Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У січні 2023 року позивач комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] \~\~ про стягнення суми боргу, посилаючись на наступні обставини. Між відповідачем [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] та\~ КП БМР «Білоцерківтепломережа» 01.12.2012 року укладено Договір про наданя послуг з\~ постачання теплової\~ енергії\~ для потреб опалення.\~ Згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідач\~ станом на\~ 01.12.2022\~ року має заборгованість\~\~\~ за послуги з\~ централізованого опалення та абонентського обслуговування в розмірі 31 198,68 грн.,\~ з них: заборгованість, що склалась за період з 01.11.2017 року по 01.10.2019 року в сумі 11489,08 грн., була стягнута за рішенням суду\~ від 05.11.2019 року, але частково\~ сплачена, та\~ заборгованість, що утворилась за\~ період з 01.10.2019 року по 01.12.2022 року в розмірі 20 209,60 грн., яку\~ необхідно стягнути\~\~ за\~ рішенням суду, так як\~ добровільно відповідач\~\~\~ борг не погашає. В\~ жовтні 2021 року КП БМР «Білоцерківтепломережа» мало місце звернення до відповідача Турукало із претензією № 88 від 13.10.2021 року про сплату суми заборгованості в добровільному порядку,\~ але\~ лист\~ із\~ повідомленням був повернутий\~ працівниками\~ пошти\~\~ на адресу підприємства із причиною повернення: за\~ закінченням\~ терміну зберігання. Щомісяця на\~ адресу відповідача\~ розносяться квитанції\~\~ на сплату послуг з теплопостачання, що\~ означає, що споживач\~\~ проінформований про наявність у нього\~\~ заборгованості. Своїми діями відповідач порушив статті 525, 526 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені, не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Просив суд стягнути з відповідача\~ [PERSON] суму боргу за\~ період\~ з 01.10.2019 року по\~ 01.12.2022 року в розмірі\~ 20 209,60 грн.\~ за централізоване\~\~ опалення та абонентське обслуговування, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів\~ за\~ період з 01.10.2019 року\~ по 21.02.2022 року\~ в розмірі 1618,94 грн. та три відсотки річних в сумі 543,46 грн., а також 2481,00 грн. витрати на оплату судового збору (а.с. 1-2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 13) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 17 січня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ (а.с. 18). 08 лютого 2023 року за вх. № 5450 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 19). Згідно отриманої інформації\~ [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] \~ з 12.10.1998 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 09 лютого 2023 року\~ було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи було призначено на 07.03.2023 року\~ (а.с. 20-21). Відповідач\~ [PERSON] \~ про день, час та\~ місце\~ розгляду\~\~ справи\~ був\~\~ повідомлений\~\~ шляхом\~ направлення ухвали судді від\~ 09 лютого 2023 року\~\~ про відкриття провадження\~ та\~ копії\~ позовної заяви\~ з додатками\~\~ поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням\~ про вручення (а.с 22). 07 березня 2023 року судове засідання по справі, в\~ зв`язку з неявкою відповідача, відомості\~ про належне\~ сповіщення\~ якого\~ відсутні в\~ матеріалах справи,\~ було відкладено до\~ 05 квітня\~\~ 2023 року (а.с. 28). На\~ адресу\~\~ реєстрації\~ відповідача\~ було\~ направлено судову\~ повістку\~\~\~ поштовим\~ відправленням з рекомендованим\~ повідомленням про\~ вручення (а.с 32). 05\~ квітня 2023 року судове засідання по справі, в\~ зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] , відомості\~ про належне\~ сповіщення\~ якого\~ відсутні в\~ матеріалах справи,\~ було повторно\~\~ відкладено до\~ 18 травня 2023 року (а.с. 31). Відповідач\~ про\~ день, час\~ та\~ місце розгляду\~ справи\~\~\~ повідомлявся\~ шляхом направлення\~ на адресу місця його\~ реєстрації\~ судової\~\~ повістки\~\~ поштовим відправленням з рекомендованим\~ повідомлення\~ про вручення (а.с. 32)\~ та шляхом\~ розміщення\~\~\~ на\~\~ офіційному\~\~\~ веб-сайті судової влади України\~ оголошення про виклик\~\~ (а.с. 33). В судове засідання\~\~ 18 травня 2023 року представник позивача Недоступ\~ Тетяна Віталіївна, яка діє на підставі довіреності\~ від 02.01.2023 року (а.с. 27) не з`явилась,\~ в\~ матеріалах справи\~ наявна\~\~ заява від 07.03.2023 року\~ за вх. № 9756, в якій\~ остання просила суд\~\~ справу слухати у\~\~ відсутності представника позивача, задовольнити\~\~\~ позовні вимоги в повному\~ обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 26). Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився,\~\~ про час, дату та місце розгляду справи повідомлений\~ належним чином,\~ про що\~\~\~ свідчить\~ наявне\~ в\~ матеріалах справи\~\~\~ оголошення розміщене\~ на\~\~ інформаційному веб-сайті судової влади України\~ (а.с. 33). Вказане оголошення було здійснено судом, оскільки на неодноразові направленні судом на адресу відповідача судові повістки та інші документи, за місцем його реєстрації, згідно отриманої відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, останні\~ поверталися без вручення, працівниками пошти зазначалася причина повернення, як адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.\~ 30,34). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У разі відсутності адресата (будь кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Отже, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, судом здійснено усіх належних заходів щодо належного сповіщення відповідача та відповідно останній був належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи та завчасно. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомленийвідповідач\~ [PERSON] не з`явився\~ в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 18 травня\~ 2023 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Так, з матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який відкрито в КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі [ADDRESS] на ім`я\~ [PERSON] , рахується заборгованість за послуги з опалення перед КП «Білоцерківтепломережа», в період з 01.10.2019 року по 01.12.2022 року, в сумі 20 209 грн. 60 коп., що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем, а також, розрахунку суми на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів 1618 грн. 94 коп., та три відсотки річних 543 грн. 46 коп. за період з 01.10.2019 р. по 21.02.2022р. ( а. с. 4-5). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по квартирі\~ [ADDRESS] \~\~\~ відомості на нерухоме майно відсутні (а.с. 9). Однак, відповідно до наявної в матеріалах справи інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання,\~ [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] \~ з 12.10.1999 року (а.с. 19). 01 грудня 2012 року між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та\~ [PERSON] було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води (а.с.6-7). Отже, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований\~ у вищевказаній квартирй, користується нею та отримує послуги з теплопостачання, які були надані позивачем КП БМР «Білоцерківтепломережа». З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2021 року на адресу відповідача було надіслано претензію\~ № 88\~ про наявність заборгованості в сумі 23796,30 грн. станом на 01.10.2021 року з вимогою сплатити її протягом місяця, яка залишилася без задоволення (а. с. 8 ). Звертаючись до суду з вказаними вимогами позивач посилається на те, що відповідач як утримувач майна, отримував послуги з теплопостачання, однак їх не оплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому така заборгованість повинна бути стягнута з останнього в судовому порядку. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачем комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води від 01 грудня\~ 2012 року (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1 вищевказаного договору, виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Отже, суд приходить до висновку, що у сторін спору є договірні відносини, згідно яких позивач КП БМР «Білоцерківтепломережа» надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування, а відповідач зобов`язаний здійснювати своєчасно оплату за надані послуги. Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з центрального опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017 року (діючого законодавства з 01.11.2019 року), виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2010 року № 2479-VІ, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 6 згаданого вище Закону, передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки. Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існують договірні відносини, даний договір чинний та не розірваний, підписаний сторонами, а отже суд вважає доведеним, що останньому\~ надавалися послуги з централізованого опалення, а також абонентського обслуговування, що також підтверджується розрахунковим листом абонента за особовому рахунку № [NUMBER] , який закріплений за\~ [PERSON] \~ (а.с. 4). Отже, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а також абонентського обслуговування, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц, провадження № 61-29708св18. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач\~ [PERSON] зареєстрованийв квартирі\~ за\~ адресою: [ADDRESS] , користується послугами з теплопостачання, які позивач КП БМР «Білоцерківтепломережа»\~ надавав останньому. З огляду на це, відповідач [PERSON] мав обов`язок оплатити позивачеві вартість наданих послуг з теплопостачання, однак, як встановлено судом, має заборгованість в розмірі 20 209,60 грн.\~ за період з 01.10.2019 року по 01.12.2022 року. Відповідач з відзивом стосовно позовної заяви позивача КП БМР «Білоцерківтепломережа» до суду не звертався та жодного належного доказу в спростування доводів позивача ним\~ не було надано, як і не спростовано те, що останній не є споживачем\~ зазначених послуг та дійсно не має заборгованості. В свою чергу, відповідач також не надав до суду і доказів сплати ним вказаних коштів чи доказів того, що не є таким, який отримує\~ надані з боку позивача послуги. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги становить 20 209,60 грн. Розрахунок боргу обґрунтований належним чином, відповідачем не спростований. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, а також абонентського обслуговування з відповідача\~ у\~ розмірі 20 209,60 грн. підлягають стягненню. Стосовно вимог позивача в частині\~ стягнення з відповідача суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 1618,94 грн. та 3% річних в розмірі 543,46 грн., за період з 01.10.2019 року по 01.12.2022 року, то суд приходить до наступного. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 6 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу. Разом з тим у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: «З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)». Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13. Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Серед іншого правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З огляду на те, що відповідач, прострочив\~ виконання грошового зобов`язання,\~ він на вимогу позивача повинен\~ сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Зазначена правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19 ). Суд погоджується з доданим з боку позивача розрахунком інфляційних нарахувань та 3% річних. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача щодо нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних не надав, як і не надав\~ контррозрахунку сум. Оскільки відповідач, як встановлено в судовому засіданні, та не спростовано з боку останнього, дійсно має заборгованість за певний період з несплати за послуги теплопостачання, позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних. Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача\~ інфляційних втрат та 3% річних є також обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в заявленому позивачем розмірі, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а\~ тому\~ на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача має бути стягнута заборгованість за централізоване опалення та абонентське обслуговування в розмірі 20 209,60 грн., а також суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 1618,94 грн., та три відсотки річних в сумі 543,46 грн. Отже, будучи споживачами послуг, відповідач повинен сплачувати отримані послуги, які були надані позивачем з централізованого опалення. А тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до\~ [PERSON] \~ про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Звертаючись до суду вищевказаними позовними вимогами позивач сплатив судовий збір в розмірі 2481,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 4117 від 29 серпня\~ 2022 року (а.с. 3). Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] \~ на користь позивача комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» підлягають стягненню понесені позивачем при звернені до суду судові витрати у розмірі 2 481,00 грн. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved