Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

До суду звернувся позивач з вимогами до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 11.06.2019 по 20.05.2020 АТ КБ «Приватбанк» з власної ініціативи безпідставно стягнув кошти з зарплатної картки позивача, на загальну суму 45770,20 грн. Коли позивач почав з`ясовувати на якій підставі відбулось списання, йому повідомили про те, що стягується заборгованість за кредитом 2016 року. Заперечення позивача щодо списання коштів до уваги не приймались, тому в травні 2020 позивач закрив свою зарплатну картку та отримує заробітну плату через інший банк. На підставі вищевикладеного, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача суму боргу в розмірі 45770,20 грн., інфляційну суму - 7113,28 грн., 3 % річних - 3163,96 грн. а всього 56047,44 грн. Ухвалою суду від 23.02.2022 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (спрощеного) позовного провадження. 29.10.2022 до суду від представника відповідача - Яндульського Д.В. надійшов відзив, в якому відповідач вважав, що вказана позовна заява є безпідставною та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На думку відповідача, у даній справі позивач зловживає правом на звернення до суду, оскільки позивачем в позові не наведено у чому полягають порушення його майнового або немайнового права та інтересу у зв`язку із списанням коштів за його згодою. Також, у відзиві, представник відповідача повідомив, що про існування договірних відносин та наявності заборгованості було встановлено рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №190/1644/19 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке було задоволено повністю. Дане рішення суду, набрало законної сили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судовим розглядом встановлено, що 27.02.2013 [PERSON] (далі - позивач) отримав кредит у розмірі 44105,30 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалось в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В подальшому 07.12.2016 та 01.11.2019 позивач особисто звертався до банку, для отримання карток та підписував анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та погодився з їх умовами, шляхом підписання та отримання карток, якими в подальшому користувався. (Копії анкет-заяв та фото позивача з картками, додаються до відзиву, що міститься в матеріалах справи). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТКБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Оскільки позивач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором позивач станом на 11.06.2019 мав заборгованість 118171,49 грн., яка складалась з наступного: 43627,37 грн. - заборгованість за кредитом; 30503,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 44041,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 у справі №190/1644/19 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - було повністю задоволено та встановлено факт існування договірних відносин та наявності заборгованості [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивачем до позовної заяви додано виписку по рахунку, проте не надано жодного підтверджуючого документу, що підтверджує грошові зобов`язання банку перед позивачем. Крім того, додана виписка не є оригіналом, що дає підстави вважати про недоцільність даного доказу. Також у даній справі саме позивачу варто довести, що банком порушуються умови договору по грошовому зобов`язанню. Зі змісту позовної заяви позивач вказує, що заходи досудового врегулювання спору ним не вживалися. Проте, відповідно до наявного листа-повідомлення від 09.09.2019, позивач звертався на урядову гарячу лінію Банку, та йому письмово було повідомлено що він має змогу оформити реструктуризацію наявної заборгованості за кредитом. (Копія листа додається до відзиву, що міститься в матеріалах справи). Також позовна заява не містить посилання на норми чинного законодавства щодо обов`язку фінансової установи (банку), сплатити інфляційні суми та 3% річних за період з 12.06.2019 по 31.12.2021. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тобто, після рішення суду до його виконання саме банк має право звернутись до суду про стягнення відсотків по ст. 625 ЦК України. Щодо захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним зазначити наступне. Статтею 16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. 3 урахуванням вимог вказаної статті позивачем не наведено у чому полягають порушення його майнового або немайнового права та інтересу у зв`язку із списанням його коштів за його згодою. Отже, на підставі вищенаведеного, судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача. 28.04.2021 Конституційним Судом України було прийняте рішення №2-p(II)/2021 у справі №3-95/2020 (193/20) за конституційною скаргою ПАТ КБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України. Конституційний Суд України при розгляді справи №3-95/2020 (193/20) дійшов висновку, що ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 Кодексу направлені на стимулювання учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, оскільки у разі вчинення зловживання правом суд може відмовити у захисті. Тобто, у даній справі, з врахуванням висновків Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed