Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

28.03.2023 в суд подано зазначену позовну заяву з таким обґрунтуванням та вимогами. Позивачка зазначила що до одруження мала прізвище [PERSON] 24.04.2021 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище після одруження на [PERSON] . У 2013 позивачка зустрічалась з відповідачем і завагітніла. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] від відповідача, з я ким не перебувала в шлюбі і він відмовився подавати заяву в орган ДРАЦС про визнання батьківства , тому в записі про народження дитини батько записаний зі слів відповідачки у відповідності до статті 135 ч.1 СК України. У березні 2016 позивачка звернулась до відповідача з приводу утримання сина. Відповідач погодився провести ДНК експертизу і вони та син за взаємною згодою звернулись в лабораторію ПП «Астра-ДІА» 16.03.2016 , здали біологічні зразки для проведення генетичної експертизи. Згідно звіту про встановлення батьківства ДНК від 05.04.2016 № Т730923 імовірність батьківства відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] становить 99,999%, тобто відповідач є біологічним батьком дитини. 18.04.2016 позивачка і відповідач уклали письмовий договір про сплату аліментів на утримання дитини, за яким відповідач визнав себе батьком дитини і взяв на себе обов`язок сплачувати аліменти в розмірі 40 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяць сплати аліментів, зі сплатою щомісячно не пізніше 25 числа шляхом перерахування на банківський рахунок. Відповідач також зобов`язався брати участь у додаткових витратах на утримання дитини за розвитком здібностей, лікування від хвороби, каліцтво тощо. Відповідач визнав заборгованість і зобов`язався її сплатити за січень-березень 2016 в розмірі 1653 грн. Також договором було передбачено, що в разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем договору та виникнення заборгованості з вини відповідача, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов`язання. Договір вступив у силу з моменту його підписання з визначенням дії до 22.05.2023 (досягнення дитиною вісімнадцяти річного віку) з продовження строку дії на період навчання дитини до досягнення нею віку 23 років, тобто до [INFO] . З квітня 2016 по березень 2023 відповідач сплатив заборгованість , визначену в пункті 4 Договору, а також сплачував позивачці на рахунок аліменти, визначені умовами договору. Проте з певного часу відповідач відступив від умов договору і сплачував самостійно визначені ним суми, які були менші, ніж обумовлені сторонами в договорі. Позивачка визначила, що відповідач за договором мав сплатити аліменти на утримання дитини за період з 01.06.2018 по 25.03.2023 суму 122048 гривень , однак фактично сплатив 84588,50 грн. Позивачка вважає , що за цей період утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 37459, 90 гривень (надано письмові розрахунки). Відповідач на неодноразові прохання позивачки відмовився погасити заборгованість та сплачувати аліменти в обумовленому сторонами розмірі. Позивачка покликається на застосування судом положень статей 121, 125 ч.2, 126 ч.1,128 ,134, 181 ч.3, 182 ч.2, 184 частини 1,2, 191, 196 ч.1 Сімейного кодексу України, закон «Про охорону дитинства» і просить суд: - визнати відповідача батьком дитини, зобов`язати Міжгірський відділ ДРАЦС внести зміни в актовий запис про народження дитини щодо запису про батька дитини із залишенням прізвища дитині [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження дитини; - стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову в розмірі 40 відсотків від розміру чинної до застосування мінімальної заробітної плати в твердій грошовій сумі; - стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.06.2018 по 25.03.2023 в розмірі 37459, 20 гривень; - стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.06.2018 по 23.03.2023 у розмірі 37459, 90 грн (100 % розміру заборгованості). Представник позивачки в судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги на підставі зазначених вище обґрунтувань. Відповідач в особі уповноваженого представника в судовому засіданні частково змінив позицію за змістом відзиву на позов, а саме позовні вимоги визнав частково, зокрема визнав вимоги щодо визнання батьківства і заперечив повністю вимоги в частині стягнення аліментів, їх заборгованості та пені, з огляду на таке обґрунтування. Укладений між сторонами договір щодо утримання дитини є недійсним, бо він не має нотаріального посвідчення. Натомість стаття 189 СК України передбачає укладення між батьками дитини договору щодо її аліментного утримання у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Вважає , що розмір аліментів має бути визначений за рішенням суду у відповідності до вимог закону. Винесені в справі процесуальні рішення : - згідно з ухвалою від 10.04.2023 відкрито провадження в справі, прийнято позовну заяву до розгляду і призначено підготовче провадження; - згідно з ухвалою від 08.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Встановлені судом обставини. Позивачка і відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак зустрічались і позивачка завагітніла та народила дитину сина [PERSON] [INFO] якого зареєстровано у Міжгірському відділі ДРАЦС за актовим записом № 70 03.06.2014. Цей запис здійснено за заявою матері у відповідності до статті 135 СК України і видано свідоцтво про народження, в якому зазначено батьками : мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Після народження дитини позивачка і відповідач спільно не проживали. У березні 2016 року позивач і відповідач за обопільною згодою провели генетичну експертизу в приватній медичній установі, яка надала висновок про підтвердження батьківства відповідача [PERSON] дитини [PERSON] (реквізити висновку зазначені вище). Відповідач визнав батьківство дитини. Позивачка і відповідач також домовились про утримання дитини відповідачем і уклали 18.04.2016 письмовий договір, який за змістом відповідає зазначеному у позовній заяві (умови договору викладені вище). Зазначений письмовий договір нотаріально не посвідчувався. Відповідач надавав кошти позивачці на утримання дитини шляхом перерахування на її банківський картковий рахунок щомісячно певних сум грошей, проте не в розмірі і не в строки, які була обумовлені сторонами в письмовому договорі, як правило в меншому розмірі. Дати перерахування коштів, їх розмір щомісячно за період , зазначений позивачкою в позовній заяві, підтверджений виписками з банківського рахунку позивачки в АТ КБ «Приватбанк». 24.04.2021 позивачка уклала шлюб з [PERSON] з реєстрацією у Міжгірському відділі ДРАЦС Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 34 і змінила прізвище з дошлюбного [PERSON] на шлюбне [PERSON] . Відповідач підтвердив визнання ним батьківства дитини в справі. Стороною відповідача також визнано обставини , що він допустив заборгованість в сплаті аліментів, яка була обумовлена між сторонами, а також не оспорює період сплати цих аліментів. Встановлені обставини не оспорюються сторонами. Оцінивши встановлені судом обставини, зміст позовних вимог, процесуальні позиції сторін і їх обґрунтування , суд дійшов такого висновку: позов у частині визнання відповідачем батьківства підлягає прийняттю, а ці позовні вимоги - задоволенню; позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, - з огляду на таке. Відповідач визнав батьківство і в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Предметом спору в справі , по суті, є визначення розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем щомісячно, починаючи з дати подання позову, а також розмір заборгованості за цими зобов`язаннями відповідача, у тому числі й пеня за несвоєчасну сплату щомісячних аліментних платежів на утримання дитини. Нормативно-правове обґрунтування. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1-3 статті 181 СК України : Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 ч.1 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Статтею 182 ч.2 СК України також передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з статтею 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. З обставин справи видно, що батьки дитини (позивач і відповідач) домовились про надання утримання на дитину відповідачем (батьком), який не проживав з сім`єю. Зокрема, сторони самостійно, за домовленістю між собою визначили , що тверда щомісячна грошова суму аліментів на утримання дитини має відповідати 40% чинного до застосування розміру мінімальної заробітної плати в Україні у відповідний місяць. Відповідач узгоджений розмір щомісячних аліментів не виплачував належно, а саме визначав самостійно , на свій розсуд, щомісячний розмір аліментів, який перераховував на банківський картковий рахунок позивачки. Відповідач, по суті, визнав, що розмір такої заборгованості за зазначений в позовній заяві період становить 37459 гривень 90 копійок. Отже, на підставі положень ч.2 статті 181 СК України відповідач має зобов`язання перед позивачкою щодо сплати заборгованості аліментів, виходячи з розміру, який був домовлений між батьками дитини. Посилання представника відповідача на те, що в цій частині є недійсним письмовий договір між сторонами , бо він не посвідчувався нотаріально, суд відхиляє. Адже відповідач виконував домовленість щодо сплати аліментів регулярно щомісячно, однак відхилився від виконання домовленого обов`язку в частині розміру аліментів, тобто перераховував менші суми, ніж розмір 40% мінімальної заробітної плати, чинний у відповідний період. Статтею 195 ч. 3 СК України передбачено , що розмір заборгованості за аліментами обчислюється ,у разі виникнення спору , - судом. З огляду на те, що сторони не посвідчили нотаріально письмовий договір про сплату аліментів як цього вимагає стаття 189 ч.1 СК України , суд вважає , що положення договору від 18.04.2018 в частині визначення виду і розміру відповідальності за прострочення сплати аліментів, не підлягають застосуванню до позовних вимог про стягнення пені в сумі 37459, 90 грн. Ці вимоги суд відхиляє. З при воду розгляду вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини щомісячно суд дійшов такого висновку. Згідно з положеннями СК України суд погоджується з тим , що тверда грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача має становити 2680 гривень щомісячно. Однак цей розмір не повинен бути меншим ніж 50% чинного до застосування прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів є мінімальною гарантією, що передбачений статтею 182 ч.2 СК України. Адже прожитковий мінімум на дитину відповідного віку постійно змінюється і встановлюється на відповідні періоди протягом поточного року за змістом закону України «Про Державний бюджет України». Судові витрати у виді судового збору, відповідно до положень статті 141 ч.1 ЦПК України , з урахуванням часткового задоволення позовних майнових вимог та прийняття визнання позову в частині не майнових вимог, - підлягають розподілу в такому порядку : - з відповідача слід стягнути в користь позивачки 50 % сплаченого нею судового збору за подання позову про визнання батьківства, а решту судового збору в розмірі 50 % ( 536 грн 80 коп.) слід повернути позиваці з державного бюджету; - судовий збір в розмірі 1610 гривень ( за майнові і не майнові задоволені вимоги з урахуванням визнання позову відповідачем за немайновими вимогами ), - підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Інших судових витрат у справі не має.

Outcome: partial