Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

18.11.2022 [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . Вказує, що ними у шлюбі біла набута квартира за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що за його заявою було відкрито спадкову справу. Однак нотаріус повідомив йому про неможливість успадкування всієї частини після смерті дружини, у зв`язку з тим, що за даною адресою є зареєстрованим син [PERSON] , і вважається таким, що прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги за законом. Позивач вказує, що син за вказаною адресою не проживав з 2016 року, місце його проживання позивачу не відоме; в кінці березня цього року син з`явився із погрозами та побив позивача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позов не подав. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що відповідач давно не проживає у спірній квартирі, десь з 2016 року. Вказала, що між батьком та сином були напружені та неприязні відносини. На даний час у спірній квартирі позивач проживає сам, онуків не має. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що він є внуком позивача та сином відповідача. Зазначив, що до війни діти відповідача проживали з позивачем. У 2022 році відповідач побив дідуся, тоді він став з ним проживати. Зауважив, що після цього більше батька не бачив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши присутніх учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 21 листопада 1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). 4 квітня 2022 року [PERSON] звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини (а.с. 32). Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н.В. було заведено спадкову справу №31/2022 (а.с. 51). Позивач вказує, що нотаріусом було повідомлено, що оскільки відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Як вбачається з довідки про склад сім`ї №72/06-22 від 22.06.2022, видана ОСББ «Воїнів інтернаціоналістів 7» у зазначеній квартирі зареєстровані - [PERSON] (власник), [PERSON] (внучка), [PERSON] (син), з приміткою «не проживає» (а.с. 16). У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2016 року, на похорон матері він не з`явився, його речей у спірній квартирі не має. Позивач зазначає, що у квітні 2022 року відповідач один раз з`явився та побив його, що підтверджується довідкою травмпункту КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» (а.с. 17). За цим фактом позивач звернувся до органів поліції із заявою про вчинення сином відносно нього домашнього насильства, що підтверджується копією заяви (а.с. 12-14). У зв`язку з викладеними обставинами, просить суд встановити факт не проживання сина зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати його таким, що не прийняв спадщину. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому спадкування - це перехід прав і обов`язків від спадкодавця до спадкоємця. Згідно з статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Обов`язок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини виникає у спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до пункту 3.21 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Однак, Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 у справі №464/566/19 зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Отже, син спадкодавця, відповідач у цій справі, не є таким, що прийняв спадщину, хоча й був на час відкриття спадщини зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, оскільки судом встановлено, що син фактично не проживав за місцем реєстрації, а відповідно із спадкодавцем. Зазначене підтверджується дослідженими доказами у матеріалах справи, показами свідків. Протилежного судом не здобуто. Таким чином, з врахуванням вкладеного, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved