Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19.10.2019 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що після народження дитини стосунки між сторонами погіршились. Станом на даний час між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони перестали вести спільне господарство. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї суперечить її інтересам. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 19.10.2019 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складений актовий запис № 2206. 26.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 23.05.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.05.2023 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відповідач [PERSON] подав заяву про надання сторонам строку для примирення. Так, у судовому засіданні в обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що у сторін є малолітня дитина, яка потребує уваги обох батьків та повинна проживати спільно з обома батьками. Також доводи відповідача ґрунтувалися на його бажанні продовжувати проживати у м. Тернополі, де у нього, зважаючи на тривалий період проживання, усталений побут. Однак про почуття любові до позивача, взаємоповаги та підтримки, бажання проживати саме з позивачем, відповідач не зазначив. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність обставин, визначених у ч. 2 ст. 1 СК України, а тому надання сторонам строку для примирення, про що категорично заперечувала позивач, є недоцільним та не дасть позитивних результатів. За таких підстав у задоволенні клопотання відповідача про надання сторонам строку для примирення відмовлено. У судовому засіданні 23.05.2023 позивач [PERSON] позов підтримала та просила позов задовольнити повністю. Зазначила, що категорично заперечує щодо примирення з відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу. Вказала, що впродовж останнього часу між сторонами часто виникали конфлікти, ініціаторами яких були як позивач, так і відповідач, що негативно впливає на психічний стан їх спільної дитини. У судовому засіданні 23.05.2023 відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Вважає, що необхідно вжити заходів для збереження сім`ї сторін, оскільки сторони є батьками малолітньої дитини. Також вказав, що впродовж останнього часу між сторонами виникали конфлікти та непорозуміння, однак вважає, що на даному етапі ще наявна можливість зберегти сім`ю. Зазначив, що у зв`язку з погіршенням стосунків між сторонами впродовж останніх 3 тижнів проживає окремо від позивача на орендованій квартирі. Не бажає розривати шлюб, оскільки прагне продовжувати проживати у м. Тернополі, де у нього, зважаючи на тривалий період проживання, усталений побут. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 19.10.2019 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складений актовий запис № 2206. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 3). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач посилалася на те, що після народження дитини стосунки між сторонами погіршились. Станом на даний час між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони перестали вести спільне господарство. Позивач втратила почуття любові до відповідача та не бажає проживати з ним однією сім`єю. Також суд встановив, що впродовж останніх трьох тижнів сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Такі обставини визнавались та не заперечувались сторонами у судовому засіданні. Щодо доводів відповідача про можливість збереження сім`ї суд зазначає, що відповідачем не надані докази, які б підтверджували, що після припинення спільного проживання відповідач, маючи намір зберегти сім`ю, вживав заходи для збереження сім`ї з позивачем. Указане у тому числі слугувало підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання сторонам строку для примирення. Більше того з наданих у судовому засіданні пояснень відповідача вбачається, що про будь-які почуття любові та поваги до позивача відповідач не вказував, зазначивши лише про те, що не бажає розривати шлюб, оскільки прагне продовжувати проживати у м. Тернополі, де у нього, зважаючи на тривалий період проживання, усталений побут. Також суд приймає до уваги те, що позивач категорично заперечує щодо збереження шлюбу та наполягає на його розірванні, в той час як норми чинного сімейного законодавства України визначають однією з засад шлюбу саме його добровільність. Крім цього, суд враховує той факт, що між сторонами часто виникають конфлікти та непорозуміння, що в свою чергу негативно впливає на емоційний та психічний стан спільної дитини сторін. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини сторін. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 1154114867 від 25.04.2023 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved