Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04 жовтня 2011 року у розмірі 37586,52 гривень станом на 20 березня 2023 року та судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», підписала заяву б/н від 04 жовтня 2011 року, згідно з якою відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 30\~000 грн. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», що викладені на банківському сайті, становить договір про надання банківських послуг (далі Договір). При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується, що вона була поінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу (розміру боргових зобов`язань, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії картки). Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Станом на 20 березня 2023 року заборгованість відповідачки становить 37586,52 грн, що становить: 30594,88 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6991,64 грн заборгованість за простроченими відсотками. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 11 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Зазначила, в неї відсутні кошти для повного погашення існуючої заборгованості за кредитом. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського\~рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України). Згідно з ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Суд установив, що 04 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У відповідності до п.1 ч.2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України). За умовами ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З моменту укладення договору відповідачці видано кредитні картки, строк дії останньої - до листопада 2025 року, що стверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачці: 26.04.2013\~року було\~встановлено кредитний\~ліміт -\~у розмірі\~0,00\~гривень;\~з 02.07.2015\~ 2000,00\~гривень;\~з 12.12.2015\~-\~4000,00\~гривень;\~з 24.02.2017\~-\~13000,00\~гривень;\~з 17.08.2017-\~15000,00\~гривень;\~з 06.08.2018\~ 20000,00\~гривень; з 20.02.2019 16300,00 гривень; з 07.03.2019 14870,00 гривень; з 21.06.2019\~ 13060,00\~гривень;\~з 09.07.2019\~ 11670,00\~гривень;\~з 20.09.2019\~ 10570,00\~гривень;\~з 26.09.2019\~ 10000,00\~гривень;\~з 08.12.2020\~ 15000,00\~гривень;\~з 13.10.2021\~ 20000,00\~гривень; 07.12.2021 25000,00 гривень;14.01.2022 30000,00 гривень; 26.12.2022 0,00 гривень. Судом встановлено, що позивач умови укладеного договору виконав, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами. Проте, відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала. Зокрема, з виписки про рух коштів за договором б/н станом на 04 жовтня 2011 року встановлено, що відповідачка з моменту оформлення кредитної картки користувалась нею, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, проте не вчасно та не в повному обсязі погашала заборгованість, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) в сумі 30594,88 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, позивач нарахував відповідачу заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 23 березня 2023 року в загальному розмірі 37586,52 грн. При цьому, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом (простроченим) кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) у розмірі 30594,88 грн, стягнути складові його повної вартості, зокрема, 6991,64 грн заборгованість за простроченими відсотками. Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 04 жовтня 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо строку дії кредитного ліміту, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг», Пам`яткою клієнта, Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині (про стягнення заборгованості за простроченими відсотками), в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на вказаний Витяг з Тарифів, а також Умов та Правил надання банківських послуг», що розміщені на сайті: https://privatbank.ua, на копію паспорту споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору. Вказаними Витягами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Проте надані позивачем суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника (відповідача). Витяг з Тарифів не містить відомостей про те, який саме вид кредитної картки, що вказаний у тарифах, був обраний відповідачем. Відтак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами відповідач ознайомився та погодився з такими, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 жовтня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У вказаному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (04 жовтня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Отже суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Крім цього, у матеріалах справи також міститься клопотання представника позивача про огляд вебсайту. Зокрема, представник позивача, посилаючись на ч. 7\~ст. 85 ЦПК України, просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному вебсайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua.terms, для підтвердження дійсності їх відповідної редакції як такої, що діяла на день приєднання відповідача до відповідних Умов. Клопотання подано не в порядку забезпечення доказів. Проте, звертаючись до суду з позовною заявою, представник позивача надав до суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що містить розділ 2.1.1, із зазначенням, що оригінал наявний у позивача. Враховуючи те, що представником позивача подано докази у справі безпосередньо до суду, - відсутні підстави для огляду вебсайту з метою встановлення та фіксування змісту наданих доказів. Таким чином, у задоволенні клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» про огляд вебсайту у вказаній цивільній справі суд відмовив, оскільки представником позивача не наведено достатнього обґрунтування необхідності такого огляду, а також оскільки огляд вебсайту позивача не містить інформації щодо особистого підпису відповідача на документах, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Крім цього, суд зазначає, що долучена позивачем до матеріалів позову копія Паспорту споживчого кредиту (таку назву документу визначає позивач у позовній заяві), з якої вбачається, що вона підписана відповідачем (08 грудня 2020 року), яким визначено основні умови кредитування (у т.ч. збільшені процентні ставки, порядок повернення кредиту, відповідальність за неналежне виконання договору), не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо розміру відсотків та не може слугувати підставою для повного задоволення позову. Зокрема, у Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем, відсутні будь-які ідентифікуючі дані щодо договору, який укладався між сторонами, що також не свідчить про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагають положення статей\~3,627 ЦК України, так як підпис позичальника міститься лише після розділу, в якому він стверджує про отримання ним від банку всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації. У цьому документі зазначено умови щодо надання кредитних ліній на семи різних карткових рахунках: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «MC Wоrld Elite», «Visa Infinite», та з розміром кредитного ліміту від 50 000 грн до 800 000 грн. Кожен вид кредитної картки передбачає різні процентні ставки, обов`язкові платежі, відповідальність за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів тощо. Проте в анкеті-заяві та інших матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачу було видано картку такого типу, також в матеріалах справи відсутні докази про встановлення відповідачу кредитного ліміту в такому розмірі за конкретним, визначеним картковим рахунком. Тобто, надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог в частині заборгованості за відсотками позбавляють суд можливості з`ясувати, з якими тарифами погодився відповідач та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості. Також в паспорті споживчого кредиту вказано про те, що наведена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною з 08.12.2020 до 23.12.2020. Крім цього, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано, що «умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо». З урахуванням вищенаведеного, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків. Вказаний Паспорт споживчого кредиту не стосується кредитного договору б/н від 04 жовтня 2011 року, заборгованість за яким позивач просить стягнути в даній справі. Тому такий доказ суд не вважає належним та допустимим. Оскільки за положеннями ч.5 ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд не приймає надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та копію Паспорту споживчого кредиту як підставу нарахування та стягнення заборгованості за простроченими відсотками у вказаному позивачем розмірі. Відповідно нарахування суми заборгованості в частині прострочених відсотків слід вважати здійсненою без дотримання вимог закону та умов, погоджених з відповідачем. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048\~ЦК України позивач не пред`явив. Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками слід відмовити, оскільки позивач належним чином не обґрунтував позовні вимоги в цій частині та не надав суду доказів на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог. При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (простроченим тілом кредиту) в розмірі 30594,88 грн, відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі 2184 гривень 72 копійок (30594,88 х 2684,00 / 37586,88), що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду.

Outcome: partial