Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

АТ комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідачки на свою користь 13022,21 грн. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачка 2529.06.2011 року звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 50 000,00 грн. Відповідачка не виконала умови договору щодо повернення використаного кредитного ліміту та сплати відсотків за користування ним, тому рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2021 року з неї стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. У відповідності до позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, банк має право на стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. Тому на думку представника позивача з відповідачки слід стягнути відсотки за обліковою ставкою НБУ за період з 31.01.2020 року по 31.01.2021 року в розмірі 4709,98 грн., а також втрати від інфляції за весь період прострочення в сумі 8312,23, грн., які складаються з 6332,63 грн.\~нараховані інфляційні витрати та 1979,60 грн.\~нараховані 3 відсотка річних за період з 28.02.2021 року по 31.01.2022 року. Оскільки відповідачка у добровільному порядку заборгованість за користування кредитом не сплачує, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене провадження, призначено судовий розгляд по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позов задовольнити повністю, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву та будь-яких клопотань до суду не надала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст. 1048 вказаного Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У судовому засіданні встановлено, що 29.06.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено, що відповідачка ознайомлений та згідна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку і тарифами становить між нею та банком договір банківського обслуговування, про що свідчить її підпис у заяві. На підставі вказаної заяви відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 64023,49 грн. У стягненні інших нарахувань відмовлено, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні дані про розмір процентної ставки, тому немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі відсотків на прострочений кредит. Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо розміру відсотків за користування кредитом, то відповідачка зобов`язана сплатити банку відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до ч. 1ст.1048ЦК України, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ, за період з 31.01.2020 року по 31.01.2021 року заборгованість відповідачки за відсотками складає 4709,98 грн., що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості та облікової ставки НБУ. Разом з тим, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 вказаного Кодексу передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 даного Кодексу, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачкою грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.2 ч. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. Згідно з наданим позивачем розрахунком нарахування інфляційних втрат та 3% річних, заборгованість відповідачки за період з 28.02.2021 року по 31.01.2022 року становить 8312,23 грн., які складаються із% 6332,63 грн. нарахування інфляційних втрат + 1979,60 грн. нарахування 3% річних. Відповідачкою під час розгляду справи не спростовано розрахунок банку, а також не надано доказів того, що він не відповідає дійсності, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ЦПК України. Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України від 09.10.2019 року, справа № 219/6809/16-ц, провадження № 61-31701св18. Суд приймає до уваги розрахунки надані позивачем та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови укладеного з позивачем кредитного договору, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved