Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У червні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-8) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати за невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2011р. по справі № 2-8719/11, в розмірі 3365360,9 грн. та 3,0 % річних в розмірі 510259,55 грн.; судовий збір у розмірі 12405,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 грудня 2009р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу позику в розмірі 220000,0 дол. США, а відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути суму позики до 2011р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2011р. по справі № 2-8719/11, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача було стягнуто суму заборгованості за договором позики від 01 грудня 2009р. у розмірі 1772045,72 грн. Однак, по теперішній час, відповідач рішення суду не виконав, в межах примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 07 грудня 2012р., відповідачем було сплачено позивачу лише 304375,47 грн. На думку позивача, відповідач прострочив повернення суми позики, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу 3,0 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні, представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був оповіщений у встановленому законом порядку, в судові засідання не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив. Відзив на позов відповідачем до суду не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2011р. по справі № 2-8719/11, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми за договором позики - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 1770225,72 грн.; судові витрати по сплаті судового збору 1700,0 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120,0 грн. Судом встановлено, що 07 грудня 2012р. Шевченківським районним судом було видано виконавчий лист з примусового виконання зазначеного рішення суду. З матеріалів справи вбачається (а.с. 29), що в межах примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні № [NUMBER], відповідачем було сплачено лише частину суми заборгованості у розмірі - 304375,47 грн., що підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача не були спростовані зазначені обставини справи. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач зобов`язання з повернення позивачеві суми боргу в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить 3365360,9 грн. та 3,0 % річних в розмірі 510259,55 грн. за період часу з 15 травня 2012р. по 23 березня 2021р. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум за кожен місяць та рік прострочення, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12405,0 грн.

Outcome: approved