Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Адвокат Біжко Ю.О., яка діє від імені та в інтересах відповідача [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №205/5211/22. В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 205/5211/22 за позовом [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2023 року у задоволенні позову було відмовлено. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Проте, у визначені ЦПК України строки у відповідача [PERSON] була відсутня можливість надати відповідні докази з поважних причин. У зв`язку із введенням воєнного стану на всій території України, наразі, місце перебування та фактичного проживання відповідача [PERSON] знаходиться у Федеративній Республіці Німеччина. Підготувати, оформити та обмінятися первинними документами на підтвердження надання правничої допомоги позивачу та адвокату вдалося лише 16.05.2023 року. У зв`язку з чим просить поновити строк на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відзиві на позовну заяву [PERSON] було заявлено про те, що нею планується понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката, орієнтовний розмір якої складатиме - 20 000, 00 гривень. Фактично останньою було понесено судові витрати у зазначеному розмірі, що є підставою для звернення адвоката Біжко Ю.О. з даною заявою до суду. На підтвердження понесених відповідачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу надано копія Договору про надання правової допомоги від 26.12.2022 року; копія Додаткової угоди №1 від 26.12.2022 року; копія квитанції до прибуткового касового ордера 1 від 12.05.2023 року; копія Акту №1 прийму-передачі від 12.05.2023 року. Сторонами, відповідно до Додаткової угоди №1 Договору про надання правової допомоги від 26.12.2022 року, суму гонорару адвоката за надання правової допомоги було погоджено у фіксованому розмірі в сумі 20 000,00 гривень. Згідно акту №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.05.2023 року, в рамках виконання договору про надання правової допомоги від 26.12.2022 року було надано правову допомогу в повному обсязі, а також оплачено в повному обсязі. Посилаючись на ст.270, 133, 137, 141 ЦПК України просила суд поновити строк [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Біжко Ю.О. на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі справа №205/5211/22. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20 000,00 гривень. Також зазначила про здійснення розгляду даної заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без участі відповідач та її участі. Представник позивача [PERSON] адвокат Усенко А.О. надала суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення по справі № 205/5211/22. В обґрунтування заперечень посилається на те, що докази, щодо понесених відповідачем [PERSON] витрат на правничу допомогу, адвокатом Біжко Ю.О. подані з порушенням строків, які передбачені ст. 141 ЦПК. Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги підготовлено та підписано сторонами 12.05.2022 року, тобто в строки передбачені ст. 141 ЦПК України, однак подані адвокатом Біжко О.В. з порушенням таких строків 16.05.2022 року, що є підставою для залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Просила суд залишити дану заяву без розгляду. Також посилається на те, що не відповідають обсягу робіт, що були вчинені адвокатом Біжко Ю.О., як наслідок штучно завищений обсяг втраченого часу, а відповідно завищено і витрати на правничу допомогу. В акті приймання-передачі правничої допомоги від 12.05.2023 року зазначено, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу, яка складається з ознайомлення з матеріалами справи № 205/5211/22 у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, аналізу матеріалів справи № 205/5211/22, підготовки та подачу відзиву на позовну заяву у справі № 205/5211/22 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, супроводження ведення справи у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська шляхом забезпечення участі у судових засіданнях у справі № 205/5211/22 в якості представника [PERSON] : 12.01.2023, 26.01.2023, 17.02.2023, 09.03.2023, 30.03.2023, 30.03.2023, 11.04.2023, 10.05.2023. Проте, судове засідання призначення по справі на 12.01.2023 року не відбулося про це зазначено у довідці суду (а.с.133); засідання по справі призначене на 26.01.2023 року тривало всього 20 хвилин; засідання по справі призначене на 17.02.2023 року відбувалося без участі адвоката, остання власноручно написала та подала до суду клопотання про розгляд справи 17.02.2023 року без її участі ( а.с.7 т.2); судове засідання призначене на 09.03.2023 року тривало 06 хвилин. Всі інші засідання також тривали не більш тридцяти хвилин. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи,виклик свідків, призначення експертизи тощо), суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутність акту прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо, заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Просила суд залишити заяву адвоката Біжко Ю.О. про ухвалення додаткового рішення по справі № 205/5211/22 без розгляду. Також адвокатом Усенко А.О. було подана заява про розгляд справи без участі позивача та без її участі. Адвокатом Біжко Ю.О., яка дії від імені та в інтересах відповідача [PERSON] надані до суду письмові пояснення, в яких вона зазначила, що строки подання доказів, щодо понесення відповідачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, були пропущені з поважних причин, які обумовлені знаходженням відповідачки [PERSON] за кордоном, внаслідок з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України та дії воєнного стану в Україні, обмінятися власноручно підписаними первинними документами відповідачу [PERSON] та адвокату Біжко Ю.О. вдалося лише 16.05.2023 року, оскільки первинні документи в оригіналах були доставлені приватним перевізником до міста Дніпро із Федеративної Республіки Німеччина лише наприкінці дня 16.05.2023 року, що є об`єктивними і фактичними обставинами пропуску п`ятиденного строку на один день. Надалі, було здійснено невідкладне звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення разом та заявлено клопотання про його поновлення. Усі первинні документи та в тому числі договір про надання правової допомоги укладався в письмовій формі шляхом власноручного підписання та подальшого передання оригіналів кожній із сторін. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI). Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 20 000 гривень є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу [PERSON] . Крім того, Верховний Суд неодноразово у рішеннях наголошував на тому, що гонорар адвоката встановлений сторонами договору про надання правової допомоги у фіксованому розмірі не потребує надання детального опису робіт (постанова ВС від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 та інші). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно витрати у розмірі 20 000 гривень за погоджений та прийнятий обсяг робіт сторонами підлягають відшкодуванню у якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони підтверджені матеріалами справи, пов`язані з розглядом даної справи, враховуючи обґрунтованість та пропорційність їх розміру з урахуванням виконаної адвокатом роботи та предмету спору та відповідно підлягає стягненню зі сторони позивача. Відповідно до ч. 4 ст.270 ЦПК України суд розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення без присутності представника позивача [PERSON] адвоката Усенко А.О., представника відповідача [PERSON] адвоката Біжко Ю.О., від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, неприбуття яких не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши матеріали заяви та додані до неї документи, заперечення на заяву, письмові пояснення до заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.05.2023 року, цивільна справа № 205/5211/22, яким у задоволенні позову [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановленихст.430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В ч. 8 ст. 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача [PERSON] заявлено вимога про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду внаслідок пропуску строку подання доказів понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Біжко Ю.О. заявила вимогу про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 205/5211/22. Суд, при вирішенні даних вимог дійшов висновку про поновлення відповідачу [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Біжко Ю.О., строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 205/5211/22 відповідно про відмову у задоволенні заяви позивача [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Усенко А.О. виходячи з наступного. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан із 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Президентом України неодноразово було постановлено Укази «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та станом на сьогодення збройна агресія триває. У зв`язку із введенням воєнного стану на всій території України, наразі, місце перебування та фактичного проживання відповідача [PERSON] знаходиться у Федеративній Республіці Німеччина, а робоче місце та фактичне місце перебування адвоката [PERSON] адвоката Біжко Ю.О. є місто Дніпро. Дані обставини позивачем та його представником не оспорювалися. Із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі з доданими до неї доказами представник позивача [PERSON] адвокат Біжко Ю.О. звернулася до суду 16.05.2023 року, тобто пропустив строк надання доказів на один день. Адвокат Біжко Ю.О. зазначає, що обмінятися власноручно підписаними первинними документами відповідачу [PERSON] та нею вдалося лише 16.05.2023 року, оскільки первинні документи в оригіналах були доставлені приватним перевізником до міста Дніпро із Федеративної Республіки Німеччина лише наприкінці дня 16.05.2023 року. Так, у сторони відповідача була відсутня можливість надати відповідні докази суду 15.05.2023. Усі первинні документи та в тому числі договір про надання правової допомоги укладався в письмовій формі шляхом власноручного підписання та подальшого передання оригіналів кожній із сторін. Після отримання даних документів адвокат Біжко Ю.О. 16.05.2021 року невідкладно звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення разом із клопотанням про поновлення строку на подання даної заяви. Доводи сторони позивача про те, що документообіг між [PERSON] та адвокатом Біжко Ю.О. здійснюється за допомогою підписання первинних документів електронним підписом не відповідає дійсності, оскільки на доданих документах відсутні вказівки щодо електронного підпису відповідача [PERSON] внаслідок чого суд відхиляє ці ствердження при вирішення вищевказаних вимог та приймає до уваги твердження адвоката Біжко Ю.