Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

27.01.2023 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Крушинської А.А. звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 11.06.1994 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя, Запорізька область, актовий запис № 480, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу спільних неповнолітніх сторони не мають, однак відповідач відмовляється з`явитися до органів РАГСу для розірвання шлюбу. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що їх спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що суперечить уявленням позивача про сім`ю. Також, на цьому підґрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюб носить формальний характер. Відновлення сімейних стосунків і збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. Спір про поділ майна, що є спільною власністю. На момент подання цього позову, відсутній. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2023 року цивільну справу № 195/112/23 направлено за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 06.03.2023 року цивільна справа № 195/112/23 надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Томаківського районного суду Дніпропетровської області. Згідно з автоматизованою системою документообігу цивільну справу розподілено та передано судді Кулик В.Б. Ухвалою судді від 06.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином. Позивач надала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.06.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя, Запорізька область, про що складено відповідний актовий запис за № 480 (а.с. 22). Від шлюбу спільних неповнолітніх сторони не мають. На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] , не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved