Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

26 серпня 2021 року представник позивача звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення частини витрат за понесені житлово-комунальні послуги. Вимоги позивача обґрунтувала тим, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частки кожен. Відповідач починаючи з вересня 2015 року за вказаною адресою не проживає, однак, продовжує бути зареєстрованою. Починаючи з вересня 2015 року позивач самостійно сплачує комунальні платежі за всю квартиру. Так, за період з 01.07.2019 року по 01.07.2022 рік за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем сплачено - 36957,12 грн.; за період з серпня 2019 року по липень 2022 року за послуги з управління багатоквартирним будинком 19422,96 грн.; за період з липня 2019 по липень 2022 року за послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення та захоронення твердих побутових відходів) в загальній сумі - 3296,88 грн.; за період з січня 2020 року по липень 2022 року за розподіл природного газу 1846,00 грн., а всього: 61522,96 грн. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що оскільки відповідач є співвласником спірної квартири, однак бажання брати участь в оплаті спожитих послуг не проявляє, між ним та відповідачем відсутні домовленості у сплаті за спожиті комунальні послуги, то відповідач має компенсувати йому понесені витрати на оплату комунальних послуг спірної квартири з розрахунку її частки у праві власності, що становить 30761,48 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді\~від 07\~вересня 2022\~року позовну\~заяву представника\~позивача [PERSON] \~ адвоката\~Коки Валентини\~Аркадіївни прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У запереченнях проти позову представник відповідача вказує, що відповідач не заперечує, що є власником 1/2 частки квартири за адресою; [ADDRESS] проте вона там тривалий час не живе, а тому не зобов`язана сплачувати за неї. Крім того у певний період позивач чинив перешкоди у користуванні квартирою, та вона змушена була звертатися до суду для поновлення своїх прав. Також вказує, що відповідач має намір ініціювати поділ рахунків на оплату послуг та квартири. Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх з позивачем присутності , позовні вимоги підтримує повністю та просить задовільнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без їх з відповідачем присутності , проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в позові. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.02.1999 року воно видано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру загальною площею 80,94 кв.м. за адресою; [ADDRESS] (а.с.10) Згідно договору дарування від 03.12.2004 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. [PERSON] подарувала 2/3 вказаної квартири, а [PERSON] прийняла у власність (прийняла в дар) 1/2 , а [PERSON] 1/6 ідеальну частку у праві спільної часткової власності на квартиру. Отже право власності на квартиру за адресою; [ADDRESS] належить сторонам в розмірі по 1/2 частки кожному (а.с.10-12,13,14,15) у вказаній квартирі зареєстровано сторони та їх діти (а.с.16) проте згідно довідки від 27.01.2022 відповідач, [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають у квартирі(а.с.17,129, 130) Сторони з 21.08.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, проте рішенням Корольовського районного суду м.Житомира у справі №296/3122/17 від 26.03.2021 шлюб між ними розірвано (а.с.18) За період з 01.07.2019 року по 01.07.2022 рік позивач сплатив: за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем сплачено - 36957,12 грн. на виконання договору від 24.02.2011 (а.с.22-35); за період з серпня 2019 року по липень 2022 року за послуги з управління багатоквартирним будинком 19422,96 грн. (а.с.38-47) ; за період з липня 2019 по липень 2022 року за послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення та захоронення твердих побутових відходів) в загальній сумі - 3296,88 грн. (а.с.48-62); \~ \~ \~ \~ за період з січня 2020 року по липень 2022 року за розподіл природного газу 1846,00 грн., а всього: 61522,96 грн.(а.с.63-72) 11.12.2020 відповідач звертався до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом, а саме квартирою за адресою; [ADDRESS] . Так 09.09.2021 року судом апеляційної інстанції постановлено: Вселити [PERSON] в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від зазначеної квартири. (а.с.106-109) 04.08.2021 відкрито провадження у справі №296/6520/21 про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] (а.