Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 18.11.2020, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею, судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона 18.11.2020 зареєструвала шлюб з [PERSON] . На перших порах життя проходило нормальним руслом, але з часом стосунки між ними стали різко погіршуватись. У них з`явилися різні погляди на життя, між ними почали виникати суперечки та скандали. Спільне життя не склалося, сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер. Відповідач у квітні 2021 року покинув сім`ю та перейшов проживати до батьків, а в травні цього ж року виїхав за кордон. Спроби примиритися не дали бажаних рерультатів. Вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Вона піклується про нього і намагається докладати максимум зусиль, щоб дитина відчувала опіку обох батьків. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Кобилинець Т.В. позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила їх задовольнити, шлюб розірвати, малолітнього сина залишити на проживанні з нею, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Додатково зазначила, що під час однієї із сварок у квітні 2021 року відповідач переїхав проживати до своїх батьків, а у травні 2021 року - виїхав за кордон та більше в Україну не повертався. В телефонних розмовах сторони намагалися примиритися, [PERSON] приїжджала до відповідача за кордон на день його народження, що мало місце в грудні 2022 року, однак спроби примирення будь-яких результатів не дали, а поїздка завершилася поданням позову про розірвання шлюбу. На даний час дитина проживає з її довірителькою, відповідач участі в її вихованні не бере, оскільки більше 2 років знаходиться за межами України, проте сплачує аліменти. Вона не заперечує проти того, щоб батько брав участь у вихованні дитини чи спілкувався з нею, головне, щоб він проявляв таке бажання. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що його довіритель погоджується на розірвання шлюбу, оскільки розуміє, що змусити перебувати у ньому не можна, їхні постійні сварки з дружиною негативно впливатимуть на дитину. Подружжя проживає окремо та кожен з них має право на влаштування свого особистого життя. Тільки просить надати його довірителю можливість спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні. Так, він на даний час перебуває за кордоном, позбавлений можливості приїхати до дитини, оскільки змушений заробляти гроші на її утримання, але по приїзді додому просить його не обмежувати у можливості бачитись з сином та піклуватися про нього. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 18.04.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін. 10 травня 2023 року представник відповідача подав відзив на позов. Ухвалою суду від 10.05.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 18.11.2020, який зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 170, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.11.2020 (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.03.2021, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані сторони по справі (а.с. 9). [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , на що вказують довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 8, 10), де спільно проживають, на що вказала представниця позивачки. У квітні 2021 року, коли малолітньому сину сторін не було ще навіть двох місяців, після чергового скандалу відповідач покинув сім`ю, виїхавши у травні 2021 року за межі України. Сторони вживали заходів для збереження сім`ї, позивачка їздила до відповідача за кордон, однак такі не дали бажаного результату, вони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх відносин, за рішенням суду відповідач сплачує на аліменти на дитину. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вислухавши представників сторін, беручи до уваги позицію їх довірителів, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи сторони позивачки про те, що між сторонами припинилися будь-які шлюбні та сімейні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення між ними неможливим, проти чого не заперечив представник відповідача, вказавши, що його довірилеь згідний на розірвання шлюбу. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Заперечень щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, позивачкою по справі, не поступало. Позивачка просить також після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] їй не змінювати, що, відповідно до ст. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір`ю, якій прізвище чоловіка після розірвання шлюбу залишити без змін. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. Тому, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1073,60 гривень сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України,

Outcome: approved