PERSON] (а. с. 8 9). Відповідно до Довідки Форми ОК-7, від Пенсійного фонду України, з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу, у позивача [PERSON] з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів доходи становлять: -За 2014 рік 47129,69 грн.; -За 2015 рік 59377,37 грн.; -За 2016 рік 4094,91 грн.; -За 2017 рік 6338,88 грн.; -За 2018 рік 11313,64 грн.; -За 2019 рік 29700,69 грн.; -За 2020 рік 58449,92 грн.; -За 2021 рік 72632,85 грн.; -За 2022 рік 13000,00 грн. (а. с. 14 15). Проте, не зважаючи на зазначені вище суми, всупереч указаному, за цей період часу позивач здійснював купівлі нерухомості: а саме: квартир та земельної ділянки. Так, згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 67 70) [PERSON] здійснював покупки нерухомості: - квартири за адресою: [ADDRESS] (придбана ним на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, від 19.09.2018 року з ТОВ «КАДОР»); - 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] (придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, від 28.10.2020 року з ТОВ «КАДОР»); - земельної ділянки для дачного будівництва, площею: 0,0488 га, за кадастровим номером: 5110300000:02:002:0066 (придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2021 року). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912), від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вже було зазначено судом, у Свідоцтвах про народження дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в графі : «Батьки», батьком записано [PERSON] (а. с. 8 9). Проте, позивачем до його позову на підтвердження позовних вимог, не долучено довідки з зареєстрованого місця проживання, що вказані діти зареєстровані та мешкають разом з батьком і знаходяться саме на його утриманні. Отже, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на наявність у нього іншої сім`ї та що діти зареєстровані з ним і знаходяться на його утриманні. Також, суд не може погодитись з заявленим позивачем про те, що у нього скрутне фінансове становище та проблеми на роботі (а.с.3), оскільки позивачем на підтвердження вказаного ним, до суду не було надано жодного доказу. Крім того, позивачем до позову не долучено і ксерокопії його трудової книжки. До його позову до суду не було позивачем надано і довідки з місця роботи, яка б вказувала на його скрутне фінансове становище чи проблеми на роботі, чи інше: як то: що позивачу роботодавець перестав виплачувати заробітну плату. Згідно зі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вирішуючи спір, суд надає оцінку обставинам, які змінилися після присудження аліментів на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 23.06.2014 року, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що витрати на дитину [PERSON] щомісяця складають приблизно - від 17850 грн. до 25350 грн, оскільки перераховані витрати за своєю природою є додатковими витратами на дитину, про стягнення яких, у разі необхідності, відповідач має право звернутись до суду з окремим позовом. Однак, суд звертає увагу на те, що, не зважаючи на надану позивачем до суду копію Довідки Форми ОК-7, згідно до якої (у відповідності до його звітності до Державної фіскальної служби), він отримував, починаючи з 2014 року по 2020 рік за кожен рік незначні кошти, але він, за вказаний період часу зумів придбати (за відсутності коштів, як посвідчує звітніть до Державної фіскальної служби), а саме: 19.09.2018 року квартиру за адресою: [ADDRESS] (підстава: договір купівлі-продажу, продавець - ТОВ «КАДОР»); 28.10.2020 року 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] (підстава: договір купівлі-продажу, продавець - ТОВ «КАДОР»); 19.02.2021 року земельну ділянку для дачного будівництва, площею: 0,0488 га, за кадастровим номером: 5110300000:02:002:0066 (підстава: договір купівлі-продажу). Отже, наведені факти можуть вказувати не на відсутність доходів, а на намагання ухилення від оплати податків. Втім, здійснювати перевірки, відноситься до повноважень Державної фіскальної служби. Проте, у такому випадку, суд погоджується з позицією сторони відповідача, оскільки це підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, що позивач у 2018, 2020, 2021 роках здійснював покупки нерухомого майна, незважаючи на те, що офіційний дохід [PERSON] за своїм розміром не був суттєвим. Крім того, суд не може прийняти до уваги надану позивачем до позову роздруківку з Сайту «Судова влада України» (а.с.17-18), виходячи з наступного. Так, при вивченні вказаної роздруківки, наданої позивачем до позову та інформації з Сайту «Судова влада України», вбачається, що позивач двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП: - перший раз: 03.10.2016 року за те, що він, в м. Одеса, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», д/з [NUMBER] , скоїв ДТП; другий раз: 15 червня 2021 року за те, що він 26 квітня 2021 року, керуючи автомобілем «LEXUS», в с.Малодолинське, м.Чорноморська Одеської області, допустив зіткнення з іншим автомобілем. Отже, надана позивачем до позову та вивчена судом роздруківка з Сайту «Судова влада України» вказує не на скрутне становище позивача, а навпаки, підтверджує достатнє матеріальне становище позивача. Частиною 2 ст. 27 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч. ч. 1-2\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 Сімейного кодексу встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто, зі змісту наведених норм, позивач та відповідач несуть рівні обов`язки по утриманню дитини [PERSON] , [INFO] , а сама дитина - [PERSON] має такі ж права, як і діти відповідача, які народжені від іншого шлюбу. Вирішуючи спір, суд детально вивчив обставини після встановлення розміру аліментів на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 23.06.2014 року та надав їм належну оцінку, а тому приходить до висновку, що встановлений судом розмір аліментів не є для позивача надміру високим. Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає переконливих та достатніх підстав для зменшення розміру аліментів, більш того, суд зазначає, що вивчені судом докази вказують на платоспроможність позивача сплачувати розмір аліментів, встановлений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 23.06.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо вимог відповідача стосовно стягнення з позивача понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 14000,00 грн.. Представником позивача до суду було надано відповідь на відзив, у якому він заперечував проти задоволення витрат на правову допомогу через відсутність доказів їх понесення (а. с. 98 111). Вивчивши вказані документи щодо стягнення на користь відповідача з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зі змісту заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, як вказано, склав 14000,00 грн.. Так, згідно до наданого Розрахунку витрат: «зустрічі», консультації і узгодження правової позиції, коштують 4000 грн. (2 год); ознайомлення, аналіз матеріалів справи, пошук судової практики - 4000 грн. (2 год); відправлення адвокатських запитів, збір доказів - 2000 грн. (1 год); підготовка відзиву на позов - 4000 грн. (2 год) (а. с. 85). Доказів того, що заявлена до стягнення сума була сплачена відповідачем адвокату, до суду не надано. Проте, як вбачається з матеріалів справи, до суду надійшов відзив, підписаний адвокатом (а.с.46). Додатки до відзиву також завірено адвокатом (а.с.47-70). До відзиву долучено ксерокопію Договору про надання правовї допомоги (а.с.87). Проте, які саме були «зустрічі» та які саме надавались консультації і узгодження правової позиції, які б коштували за 2 години 4 тисячі гривень, у цьому договорі, не вказано. Також, згідно до ксерокопії «Договору ...», дослідження, аналіз матеріалів, пошук судової практики - складають 4 тисячі грн., збір доказів - 2 тис. грн.; підготовка відзиву - 4 тисячі гривень. А всього, загалом на суму 14000 грн. (а.с.85). Однак, суд критично відноситься до ксерокопії, наданого відповідачем «Договору про надання правовї допомоги», згідно до якого адвокатом заявлено до сплати за 7 годин роботи суму у розмірі 14000 грн. Також, долучено Акт приймання-передачі наданих послуг, згідно до якого, заявлена до сплати за 7 годин роботи, сума у розмірі 14000 грн. (а.с.95). \~ \~ \~ \~Однак, суд зазначає, що заявлена до стягнення сума у розмірі 14000 грн. не є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Також, суд зазначає, що заявлений позов відноситься до позовів малозначної складності. \~ \~ \~ \~Окрім того, заявлена сума за дослідження, аналіз матеріалів, пошук судової практики - не може окремо бути оплаченою, оскільки вона включена вже до пункту: підготовка (складення) відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Також, не можна віднести до окремого пункту оплати, заявлену послугу, як: зустрічі, консультація, за яку бажає стягнути кошти відповідач з позивача, оскільки доказів щодо вказаного не долучено до матеріалів справи, а тому визначитись щодо їх оплати не представляється можливим. Отже, суд критично відноситься до ксерокопії, наданого відповідачем «Акту приймання-передачі наданих послуг, від 17.04.2023 року», згідно до якого, вартість надання юридичних послуг за 7 годин складає 14000 грн. Також, у цьому зв`язку, суд зазначає, що 3 листопада 2022р. Верховна Рада затвердила Держбюджет України на 2023 рік, згідно до якого, мінімальна зарплата в Україні в 2023 році складає 6700 гривень на місяць і не буде змінюватися протягом наступного року. Тобто, мінімальна зарплата в Україні в 2023 році складає 6700 гривень на місяць, а адвокат у цей час підписує Акт про оплату за 7 годин роботи у сумі 14000 грн. Однак, при цьому до матеріалів справи не долучено жодного доказу про перерахування відповідачем коштів у сумі 14000 грн. через банківську установу на рахунки цього адвоката за надання послуг з правничої допомоги саме по зазначеній справі. Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, відповідачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також, заявляючи вимогу про стягнення, не доведено розміру витрат на оплату послуг адвоката та, що він є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Отже, як вбачається з наведеного, суд детально вивчив всі копії документів, долучених відповідачем до відзиву на підтвердження стягнення коштів на правничу допомогу. Проте, оскільки адвокатом готувався відзив та додатки до нього, що підтверджується матеріалами справи, враховуючи викладене, з огляду на предмет спору та її малозначний характер, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог про стягнення розміру витрат на правничу допомогу, у сумі 3500 грн. Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у позові, а тому судовий збір, сплачений позивачем, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: approved