О., що всі документи щодо понесених витрат на правничу допомогу укладалися в письмовій формі шляхом власноручного підписання та подальшого передання оригіналів кожній із сторін. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Питання доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Отже, на переконання суду в питаннях оцінки поважності причин пропуску строку звернення до суду, необхідно уникати вияву надмірного формалізму, що може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Водночас слід враховувати те, що поновлення строків із підстав, пов`язаних із розв`язаною російською федерацією війною, потребують насамперед ті учасники процесуальних відносин, які внаслідок цього вчасно не змогли реалізувати свої процесуальні права. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Біжко Ю.О., пропустила строк звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення з поважних причин, оскільки, знаходячись за межами держава України внаслідок із розв`язаною російською федерацією війною, вона та її представник вчасно не змогли реалізувати свої процесуальні права, що є підставою для поновлення строку звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, та є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача [PERSON] та його представника адвоката Усенко А.О. про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду через пропуск строку звернення до суду з такою заявою. Щодо вимог про стягнення витрат на правничою допомогою адвоката суд дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] були надані адвокатські послуги адвокатом Біжко Ю.О., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 26.12.2022 року та ордером. Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 26.12.2022 року, сторонами було погоджено, що вартість правової допомоги складає - 20 000 гривень. Гонорар за надання адвокатських послуг у розмірі 20 000 гривень є фіксованим, оскільки в додатковому договорі не зазначена погодинна оплата за надання правової допомоги, та є платою за надання наступних: ознайомлення з матеріалами справи №205/5211/22 у Ленінському районному суді; аналіз матеріалів справи №205/5211/22; підготування та подання відзиву на позовну заяву у справі №205/5211/22; супроводження розгляду справи у Ленінському районному суду шляхом забезпечення участі у судових засіданнях у справі №205/5211/22 в якості представника відповідача (Голік О.В.). В акті приймання-передачі правничої допомоги від 12.05.2023 року зазначено, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу, яка складається з ознайомлення з матеріалами справи № 205/5211/22 у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, аналізу матеріалів справи № 205/5211/22, підготовки та подачу відзиву на позовну заяву у справі № 205/5211/22 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, супроводження ведення справи у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська шляхом забезпечення участі у судових засіданнях у справі № 205/5211/22 в якості представника [PERSON] : 12.01.2023, 26.01.2023, 17.02.2023, 09.03.2023, 30.03.2023, 30.03.2023, 11.04.2023, 10.05.2023. Проте, судове засідання призначення по справі на 12.01.2023 року не відбулося про це зазначено у довідці суду (а.с.133), засідання по справі призначене на 17.02.2023 року відбувалося без участі адвоката, остання власноручно написала та подала до суду клопотання про розгляд справи 17 лютого 2023 року без її участі (а.с.7 т.2). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Проаналізувавши вищевикладене суд дійшов висновку, що розмір витрат 20000 гривень на оплату послуг адвоката Біжко Ю.О. не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки не відповідають обсягу робіт, що були вчинені адвокатом Біжко Ю.О. в частині супроводження ведення справи у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська шляхом забезпечення участі у судових засіданнях у справі № 205/5211/22, внаслідок чого суд, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, за клопотанням сторони позивача зменшує розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 15000 гривень. При цьому суд відхиляє ствердження представника позивача [PERSON] адвоката Усенко А.О., що витрати на правничу допомогу, які заявлені відповідачем [PERSON] , не є співмірними, у зв`язку з тим, що засідання по справі призначене на 26.01.2023 року тривало всього 20 хвилин, судове засідання призначене на 09.03.2023 року тривало 06 хвилин, всі інші засідання також тривали не більш тридцяти хвилин, оскільки гонорар адвоката, встановлений сторонами договору про надання правової допомоги у фіксованому розмірі, та не потребує надання детального опису робіт про що неодноразово наголошував у рішеннях Верховний Суд зокрема в постанові ВС від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 та інші. Враховуючи вищевикладені норми права, матеріали справи, які були ретельно вивчені судом, а також враховуючи, що у задоволені позову відмовлено, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог відповідача [PERSON] , від імені та в інтересах адвокат Біжко Ю.О., про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого ухвалює додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень.

Outcome: partial