Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача в його користь 38 700 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди та 7 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 26 січня 2014 рокублизько 19 години 30 хвилин водій [PERSON] в м.Тернополі по вул. С.Будного, на ділянці дороги, яка має дві смуги для руху, керуючи транспортним засобом марки Nissan, д.н.з. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала стану дорожнього покриття, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Opel», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі під керуванням [PERSON] , що належить [PERSON] . Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2014 року [PERSON] визнано винуватою у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким керував позивач. У відповідності до висновку №575/14 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , проведеної експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку становить 38 130 гри. 00 коп. Вартість замовленого висновку становить 570 грн. Крім того, позивачу була завдана і моральна шкода, яка виразилась в глибоких душевних стражданнях внаслідок протиправності дій відповідача, порушення звичного способу життя. Виходячи із принципів розумності та справедливості, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бахір Р.Д. подав відзив на позов у якому позовні вимоги позивача не визнав. Зазначив, що позов подано [PERSON] поза межами строків позовної давності. Так, постановою Бучацького районного суду від 18.02.2014 року [PERSON] визнано винуватою в дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП. 26.03.2015 року [PERSON] до відповідача [PERSON] було подано позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18.06.2015 року даний позов [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку із неявкою в судове засідання. Таким чином, вважає, що день скоєння ДТП (16.01.2014) є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, а саме відповідача, і саме з цього часу в нього виникли право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Оскільки позивач звернувся до суду 28.09.2020 року та не повідомив про поважність пропуску строку позовної давності, тому позов пред`явлено ним поза межами строку позовної давності, а тому в його задоволенні слід відмовити. Відтак, представник відповідача просить у поданому відзиві застосувати позовну давність у даному спорі та в задоволенні позовних вимог відмовити позивачу із наведених підстав. Позивачем відповідь на відзив не надавалась. 30.08.2022 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бахір Р.Д. в судовому засіданні вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди не підлягає до задоволення з підстав наведених у відзиві на позов, тобто у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. 26 січня 2014 року, близько 19 год. 30 хв., [PERSON] , в м.Тернополі по вул.С.Будного, на ділянці дороги, яка має дві смуги для руху в кожному напрямку, керуючи транспортним засобом марки «Nissan», д.н.з [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала стану дорожнього покриття, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Opel», д.н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та який рухався в зустрічному напрямку. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] транспортний засіб марки Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Правом керування зазначеним транспортним засобом згідно особливих відміток у зазначеному свідоцтві наділений [PERSON] . Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 18.02.2014 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Таким чином, не підлягають доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 26 січня 2014 року о 19 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул..с.Будного, за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] , внаслідок якої водієм [PERSON] допущено порушення Правил дорожнього руху України, а також винуватість останньої у її вчиненні, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням майнової шкоди позивачу. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Nissan», д.н.з [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди (26 січня 2014 р.) не була забезпечена страховим полісом, що підтверджується інформацією, зазначену в листах Моторного (транспортного) страхового бюро України №9-02/22285 від 22.06.2021 року та від 05.04.2023 №9-03/11150. Також на підтвердження своїх вимог позивачем надано розписку написану [PERSON] , який є знайомим відповідача, у якій останні зазначив про ремонт автомобіля, який належав позивачу, а саме марки Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] у строк до 21.03.2014 року та із якою ознайомилась відповідач [PERSON] , підтвердивши письмово у ній про це. Зазначені обставини також підтверджено й оглянутим в судовому засіданні електронним доказом, на якому зафіксовано розмову позивача та відповідача, про необхідність здійснення ремонту автомобіля [PERSON] до вказаної дати. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18.06.2015 року, яка набрала законної сили, у справі №607/5285/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позовну заяву [PERSON] у зазначеній справі залишено без розгляду на підставі вимог п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, тобто у зв`язку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача у судове засідання. Згідно висновку №575/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 07 жовтня 2014 року, виконаного СПД-ФО експертом - автотоварознавцем [PERSON] , вартість матеріального збитку станом на момент ДТП, завданого власнику автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , при вихідних даних становить 38 130 (тридцять вісім тисяч сто тридцять) грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] добровільно не відшкодувала шкоду, заподіяну [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 січня 2014 року. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механічним об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 07 листопада 2018 року у справі №200/21325/15. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17. Крім цього, в силу вимог ч.1 ст.265 ЦПК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, проаналізувавши докази надані сторонами та матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не підлягає до задоволення, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Так, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода під час якої було заподіяна позивачу шкода неправомірними діями відповідача, мала місце 26 січня 2014 року. Також, як вбачається із розписки, яку надав позивач та яку підписала відповідач, а також оглянутого судом електронного доказу на якому зафіксована розмова позивача із відповідачкою, остання зобов`язувалась здійснити ремонт належного позивачу автомобіля, а саме марки Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] у строк до 21.03.2014 року. Проте, цього не виконала. Відтак, суд вважає, що позивачу [PERSON] стало відомо про порушення свого права з 22.03.2014 року. Також, суд зазначає, що [PERSON] уже звертався із позовом до відповідача до Тернопільського міськрайонного суду про відшкодування шкоди, завданою зазначеною дорожньо-транспортною пригодою, за результатами якого 18.06.2015 року зазначеним судом (справа №607/5285/15) винесено ухвалу про залишення позову без розгляду, яка набрала законної сили, з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, тобто у зв`язку із повторною неявкою позивача, без поважних причин у судове засідання. При цьому, суд враховує норми ч.1 ст.265 ЦПК України, відповідно до якої, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Повторно [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок даною дорожньо-транспортною пригодою 28.09.2020 року, тобто через шість років після того, як останньому було відомо про порушення свого права. Також, суд констатує, що позивач під час розгляду даної справи не звертався до суду із клопотанням про поновлення строку позовної давності із поважних причин. Відтак, суд приймає до уваги заявлене клопотання представником позивача про застосування строку позовної давності, які підставу для відмови у позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed