Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

20.12.2022 року позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН № 1212788 від 20.12.2022 року, звернулися до суду з цим позовом та просять постановити судове рішення, яким: - припинити та скасувати право власності [PERSON] на 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - припинити та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29192770 від 28.11.2018 року про право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Позивачі посилаються на те, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входила 1/4 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2003 року, яке в свою чергу видано на підставі розпорядження виконкому Червоноармійської сільської ради від 08.07.2003 року № 233. Спадкоємцями померлої є її діти: дочка [PERSON] та син [PERSON] , позивачі по справі. Спадкоємці звернулися до нотаріуса з метою оформлення спадщини на 1/4 частину житлового будинку, але нотаріус виявив реєстрацію на весь житловий будинок за відповідачем - [PERSON] , у зв`язку з чим відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що була винесена відповідна постанова. Вище зазначений будинок належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2003 року, яке видано на підставі розпорядження виконкому Червоноармійської сільської ради від 08.07.2003 року № 233. Право власності було зареєстровано в БТІ, але [PERSON] , який був розлучений з померлою надав для реєстрації права власності на вказаний будинок державному реєстратору інші документи та зареєстрував право власності на вказаний будинок саме за собою, чим порушив права власності інших осіб. Таким чином позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті їх матері та набули право на 1/4 частину житлового будинку, але не можуть оформити за собою спадкові права, оскільки має місце неправомірна реєстрація права власності на житловий будинок, тому єдиною можливістю захисту прав позивачів є звернення до суду із даним позовом. 15.05.2023 року представник позивача [PERSON] [PERSON] , яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН №1220237 від 25.01.2023 року, звернулася з заявою про уточнення позовних вимог та просить визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , щодо вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] нічого не зазначила. Позивачі[PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, в позовній заяві просять розглянути справу у їх відсутності (а.с.2 на звороті). Представник позивачів [PERSON] 01.05.2023 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів, позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем проживання, судову повістку про виклик на 24.05.2023 року отримати відмовився, що підтверджується відміткою листоноші на конверті, що повернувся до суду, причини своїх неявок суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 30.08.2003 року Червоноарміською сільською радою Болградського району на підставі розпорядження виконкому Червоноармійської сільської ради № 233 від 08 липня 2003 року (а.с.16). Право власності на цей житловий будинок станом на 31 грудня 2012 року, було зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині за кожним на підставі свідоцтва про право власності від 30.08.2003 року, виданого Кубейською (Червоноармійською) сільською радою, Болградським Бюро технічної інвентаризації за № 412 від 30.08.2003 року, що підтверджується довідкою вих.№139, виданої 14.07.2022 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» (а.с.22). Але згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за індексним номером 307138265, сформованою 11.08.2022 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Лєсогоровим Д.О., право власності на увесь житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 28.11.2018 року за [PERSON] , під номером запису 29192770, державний реєстратор виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області Нікіта І.В. Підставою для державної реєстрації стали наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 31.10.2018 року, виданий комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» Одеської області; архівний витяг, серія та номер: 03-27/443, виданий 28.11.2018 року, видавник: Архівний відділ Болградської районної державної адміністрації Одеської області; рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер: 68, виданий 03.11.2018 року, видавник: Виконавчий комітет Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області: виписка із погосподарської книги, серія та номер: 4156, виданий 23.11.2018 року, видавник: Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Частиною 2 цієї статті визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З 01.01.2013 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснюють районні, районні у містах, міські, міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, такі відомості вносяться до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До вказаної дати реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна проводили бюро технічної інвентаризації шляхом внесення відповідних записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Повноваження та внесення записів до вказаного реєстру, у бюро технічної інвентаризації з 01.01.2013 року відсутні. Відомості до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводяться державними реєстраторами. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868 (далі також - Порядок). Відповідно до Порядку про державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус. Згідно статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. За змістом п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020 року, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року в справі № 906/516/19 та від 20.08.2020 року в справі №916/2464/19. Таким чином, розглядаючи дану справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд доходить висновку, що ефективним та передбаченим законом способом захисту порушених прав позивача є припинення права власності [PERSON] на 3/4 частини житлового будинку, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 29192770. Також, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.09.2020 року, виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а/з №577, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.11). Після її смерті, як вже встановлювалося судом відкрилася спадщина на 1/4 частину у вище вказаному житловому будинку. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: - дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.06.1982 року Червоноармійською сільською радою Болградського району на підставі актового запису № 67 від 17.06.1982 року, відповідно до якого [PERSON] є її матір`ю (а.с.17) та свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23.04.2010 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису №119 від 23.04.2010 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб та прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.18); - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 24.04.1979 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 41 від 24.04.1979 року, відповідно до якого [PERSON] є його матір`ю (а.с.19) тобто відповідно до ст. 1261 ЦК вони є спадкоємцями за законом першої черги та спадщина розподілилася між ними порівну. Але 03.06.2021 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , було укладено договір про поділ спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , відповідно до якого спадщина розподілилася між спадкоємцями та у власність сина спадкодавця [PERSON] переходить, в тому числі, частина житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] . Цей договір посвідчений державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоровим Д.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3-103, тобто усю належну померлій [PERSON] частку у житловому будинку в розмірі 1/4 частини успадкував позивач [PERSON] . Також судом встановлено, що шлюб між померлою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний 15 березня 2015 року про що зроблений актовий запис №42, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 15.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.20), тобто він не є спадкоємцем померлої. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст. 1269 ч.1 ЦК України, що підтверджується їх особистими заявами №629 та №630 від 30.10.2020 року та матеріалами спадкової справи № 268-Б/2020, заведеною державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі. Постановою державного нотаріуса Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. за вих. №379/02-14 від 18.10.2022 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину у вищезазначеному житловому будинку, у зв`язку наявністю в Державному реєстрі речових прав власності запису про право власності на увесь житловий будинок за відповідачем [PERSON] (а.с.24). Враховуючи те, що реєстрація права власності на увесь житловий будинок за відповідачем порушує права позивачів, вимога про припинення та скасування права власності за відповідачем на 3/4 частини житлового будинку є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Уточнені вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/4 частину за позивачем [PERSON] також підтвердилися матеріалами справи, тому підлягають задоволенню, в той час як позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частину у житловому будинку не знайшли свого підтвердження, заяви про залишення цих вимог без розгляду позивачем або його представником [PERSON] подані не були, тому суд відмовляє в цієї вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: partial