Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, між ними виникали постійні суперечки та конфлікти, тому припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона втратила до відповідача почуття любові, збереження сім`ї неможливе, просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 12.01.2023 подала заяву у якій позов підтримала, просила справу розглядати у її відсутності (а.с.12). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 12.05.2023 подав заяву, згідний на розірвання шлюбу, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.36). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5) убачається, що сторони зареєстрували шлюб 19.11.2016 у Галицькому районному у місті Львові відділі ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, актовий запис № 409, дітей не мають, через сварки та конфлікти припинили подружні стосунки, тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивачка [PERSON] , як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 12.01.2023, настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] , як видно із його заяви від 12.05.2023, теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути 1073грн. 60 коп. судових витрат (а.с.2).

Outcome: approved