Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, та просить стягнути з відповідача заробітну плату за березень та травень 2022 року в сумі 13000,00 грн.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки у сумі 19615,02 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 64158,05 грн., посилаючись на те, що він знаходився з відповідачем у трудових відносинах, і при звільненні 28.07.2022 року з ним не було проведено повного розрахунку, не виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки, не оплачено відпрацьований робочий час за березень та травень 2022 року, чим порушено його права, у зв`язку з чим вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку в період з 28.07.2022 року по 13.03.2023 року. Процесуальні дії у справі. 13.03.2023 позовна заява надійшла до суду. 16.03.2023 позовна заява була залишена без руху. 22.03.2023 надійшла уточнена позовна заява. 27.03.2023 позовна заява прийнята до розгляду; провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За клопотанням представника позивача у відповідача витребувано докази по справі. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. Відповідач відзив на позов не подав, докази на виконання ухвали суду не надходили. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] з 21.01.2021 по 28.07.2022 працював в ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ», звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.9-10/. Із наданої Позивачем інформації про\~рух коштів\~в АТ\~«ПУМБ» видно,\~що останні\~надходження коштів\~на банківській\~рахунок позивача\~від відповідача\~відбувалися у\~червні 2022\~року.\~Після 28.07.2022\~року коштів\~на рахунок\~позивача від ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ» не надходило\~/а.с.11-13/. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, позивач працював у березні 2022 року і травні 2022 року, однак виплата йому заробітної плати за вказані місяці не здійснена /а.с.15/. При цьому заробітна плата [PERSON] за два\~місяці перед\~звільненням становить:\~червень 2022\~року \~6500,00\~грн., відпрацьовано 30 днів; липень 2022 року - 17202,90 грн., відпрацьовано 28 днів. Тобто, судом встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням становила 11851,45 грн. Кількість робочих днів за вказаний період становила 58 (30 у червні та 28 у липні 2022 року), а отже, середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді 29. Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 408,67 грн. (11851,45 грн. : 29 днів). Період затримки виплати позивачу заробітної плати становить 162 робочих дні - з 29.07.2022 (наступний день після звільнення) по 13.03.2023 (дата проведення розрахунку позивачем). Відповідно, за час затримки розрахунку при звільненні відповідач мав сплатити позивачу 66204,54 грн. (408,67 грн. Х 162 робочих дні). Відповідач наказу\~про звільнення\~позивача не\~надав, однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком суми компенсації за невикористані ним дні відпустки, зокрема з кількістю днів невідбутої відпустки. Так, позивач працював не повний 2022 рік, а тільки 7 місяців, і за розрахунковий період для відпустки за 2022 рік приймається період з 21.01.2022 року по 28.07.2022 року, тобто повних 6 місяців і 7 днів, тому за 2022 рік він не використав 12 днів відпустки (з урахуванням правил округлення), тобто всього за 2021 та 2022 рік 36 днів, за які відповідач повинен був виплатити йому при звільненні компенсацію у сумі 14712,12 грн., яка розраховується множенням середньоденної заробітної плати позивача на кількість невикористаних днів відпустки (408,67 грн. Х 36 днів). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування. Статтею ст.43 Конституції України кожному громадянину гарантовано право на працю; на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. За ст.ст. 74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Нормою ст.83 цього Кодексу передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно з положеннями ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Нормою ст.24 вказаного Закону визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Як роз`яснило Міністерство праці та соціальної політики України листом від 24.06.2011 року за № 208/13/116-11, щоб розрахувати суму компенсації відпускних, яку потрібно виплатити працівникові, суму середньоденної заробітної плати множать на кількість невикористаних днів відпустки. Кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки,\~яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Згідно з вимогами ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст.116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116\~КЗпП України, при цьому визначальними у даному випадку є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В п.20 Постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки його\~виплати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8 лютого 1995\~року №\~100. Згідно з п.2 цього порядку, під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплати. Обчислення середньої заробітної плати при нарахуванні виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (пункт 5 вказаного Порядку). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено наступне. Позивачем доведено, що Відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку в день звільнення, оскільки Відповідач не виплатив йому заробітну плату за березень та травень 2022 року у загальній саму 13000,00 грн., не виплатив компенсацію за 36 днів невикористаної щорічної відпустки за 2021 та 2022 роки. у сумі 14712,12 грн. Оскільки позивачу не були виплачені всі належні суми у строки, зазначені в ст.116\~КЗпП України, то наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач не надав доказів заробітної плати позивача у травні 2022 року, а тому суд погоджується з позивачем, який в якості заробітку за два місяці, які передували звільненню, бере для розрахунку показники за червень і липень 2022 року. Компенсація судом розраховується станом на день подання позовної заяви до суду. А тому за весь період затримки, який становить 162 робочих дні - з 29.07.2022 (наступний день після звільнення) до 13.03.2023 (дата звернення позивача з позовом до суду),а не 157, як зазначив позивач, і сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 66204,54\~грн.(408,67 грн. х 162 робочих дні). Оскільки в день звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем, не виплатив йому нараховану заробітну плату, компенсацію за\~невикористані дні\~щорічної відпустки,суд вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача з такими вимогами. Разом з тим, з огляду на положення ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених стороною вимог, і оскільки позивач просить стягнути за час затримки розрахунку суму 64158,05 грн., суд вважає, що саме ця сума підлягає до стягнення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення заробітної плати, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, та на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений ним за подання цього позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial