Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

11.04.2023 року до суду надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Плакса В.А., до Ганнопільської сільської ради, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та визнання права на земельну частку (пай). В обгрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ст.ст. 525, 548, 549 ЦК УССР (в редакції 1963 року) [PERSON] прийняв спадщину відразу після смерті його матері та вступив в управління та володіння всім спадковим майном. Спадкова маса, серед іншого, складається і з права на земельну частку (пай), розміром 2,33 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності колишньої агрофірми їм. Лесі Українки с.Ганнопіль Славутсьского району Хмельницької області, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай). серії ХМ, № 001220. Окрім того, за життя спадкодавця, Ганнопільська сільська рада прийняла рішення про розроблення технічної документації із землеустрою по відновленню. На виконання зазначеного вище рішення Ганнопільської сільської ради Хмельницький філіал землеустрою розробив технічну документацію із землеустрою, яка була затверджена рішенням Ганнопільської сільської ради № 1 від 26 грудня 2001 року. Пунктом 3 рішення №1 Ганнопільської сільської ради Славутського району від 26 грудня 2001 року було передбачено передачу у приватну власність земельних часток (паїв) всім власникам Сертифікатів. 4 пункт рішення зазначав, що земельні частки (паї) громадян, які померли, після оформлення їх спадкоємцями права спадковості, в установленому законом порядку, передати їм у приватну власність. Пунктом 5 рішення передбачено, що на заміну раніше виданих Сертифікатів мають видаватись державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В подальшому, 29 серпня 2002 року, на ім`я спадкодавця [PERSON] , був виданий державний акт на право приватної власності на землю, серії РІ, №75118, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Ганнопільської сільської ради народних депутатів № 1 від 26 грудня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку, кадастровий номер 6823980300:06:003:0110, площею 1,8264 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ганнопільської сільської ради. Таким чином, враховуючи, що рішення Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області про передачу у приватну власність [PERSON] , як власнику сертифіката на земельну частку (пай), земельної ділянки було прийнято вже після смерті останньої, і так само вже після її смерті її ім`я видано правовстановлюючий документ на земельну ділянку, вказаний документ є недійсним, натомість дійсним є Сертифікат на земельну частку (пай). За таких обставин позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із чим [PERSON] звернувся до суду та просить: визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії РІ № 751181, виданий 29 серпня 2002 року, на підставі рішення Ганнопільської сільської ради № 1 від 26 грудня 2001 року, відповідно до якого [PERSON] є власницею земельної ділянки, площею 1,83 га з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що знаходиться на території Ганнопільської сільської ради, а також визнати за ним як спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колективної власності агрофірми імені Лесі Українки, серії ХМ № 001220, зареєстрованого у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Ганнопільській сільській раді за № 613. Ухвалою суду від 12.04.2023 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.05.2023 року. 08.05.2023 року підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 01.06.2023 року, про що належним чином повідомлено учасників справи. Від представника позивача надійшла заяв про розгляд справи за його із позивачем відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити позов. Від Ганнопільської сільської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином суд, приймаючи до уваги заяву позивача та його представника, заяву відповідача, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Головлівською сільською радою Славутського району Хмельницької області (а.с. 8, 9). Після смерті [PERSON] в управління всім спадковим майном вступив її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено довідкою Ганнопільської сільської ради від 28.05.2021 № 301 (а.с. 10) Як видно із матеріалів справи, [PERSON] була власником сертифіката на земельну частку (пай) із земель колективної власності агрофірми імені Лесі України серії ХМ № 001220, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 613 на території Ганнопільської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (а.с. 24). На ім`я [PERSON] 29.08.2002 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії РІ №75118, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Ганнопільської сільської ради народних депутатів №1 від 26.12.2001 передано у приватну власність земельну ділянку, кадастровий номер 6823980300:06:003:0110, площею 1,8264 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ганнопільської сільської ради (а.с. 11, 19, 20-21) Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 02.09.2021, власником земельної ділянки за кадастровим номером 6823980300:06:003:0110, площею 1,8264 га, є [PERSON] , технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) складена 09.07.2021 (а.с. 13-15). Згідно відповіді нотаріуса від 03.12.2021 № 445/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку із тим, що державний акт на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданим на ім`я спадкодавця 29.08.2022 року, а [PERSON] померла [INFO] , тобто після її смерті (а.с. 17). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК УРСР, передбачено, що визнається таким що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також у відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом із тим, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 Розділу X Перехідні Положення ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На даний час позивач позбавлений права в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, оскільки рішення Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області про передачу у приватну власність [PERSON] , як власнику сертифіката на земельну частку (пай), земельної ділянки було прийнято вже після смерті останньої, і так само вже після її смерті на її ім`я видано правовстановлюючий документ на земельну ділянку, кадастровий номер 6823980300:06:003:0110, площею 1,8264 га, таким чином зазначений вище державний акт про право приватної власності на землю серії РІ № 75118 є недійсним. Однак, померла [PERSON] була власником сертифікату на земельну частку (пай) із земель колективної власності агрофірми імені Лесі України серії ХМ № 001220, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 613 на території Ганнопільської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Зазначене майнове право померлої [PERSON] входить до складу спадщини після смерті останньої, у зв`язку із чим таке право може бути визнано за позивачем [PERSON] . Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд, беручи до уваги встановлені обставини справи, вважає що його позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved