Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 06.01.2022 звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора та реєстрації права власності на квартиру. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири [ADDRESS] . Із змісту отриманого ними 23.11.2021 від [PERSON] відзиву на позов у цивільній справі № 344/15881/21 та долучених до справи документів, позивачам стало відомо, що державним реєстратором обласного Комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» Кравченко Ольгою Ярославівною 26.12.2016 прийнято рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності па дану квартиру та зареєстровано право власності на квартиру за [PERSON] ,\~ чим порушено їхнє право власності на майно. Так, позивачі набули права власності на квартиру [ADDRESS] . Співвласниками квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] вищевказаного будинку є [PERSON] і [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1997 року, виданого агентством по приватизації державного житлового фонду в м. Івано-Франківську, квартира [ADDRESS] передана у спільну власність в рівних частках - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі вказаного свідоцтва право власності надану квартиру, загальною площею 49.3 кв.м., зареєстровано за вказаними особами в ОБТІ «Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації», запис в реєстровій книзі за №5384/100. В подальшому, згідно договору дарування від 23.10.2002 року [PERSON] подарував 19/100 частин цієї квартири [PERSON] . Квартира [ADDRESS] вказаного будинку, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1993 року, була передана у власність [PERSON] , а після її смерті успадкована [PERSON] . Згідно вказаного свідоцтва, дана квартира складалася з двох кімнат житловою площею 17,6 кв.м, загальною площею 22. 4 кв.м. Всі вищевказані співвласники квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] вказаного будинку є співвласниками коридорів І, ІІ цього будинку виходячи з наступних обставин і доказів. Так, згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виданого ОБТІ «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» 12.12.1997 року, загальна площа їхньої квартири 33.3 кв.м, і складається вона з житлової кімнати №№4-1 площею 18,1 кв.м, кухні площею 9,0 кв.м, а також 1/3 частки коридору І площею 10.6 кв.м., 1/3 частки коридору II площею 8, 1 кв.м У вказаному технічному паспорті зазначено, що у загальну площу квартири включено 1/3 і загального користування І=10,6 кв.м., 1/3=3.5 кв.м, II = 8.1 кв.м., 1/3 = 2,7 кв.м.. У вищевказаному свідоцтві про право власності на квартиру зазначено, що характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Отже, коридори № І, II при приватизації квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] вказаного будинку були передані у спільну часткову власність (1/3 частка співввласникам квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] частка співвласникам квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] частка - співвласникам квартири [ADDRESS] ). Необхідність вирішення питання передачі цих коридорів у спільну часткову власність була викликана тією обставиною, що вхід у вказаний будинок для квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (з подвір`я). Зі змісту відзиву [PERSON] на позов і долучених до нього документів в цивільній справі №344/15881/21 позивачам стало відомо, що після реконструкції [PERSON] квартири [ADDRESS] вищевказаного будинку їй ОБТІ «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» виданий технічний паспорт на квартиру за [ADDRESS] , згідно з яким складовою частиною даної квартири є коридор І площею 5,8 кв.м. Однак, попередньо при приватизації квартири [ADDRESS] в ній був відсутній коридор І площею 5, 8 кв.м, а обладнаний він [PERSON] за рахунок частини спільного коридору І, з загальної площі якого 10,6 кв.м вилучено площу 2,5 кв.м. і приєднано до квартири [ADDRESS] . Тобто. [PERSON] передано у власність частина коридору І, який є спільною власністю співвласників квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] вказаного будинку. Позивачі, як співвласники коридору І площею 10. 6 кв.м не давали згоди [PERSON] на встановлення в спільному коридорі І перегородки, на виділення з нього частини площею 2.5 кв.м., приєднанні її до квартири [ADDRESS] та передачі її у власність відповідачу. Оспорюваним рішенням державного реєстратора і реєстрацією за відповідачем права власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] , порушено право власності позивачів на користування коридором У вищевказаному будинку. Тому просили суд скасувати рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства Обласне бюро технічної інвентаризації» Кравченко Ольги Ярославівни від 28.12.2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] ; скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером: 113612422600, квартира трикімнатна, загальною площею 80,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач скористалася правом подання відзиву на позов, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначає, що згідно з Свідоцтвом на право на житло від 02.06.1998 у позивачів є право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Зареєстрованого права на квартиру [ADDRESS] , у позивачів немає, тому і підстав звернення до суду з такими позовними вимогами в них немає. Квартира [ADDRESS] належить відповідачу на праві приватної власності. Державним реєстратором Кравченко О.Я. 28.12.2016 року було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] після її реконструкції (добудова мансардного приміщення) на підставі відповідних документів, що підтверджують таке право. Площа першого поверху квартири після реконструкції залишилась такою, як була до реконструкції, - незмінною, що підтверджується погашеним технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 16 квітня 2004 року. Вважає, що державний реєстратор належним чином встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та прийняв, на підставі документів, необхідних для вчинення відповідних дій, рішення про державну реєстрацію прав. З наведених обставин, просила суд у позові відмовити, або застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. Позивачі подали до суду відповідь на відзив в якому додатково зазначили, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1993 року квартира [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] , а після її смерті успадкована [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.1999 року. Згідно вказаного свідоцтва дана квартира [ADDRESS] складалася з двох кімнат житловою площею 17, 6 кв.м, загальною площею 22, 4 кв.м. Відповідач умовчує про наявність вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, а також те, що згідно нього загальна площа вказаної квартири становила 22,4 кв.м. Відповідач не вказує, на підставі якого правовстановлюючого документа площа першого поверху квартири [ADDRESS] збільшилася з 22,4 кв.м до 33,3 кв.м станом на 16.04.2004. Не містить жодних відомостей про це і наданий відповідачем погашений технічний паспорт на дану квартиру від 16.04.2004 року. Будь-яких законних підстав для внесення в даний технічний паспорт інформації щодо площі даної квартири, схеми її житлових та нежитлових приміщень, станом на 16.04.2004 не було. Отже, наданий відповідачем погашений технічний паспорт на квартиру від 16.04.2004 року не є належним та допустимим доказом в даній справі. Крім того, в ньому відсутні і записи про реєстраційний, інвентарний та реєстровий номер об`єкту нерухомого майна, про власника нерухомого майна, що свідчить про видачу даного технічного паспорта в порушення вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001року № 127( в редакції від 26.11.2002 року, діючій станом на 16.04.2004 року). Тому вважають, що площа квартири [ADDRESS] в дійсності збільшилася за рахунок проведення в ній [PERSON] реконструкції - добудови мансардного приміщення, приєднання (долучення) до даної квартири частини квартири [ADDRESS] , а також незаконного приєднання до неї частини спірного коридору, співвласниками якого є позивачі та відповідач. Щодо обґрунтування відповідачем необхідності застосування строку позовної давності, позивачі вважають, що можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Про існування оскаржуваного рішення державного реєстратора, позивачам стало відомо тільки 23.11.2021 зі змісту отриманого відзиву на позов у цивільній справі Івано-Франківського міського суду за № 344/15881/21 та долучених до нього документів. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив, просили позов задовольнити у повному обсязі. На уточнююче запитання головуючого про те, яку саме норму закону порушено державним реєстратором, представник позивача адвокат Круць В. М. відповів, що вважає, що подані для реєстрації документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, тобто порушено п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вважає, що реєстратор повинен був перевірити відповідність площі квартири, та, при встановленні невідповідності відмовити у державній реєстрації. Також представник позивача адвокат Волосянко Р. О. додатково пояснив, що захоплення позивачем частини коридору загального користування і включення його відповідачем до складу квартири є очевидним. Достатнім для суду буде дослідження документів щодо переходу права власності в частині площі квартири, співставлення даних погашеного технічного паспорту, нового технічного паспорту та поверхового плану будинку згідно даних інвентаризаційної справи. В ході з`ясування обставин справи, зазначив, що в цифрах квартира збільшилася приблизно на 1,5 кв.м. (22,4+9,4=31,8), проте він не стверджує, що таке збільшення складає саме 2,5 кв.м, а зазначає, що збільшення складає «до 2,5 кв.м». Щодо обраного способу захисту, то на його думку після скасування державної реєстрації права власності за результатами розгляду цієї справи, позивачі заявлять до суду інший позов, з вимогою, яка відновить право на користування коридором загального користування. Тобто вважає обраний спосіб захисту на даній стадії ефективним. Представник відповідача адвокат Шкурлатовська Г. І. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, суду додатково пояснила, що позивачі посилаються на недотримання реєстратором ст.ст. 657 та 717 ЦК України, застосування яких немає відношення до вчинення реєстраційної дії. Позивачі просять скасувати рішення державного реєстратора, але не заявляють будь-яких вимог про відновлення порушеного речового права, з чого слідує, що обраний спосіб захисту є неефективним. Звертає увагу, що у позові вказано, що відповідач захопила 2,5 кв.м. коридору, а у відзиві вже йдеться про те, що площа квартири збільшилася на 1,9 кв.м., проте 22,4+9,4=31,8. Тобто різниця за розрахунками позивачів повинна становити 1,5 кв.м.. Також звертає увагу, що в квартирі відбувся демонтаж пічного опалення (дві грубки), що відповідно збільшило площу квартири. Тому вважає, що матеріали справи не містять доказів, що площа квартири збільшена за рахунок включення до її складу частини площі коридору загального користування. Просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] - державний реєстратор ОБТІ «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явилася була належним чином повідомлена. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена. Від неї до суду 14.02.2022 надійшла заява в якій вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглядати без її участі (том 1 а.с.54). Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі за текстом - "Закон про державну реєстрацію"). Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі, якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі по тексту - Порядок № 1127), визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з п. 20 Порядку № 1127 у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства. За наявності зареєстрованих речових прав на такий об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав до відповідного відкритого розділу. Судом встановлено, що позивачам в справі належить квартира [ADDRESS] . Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, видане 02.06.1998 агентством по приватизації державного житлового фонду в м. Івано-Франківську, на підставі розпорядження МВК від 19.05.1998 року 163-р (.том. 1, а.с. 11). Співвласник квартири [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » (том. 1 а.с. 12). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2016 року, державним реєстратором ОБТІ «Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації» Кравченко Ольгою Ярославівною 28.12.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] (том. 1 а.с. 84). На виконання ухвали суду від 09.08.2022 про витребування доказів, Управлінням реєстраційних процедур відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Івано-Франківської міської ради надано надіслано суду завірену копію реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (том. 2 а.с.1-38). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі стверджують, що після реконструкції [PERSON] квартири [ADDRESS] , площа квартири збільшилася до 2,5 м.кв., і таке збільшення відбулося саме за рахунок частини коридору І, який є спільною власністю співвласників квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] вказаного будинку. Також стверджують, що зазначені обставини позивачам стали відомі із змісту відзиву [PERSON] на позов і долучених до нього документів в цивільній справі №344/15881/21. В ході з`ясування обставин справи в судовому засіданні сторона позивача припускала, що таке збільшення відбулося на 1,9 кв.м., або на 1,5 кв.м. З позиції сторони відповідача, їхні доводи повинні бути очевидним для суду при дослідженні правовстановлюючих документів, співставленні судом даних погашеного технічного паспорту, нового технічного паспорту та поверхового плану будинку згідно даних інвентаризаційної справи. На противагу таким доводам сторони позивача, представник позивача звертала увагу суду на те, що в квартирі відбувся демонтаж пічного опалення (дві грубки), що відповідно збільшило площу квартири. З огляду на такі доводи сторін та перевірки їх доказами, суд зазначає наступне. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд зазначає, що підтвердження або спростування тієї обставини, що площа квартири [ADDRESS] збільшилася після реконструкції за рахунок коридору загального користування потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право. Відповідно, такі дані могли бути встановлені за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, клопотання про проведення якої сторонами у справі до суду не подавалось. При цьому, суд зважає на те, що саме твердження сторони позивача про те, що площа квартири [ADDRESS] збільшилася «до 2,5 кв.м», по суті вже є припущенням. Як зазначалося, сторона позивача не відкидає, що таке збільшення могло становити і 1,9 кв.м, і 1,5 кв.м., чи будь-яку іншу невизначену площу. Такі доводи сторони позивача свідчать про те, що, за наявними матеріалами справи, сама сторона позивача не може встановити дійсні обставини справи, проте перекладає такий обов`язок на суд, заявляючи про очевидність певних фактів. Змістом ч. 6 ст. 86 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторона позивача не довела суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Водночас суд дає оцінку і іншим обставинам справи. В даній справі оскаржуваним є рішення Державного реєстратора Обласного комунального підприємства Обласне бюро технічної інвентаризації» Кравченко Ольги Ярославівни від 28.12.2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] (том. 2, а.с. 36). Як зазначалося, в ході з`ясування обставин справи представник позивача адвокат Круць В. М. висловив позицію про те, що на його думку подані для реєстрації документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, тобто реєстратором не перевірено відповідність площі квартири, цим самим порушено п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З огляду на такі доводи, суд зазначає, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та Порядком № 1127.\~ При дослідженні реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що реєстраційна справа містить достатньо даних для прийняття рішення державним реєстратором про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. Так, рішення про державну реєстрацію було прийнято на підставі: декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, серія та номер: ІФ 1-12161021070. виданий 11.04.2016. видавник: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області; свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 4Д-1320. виданий 10.11.1999, Видавник: [PERSON] , державннй нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори; договору дарування серія та номер: Д-211, виданий 23.10.2002, видавник: Кіцула О.М., приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу; заяви про згоду на долучення частки квартири та реєстрацію права власності, серія та номер: б/н, виданий 23.12.2016, видавник: [PERSON] . 28.12.2016 року державним реєстратором Кравченко Ольгою Ярославівною здійснено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану реконструйовану квартиру. Водночас, суд звертає увагу на обраний позивачем спосіб захисту, та, з урахуванням конкретних обставин вправи, зазначає, що саме по собі скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно не відновлює порушеного права позивачів (за наявності «перегородки», про що стверджують позивачі, скасування рішення про державну реєстрацію не дає можливості позивачам користуватися коридором загального користування). Тому позовні вимоги в даній справі були б ефективними за наявності вимоги пов`язаної з\~ безпосереднім відновленням порушеного цивільного права позивачів на нерухоме майно (до прикладу повинні містити вимогу про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном чи іншу вимогу, яка відновить порушене право користування). Також звертається увага суду на твердження позивачів про те, що про порушення їхніх прав їм стало відомо тільки 23.11.2021, із змісту отриманого ними відзиву на позов у цивільній справі № 344/15881/21. Водночас, об`єктивно, що вже в момент реконструкції квартири [ADDRESS] , позивачі, які проживали в сусідній квартирі, не могли не знати про те, що така реконструкція відбувається за рахунок захоплення частини коридору загального користування, про що вони стверджують. Тому оцінка фактичних обставин справи, наявність або відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, може бути надана за умови з`явлення відповідних позовних вимог, які безпосередньо спрямовані на відновлення порушеного права позивачів. Відтак обраний позивачами спосіб захисту суд визначає, як неефективний, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З урахуванням недоведеності позовних вимог та обраного позивачами неефективного способу судового захисту, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог суд залишає витрати по оплаті судового збору за позивачами. Даних щодо судових витрат інших сторін у справі матеріали справи не містять. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed