Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (у подальшому уточнений - редакція від 01.05.2023) до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 29.04.2017 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2022 даний шлюб розірвано. За час перебування у даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2022 у справі № 932/1287/22. Разом з тим, вважає, що дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, враховуючи військовий стан у країні, вимушену зміну місця проживання та стан здоров`я дитини, вона не може повноцінно забезпечувати сина самостійно. Для повноцінного забезпечення дитини усім необхідним, для його гармонійного розвитку та підтримання його здоров`я, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Як зазначено, відповідач є працездатним, отримує регулярний дохід. За наявною у неї інформацією, відповідач працює у ТОВ «АТБ-Маркет, а тому має змогу сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі. Такий розмір аліментів є необхідним для дитини, зокрема через необхідне постійне лікування. Так, відповідно до медичного висновку № 72 про дитину-інваліда віком до 18 років від 27.07.2021, [PERSON] , [INFO] , має захворювання дитячий аутизм F 84.0. Відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів від 26.10.2022, надано рекомендації по лікуванню для часткового відновлення обмеження життєдіяльності та соціально-побутового стану. Крім того, дитина спостерігається у лікаря-хірурга через такі наявні захворювання з народження, як фімоз та пупкова кила. Дані хвороби потребують оперативного хірургічного втручання. 11.11.2022 лікувально-діагностичним центром неврології та епілептологїї « [INFO] » сформовано консультативний висновок, відповідно до якого клінічний діагноз дитини [PERSON] , [INFO] : затримка психомовленнєвого розвитку у дитини з епілептиформною активністю на ЕЕУ. Розлад спектру аутизму. Гіперактивність з дефіцитом уваги. До того ж, періодичні огляди у лікарів вузьких спеціальностей також коштують чималих коштів. Дитина потребує постійного медичного нагляду, періодичного амбулаторного та стаціонарного лікування у психо-неврологічному диспансері, фізичну реабілітацію, санітарно-курортне лікування та також постійну терапію з підтримки і недопущення погіршення існуючого стану здоров`я. Також, дитині показано постійний (довготривалий) прийом ліків, середня вартість яких складає щонайменше 1500,00-2000,00 грн. Крім того, з 01.04.2022 син проходить індивідуальну програму корекції та реабілітації у Корекційному центрі «СЕНС» для покращення індивідуальних розумових навичок, соціальних навичок, навчанню комунікації, вартість занять за один календарний місяць складає 9500,00 грн. до того ж, син, як і всі діти, періодично хворіють застудними захворюваннями, є необхідність лікування у стоматолога, що враховуючи особливості його захворювання та необхідності індивідуального підходу, потребує значних коштів. Отже, таке лікування їй одній непосильне, враховуючи, що весь свій час вона присвячує сину та не має змоги додаткового заробітку. Повноцінне харчування, одяг та взуття також потребують значних матеріальних вкладень. Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів на рівні 1/3 частини від усіх видів заробітку, забезпечується рівність батьків при несенні обов`язку утримання дитини. До того ж, як їй відомо, відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Позивачка також вказує, що вона зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу для стягнення аліментів з відповідача 26.07.2022, однак ухвалою суду від 25.10.2022 у справі № 932/4035/22 у видачі судового наказу було відмовлено з незалежних від неї причин (не підтверджено місце реєстрації відповідача). В зв`язку з такими обставинами, вважає за можливе та необхідне, відповідно до ст. 191 СК України, стягнути з відповідача аліменти за минулий період, починаючи з 26.07.2022. Крім того, зазначає, що її дохід та увесь її час зводиться до того, щоб забезпечити належні умови проживання, матеріального забезпечення, виховання, лікування та розвитку дитини, тому вважає за необхідне утримати з відповідача аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку). Тож, зважаючи на викладене вище, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.07.2022, тобто з дня подачі до суду заяви про видачу судового наказу і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь судові витати. Ухвалою суду від 31.03.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надходило. Крім того, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Кваша І.В. підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві та з урахуванням доказів, доданих до позову. Крім того, зазначив, що у п. 3 прохальної частини уточненої позовної заяви помилково зазначено про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, тоді як вірним є до досягнення дитиною шестирічного віку. Також вказав, що судовий збір позивачка не сплачувала, але понесла витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 5000,00 грн., про що будуть подані докази у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала доводи адвоката та просила задовольнити позов у повному обсязі. Додатково зазначила, що розмір її доходу становить близько 20000,00 грн. на місяць. Протягом останніх трьох місяців відповідач надсилав їй по 3000,00 грн., які вона рахувала як матеріальну допомогу на дитину, і, відповідно, врахує їх при виконанні судового рішення про стягнення аліментів. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що син не страждає на епілепсію, а просто не розмовляє. Він надає матеріальну допомогу на утримання сина, а саме, надавав позивачці у період з березня по травень 2023 року по 3000,00 грн. Розмір його щомісячного доходу становить 13000,00 грн.-14000,00 грн. Таким чином, позовні вимоги визнав частково, а саме, щодо стягнення з нього на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). Проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини заперечував у повному обсязі. Також зазначив, що інших утриманців він не має. Заслухавши думку учасників справи та представника сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2017, який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2022 у справі № 932/1287/22. За час перебування у цьому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.04.2022, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 135 від 31.01.2018. Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає. Щодо місця проживання дитини між сторонами спір також відсутній. До того ж, судом встановлено, що сторони разом не мешкають і їхня спільна неповнолітня дитина знаходиться на утриманні матері і проживає разом з нею за її місцем проживання: [ADDRESS] . На даний час позивачка [PERSON] не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину, враховуючи витрати, які вона несе та незважаючи на розмір її заробітку, який становить близько 20000грн. щомісяця. Як вбачається з доданих позивачкою матеріалів, 26.07.2022 вона зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання до суду цієї заяви і до повноліття дитини. Разом з тим, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2022 у справі № 932/4035/22 відмовлено у видачі судового наказу, на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у зв`язку з неможливістю встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника [PERSON] . Судом врахована позиція відповідача про те, що він не відмовляється від обов`язку утримувати дитину і згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця. При прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідач є працездатним, оскільки у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б свідчили про інше. Крім того, інформації про наявність у відповідача інших утриманців немає, відсутні відомості про те, що з нього проводиться стягнення за виконавчими документами. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зокрема, у розмірі на одну дитину - однієї чверті (ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України). Крім того, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначені аналогічні положення щодо розміру стягнення аліментів на одну дитину. До того ж, частиною другою статті 161 ЦПК України передбачено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Що стосується доводів позивачки про здійснення нею значних фінансових витрат на лікування та догляд сина, у зв`язку з його хворобами, про що надано відповідні докази, то суд звертає увагу позивачки на те, що відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Тобто, такі витрати позивачки за своєю природою підпадають під поняття додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а таких вимог позивачкою не заявлялося. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, зважаючи на встановлені судом обставини, а також те, що позивачка просила стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з врахуванням стану здоров`я дитини та витрат, які вона несе у зв`язку з цим, а відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), враховуючи працездатність відповідача, його наміри та бажання утримувати спільну з позивачкою неповнолітню дитину, відсутність відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає, що у цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, який є мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину, а також є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивачкою не доведено належними, допустимими та переконливими доказами той факт, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у заявленому нею розмірі, а менший розмір не забезпечить належне утримання дитини, а також нею не пред`являлися до відповідача позовні вимоги про додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, при умові, що суд вирішує спір, враховуючи норми ст. 13 ЦПК України, тобто в межах пред`явлених позовних вимог. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, зокрема, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом враховуються також ті обставини, що дитина мешкає разом з позивачкою та фактично перебуває на повному її утриманні. Щодо періоду стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період, починаючи з 26.07.2022, тобто з дня подачі до суду заяви про видачу судового наказу, про що зазначено позивачкою у позовній заяві, суд зауважує, що статтею 191 СК України регламентовано час, з якого присуджуються аліменти на дитину. Так, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таким чином, враховуючи зазначені вище норми права, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина, починаючи саме з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 10.03.2023 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття, оскільки доводи позивачки про відмову їй у видачі судового наказу з підстав неможливості встановлення судом зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) [PERSON] , як підставу для стягнення аліментів за минулий період, не свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини Як визначено статтею 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 80 СК України). Крім того, відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Отже, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу, чоловік зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного або психічного розвитку, до досягнення дитиною шести років. Крім того, суд вважає, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного або психічного розвитку, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При вирішенні даного спору судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні, що власне і не оспорюється відповідачем. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та відповідно до наданих ряду медичних документів, страждає дитячим аутизмом та іншими захворюваннями. Разом з тим, встановлені під час розгляду справи обставини, наявні та досліджені докази жодним чином не дають суду підстав для повного задоволення заявлених у цій частині позовних вимог. Позивачкою, зважаючи на те, що саме на ній лежить обов`язок доведення можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу (аліменти) дружині, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного або психічного розвитку, до досягнення дитиною шести років, - не у повній мірі доведено ті обставини, на які вона посилалася у судовому засіданні про те, що вона потребує матеріальної допомоги саме у розмірі 1/6 частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, і, відповідно того, що у відповідача по справі наявна можливість надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання дружини у заявленому нею розмірі. З огляду на наведені вище обставини, що встановлені під час розгляду справи, враховуючи вік відповідача, стан його здоров`я, працездатність, розмір доходів, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на її утримання аліментів у розмірі 1/8 частини його доходу (заробітку), починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та продовжувати до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , шести років, тобто до [INFO] . В іншій частині слід відмовити. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи позицію відповідача, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Разом з тим, при зверненні до суду із даним позовом, позивачка не сплачувала судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави у сумі 1073 грн. 60 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial