Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 15.07.2010 між ним та [PERSON] був укладений шлюб який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що був зроблений відповідний актовий запис № 1434, та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з матір`ю, спору щодо визначення місця проживання дітей не має. Підставою для розірвання шлюбу є те, що сімейне життя між сторонами не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між сторонами, байдужості до життя та проблем кожного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно і змінювати його не має намірів, примирення неможливе. Спір про майно, або інший спір про право, між подружжям відсутній. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2023 відкрито провадження у справі за позовом та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову визнала та проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 15.07.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що було зроблено актовий запис № 1434 від 15.07.2010 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, від 13.08.2014) та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, від13.08.2014). Діти проживають з матір`ю, спору щодо визначення місця проживання дітей не має. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, через відсутність взаєморозуміння між сторонами, байдужості до життя та проблем кожного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, сторони не ведуть спільного господарства. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved