Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала анкету - заяву б/н від 19 березня 2011 року, згідно з якою отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідачу видано у користування кредитну картку. Підписання анкети заяви є підтвердженням згоди на те, що така заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були розміщені на сайті банку. Відповідач зобов?язалася повернути витрачену суму кредитного ліміту відповідно до умов договору щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу, розрахованого від суми заборгованості. В порушення зобов`язань за договором, відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Розмір заборгованості станом на 19 травня 2020 року, становить 12732,49 грн, з яких 8466,97 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 621,24 грн заборгованість за простроченими відсотками, 3644,28 грн заборгованіть за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. Суму заборгованості, що з урахуванням відсотків склала 12732,49 грн, та судові витрати в розмірі 2102 грн. просив стягнути в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 23 листопада 2020 року, 30 березня 2023 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 09 травня 2023 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відсутність адресата за зазначеною адресою. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заяв із запереченнями проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України,справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подала. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи 19 травня 2011 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 74). На час підписання заяви анкети прізвище відповідача було [PERSON] . 03 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, внаслідок чого прізвище відповідача було змінено з [PERSON] на [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними повідомлення Миронівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухіському районі Київської області № 30.25-32 від 05 квітня 2023 року, даними копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 05 вересня 2002 року, паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Миронівським РС УДМС України в Київській області 19 грудня 2014 року (а.с. 66,102, 123). Відповідач заповнила анкету - заяву, в якій зазначила персональні дані, підтвердила факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, розміщеними в рекламному буклеті. Також підтвердила, що згодна з тим, що дана заява анкета разом з пам?яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та банком договір надання банківських послуг. Інших відомостей, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за прострочення погашення боргових зобов?язань, розміру, порядку нарахування та погашення штрафних санкцій та інших умов заява анкета не містить. Надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, CONTRACT» «Універсальна Gold» та Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, містять загальні умови обслуговування кредитних карт «Універсальна», з зазначенням тривалості пільгового періоду, базової ставки в місяць, розміру обов?язкового щомісячного платежу, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, та інші умови (а.с. 75,76-101). На підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, до позовної заяви долучено довідки без номеру та дати, з яких вбачається, що за кредитним договором, без номеру та дати, укладеним [PERSON] , банком було видано кредитну картку № [NUMBER] (дата відкриття 15 грудня 2017 року, термін дії до 09/21), за вказаним картковим рахунком 16 грудня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 1100,00 грн, розмір якого 10 травня 2018 року збільшено до 5000,00 грн, 13 лютого 2019 року року зменшено до 00,00 грн (а.с. 72,73). З виписки про рух коштів за рахунком кредитної картки № [NUMBER] , сформованої банком за період з 15 грудня 2017 року по 01 березня 2020 року, вбачається, що станом на 01 березня 2020 року розмір заборгованості (графа «залишок після операції») становить 12732,49 грн. Вказана заборгованість складається з використаних відповідачем кредитних коштів, а також списаних банком відсотків за користування кредитним лімітом, процентів, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. (а.с. 71). З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (прострочене тіло кредиту) станом на 19 травня 2020 року становить 12732,49 грн, з яких 8466,97 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 621,24 грн заборгованість за простроченими відсотками, 3644,28 грн заборгованіть за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України (а.с.68-70). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, станом на 19 травня 2020 року, та виписки про рух коштів, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в «ПриватБанку», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, CONTRACT» «Універсальна Gold», розміщених на сайті:https://privatbank.ua/, та витяги з яких додані до позовної заяви, як невід?ємні частини спірного договору. Проте, позивачем не надано доказів, які б підтвердили ті обставини, що надані Витяг з Тарифів банку та Умов та правил надання банківських послуг є додатками до підписаної відповідачем анкети-заяви про надання кредиту. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи, на момент отримання кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (зокрема, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Зазначення в анкеті-заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин, без надання доказів, що підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. До вказаних правовідносин суд не може застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Зазначення в анкеті заяві про згоду [PERSON] на те, що заява разом з Умовами в Правилами надання банківських послуг і тарифами, розміщеними на сайті та в рекламних буклетах, не свідчить про укладення договору кредитування та дотримання його форми, оскільки в анкеті - заяві не відбувається фіксація волі сторін договору кредитування та його змісту. Анкета-заява позичальника, підписана відповідачем 19 травня 2011 року, не містить умов договору щодо розміру кредитного ліміту; розміру, порядку нарахування та погашення відсотків за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов?язань; інших умов, що свідчили б про фіксацію волі сторін договору кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок сплати процентів за користування кредитними коштами. Доказів того, що відповідач була проінформована про конкретні умови кредитування з використанням кредитної картки, їх зміни банком в подальшому, позивач суду не надав. Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). У цій же постанові Верховний Суд виклав висновки про правильне застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таким чином, надані представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть бути прийняті судом як доказ погодження умов кредитування, оскільки містять загальні умови обслуговування кредитних карт «Універсальна» і носять інформативний характер та не свідчать про укладення договору про споживчий кредит і дотримання його форми. Отже, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів погодження сторонами сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 621,24 грн є необґрунтованими. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Загальними вимогами процесуального права визначено обов?язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Тіло кредиту - це сума, яку фактично отримує позичальник. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. Відповідач користувлася наданими банком коштами, знімала кредитні кошти та поповнювала картковий рахунок, про що свідчить рух коштів по картковому рахунку відповідача. Вказані обставини відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8466,97 грн, що визначений в розрахунку заборгованості, є обґрунтованими. Згідно із частиною 1статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов?язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов?язання. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов?язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов?язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Позивачем обраховано суму процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України на суму простроченого кредиту у загальному розмірі розмірі 3644,28 грн. Висновки за результатами розгляду Під час з?ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8466,97 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, у розмірі 3644,28 грн ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, тому є доведеними. Обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 621,24 грн позивачем не доведено. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1999,44 грн (8466,97+3644,28=12111,25 х 2102/12732,49). На підставі викладеного,

Outcome: partial