с.113-114) Про результати розгляду справи суд не повідомлено. Згідно довідки від 15.09.2022 відповідач має заборгованість по аліментам позивачу в сумі 18461,44 період з червня 2021 року по серпень 2022 включно (а.с.131) Таким чином суд встановив, що сторони є власниками квартири за адресою; [ADDRESS] по 1/2 частки кожен (а.с.10-12,13,14,15) , та спірним є питання щод утримання майна, що регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог прийшов наступного. Частина 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони визнають, що є власниками квартири за адресою [ADDRESS] розмір частки кожного з них 1/2 частини квартири. Спірні правовідносини щодо здійснення спільної часткової власності врегульовано Цивільним кодексом України. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц). Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири розмір кожного з ник 1/2 частки квартири, отже і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що під витратами на управління, утримання та збереження спільного майна у розумінні ст. 360 ЦК України, які мають нести сторони як співвласники квартири, слід розуміти витрати на утримання цієї квартири, які є об`єктивно необхідні для підтримання її у придатному для використання за призначенням стані, тобто безпосередньо пов`язані саме із забезпеченням належного технічного стану квартири, без вчинення яких житло втратить свої споживчі властивості. За період з 01.07.2019 року по 01.07.2022 рік позивач сплатив: за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем сплачено - 36957,12 грн. на виконання договору від 24.02.2011 (а.с.22-35); за період з серпня 2019 року по липень 2022 року за послуги з управління багатоквартирним будинком 19422,96 грн. (а.с.38-47) ; за період з липня 2019 по липень 2022 року за послуги з поводження з побутовими відходами (вивезення та захоронення твердих побутових відходів) в загальній сумі - 3296,88 грн. (а.с.48-62); \~ \~ \~ \~ за період з січня 2020 року по липень 2022 року за розподіл природного газу 1846,00 грн., а всього: 61522,96 грн.(а.с.63-72) Представник відповідача ставив під сумнів копії документів про сплату платежів, проте представник позивача долучив до справи оригінали квитанцій тим самим усунувши сумніви, хто саме сплачував платежі на утримання квартири - це [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування половини вартості понесених ним витрат на центральне опалення та постачання гарячої води, комунальні послуги, водопостачання і водовідведення, та утримання будинків та прибудинкової території. Судом встановлено, і даний факт підтверджено сторонами, що відповідач у спірній квартирі з вересня 2015 року не проживає . Проте суд констатує, що що не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, як і факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц (провадження №61-2066св19). Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц). Так, у справі № 638/5001/17 Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про те, що хоча один із співвласників квартири зареєстрований в ній, проте не проживає і не користується послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії, а тому вартість цих послуг стягненню не підлягає. Разом з тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з опалення та утримання будинку і прибудинкової території, то з відповідача слід стягнути 1/2 частину коштів, сплачених за ці послуги іншим співвласником. Відтак, оскільки позивачем не заявлялася вимога про відшкодування витрат за надання послуг з електроенергії та газопостачання, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини витрат, понесених за сплату житлово-комунальних послуг за опалення за період з 01.07.2019 по 01.07.2022 в розмірі 36957,12 грн, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Ордер на надання правничої (правової) допомоги №1028235 від 12.07.2022. (а.с. 72), попередній розрахунок суми судових витрат (а.с. 71), відповідь КП «Житомиртеплокомуненерго» на адвокатський запит (а.с. 21), відповідь ТОВ «Керуюча Компанія «КомЕнерго-Житомир» №340 від 02.08.2022 на адвокатський запит (а.с. 38), відповідь КП «Автотранспортне підприємство 0628» Житомирської міської ради на адвокатський запит (а.с. 48), відповідь АТ «Житомиргаз» на адвокатський запит (а.с. 64). Суд з урахуванням положень ЦПК України, практики Верховного Суду з питань стягнення витрат на правову допомогу, дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. та 992,40 гивень судового збору сплаченого позивачем при подачі позову (ас.7,76)

Outcome: approved