Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

09.05.2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] ; третя особа виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 10.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~В підготовчому засіданні суд з`ясовуючи відношення сторін до позову встановив, що відповідач [PERSON] визнав позов, просить суд його задовольнити. Про що подав суду заяву. Частиною 3\~статті 200\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка [PERSON] , вказує, що в червні 2020 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало те, що у них різні погляди на життя. В сім`ї неодноразово виникали конфлікти. Восени 2022 року відповідач зібрав свої речі та переїхав жити в інше місце. Втратили взаєморозуміння та почуття поваги і любові один до одного. Жити разом не можуть. Із-за чого припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Сім`я носить формальний характер.Наполягає на розірванні шлюбу та просить визначити місце проживання доньки з матір`ю . \~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відстутності. Просить суд позовні вимоги задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі і просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони 25 червня 2020 року зареєстрували шлюб Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), дане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис - 230. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 185. Позивачка \~на розірванні\~\~шлюбу наполягає, так як сім`я розпалась повністю і зберегти її вже не можливо. Почуття поваги та любові себе вичерпали. На протязі тривалого часу з відповідачем виниками сварки. Тому на збереженні сім`ї та перебування у шлюбі є неможливим, враховуючи вище сказане, в восени 2022 року відповідач [PERSON] , зібрав свої речі та пішов з дому, тому кожен із них живе своїм життям, шлюб існує формально. Малолітня донька психологічно прив`язана до матері. Позивачка забезпечила усі умови для доньки, піклується про її здоров`я, харчування, розвиток. Крім того, позивачка просить визначити місце проживання дитини з матір`ю, так як з часу припинення подружніх відносин з [PERSON] та окремого проживання, донька проживає з матір`ю, житлом та матеріально вони забезпеченні, що дає їй змогу самостійно повноцінно забезпечувати малолітню доньку. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між подружжям є недоцільним. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~\~ Щодо вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, то її також слід задовольнити з огляду на те, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дітина може бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько доньки, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, турботі відносно неї та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved