Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт смерті її родича [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого по [ADDRESS] , [INFO]. На обґрунтування заяви зазначає, що про смерть власного дядька дізналася з соціальної мережі Facebook, де було розміщено копію паспорта [PERSON] , переписки з представником місцевої ритуальної служби та повідомлення сусідки дядька матері заявниці, однак отримати по факту смерті свідоцтво про смерть заявниця не змогла, так як м. Лисичанськ Луганської області перейшло під контроль російської федерації і перебуває в тимчасовій окупації. Встановлення факту смерті необхідне їй для державної реєстрації смерті померлої особи, та оформлення спадкових прав. Заявниц в судове засідання з`явилася, заяву підтримала, надала покази в статусі свідка. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив клопотання про розгляд справи за власної відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. В заяві та показах заявниця зазначає, що її дядько [PERSON] [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , помер [INFO] . Про смерть власного дядька дізналася з соціальної мережі Facebook, де було розміщено копію паспорта [PERSON] , переписки з представником місцевої ритуальної служби, котрий повідомив, що за 20 000 російських рублів буде здійснене належне поховання її родича. та повідомлення сусідки дядька матері заявниці - [PERSON] , котра також надала покази допитаною в статусі свідка. До заяви [PERSON] приєднала: -копію довідки слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, змістом якої зазначено, що 14.02.2023 року надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що невідома особа в соціальній мережі розмістила інформацію про виявлення тіла знайомого заявниці [PERSON] , [INFO] , жителя м. Лисичанськ Луганської області й за належне поховання просила перерахувати на банківську картку сбєрбанк номер невідомий грошові кошти в сумі 20 000 рублів. -Скрін шот переписки з невідомою особою мовою країни окупанта Оскільки м. Лисичанськ Луганської області перейшло під контроль російської федерації і перебуває в тимчасовій окупації, отримати свідоцтво про смерть [PERSON] у заявниці не було можливості, так як дана територія не перебуває під контролем державної влади, органи державної влади України не виконують там свої повноваження. Статтею 4 ЦПК України передбачено - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Така ж позиція щодо розгляду даної категорії справ викладена у п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а саме: суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Встановлення факту смерті [PERSON] потенційно може породжувати юридичні наслідки для заявника, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вітчизняне процесуальне законодавство, чітко не визначає певні стандарти доказування. Натомість, судові акти різних національних судових інстанцій (Верховного Суду - справи № 917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17), як і Європейського суду з прав людини і основоположних свобод (рішення по справі «Бендерський проти України») орієнтують судову практику застосовувати, зокрема у цивільному процесі, при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence), що притаманний саме приватно-правовим відносинам. За класичним визначенням цей стандарт тлумачиться як розумний ступінь ймовірності, але менш високий в порівнянні з кримінальною справою. Якщо на підставі доказів суд може сказати: «Ми вважаємо це більш імовірним, ніж навпаки», - то обов`язок доведення виконаний, але він не виконаний. Умовно кажучи, позивач повинен довести встановленим факт із імовірністю більше 50 відсотків. Проте це не означає просто більшої кількості наданих доказів, також перевага повинна бути в якості таких доказів, тобто їх спроможності до переконання, їх вазі та ефекту, що вони справляють на розум судді. Саме за цим стандартом доказування «балансу ймовірностей», тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце. На переконання суду, з метою встановлення факту смерті особи, наданих заявницею доказів є занадто мало для переконання, що запитуваний факт швидше мав місце - адже зміст наявної у справі довідки слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області зводиться виключно для опису інформації, отриманої зі слів матері заявниці, котра не була безпосереднім свідком смерті [PERSON] , й котра аналогічні покази надала в суді. Наявний у справі скрін шот переписки заявниці з невідомою особою мовою країни окупанта, суд також піддає критичній оцінці з огляду на відсутність належних доказів перевірки інформації, викладеної в переписці, й загалом про особу, з котрою вела переписку [PERSON] . Жодних інших достатніх доказів на підтвердження запитуваного факту в матеріалах немає. На підставі викладеного, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: dismissed