Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Суворовської одеської державної нотаріальної контори, в якому просила: -встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; -визнати заповіт [PERSON] , посвідчений 11.11.2014 р. приватним нотаріусом Ганченко О.М., реєстраційний номер 1437, частково недійсним; -визнати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1217, що видане 20.07.2016 р. [PERSON] приватним нотаріусом Ганченко О.М., частково недійсним. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є: позивачка та її брат [PERSON] . Мати померлого - [PERSON] відмовилася від своєї частки на спадщину на користь [PERSON] . Позивачка вказує про те, що відповідач [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси на отримав рішення яким йому було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини, відповідно до рішення суду брат позивачки [PERSON] вступив у спадщину за заповітом після померлого батька [PERSON] . [PERSON] не повідомив ні суд, ні державну нотаріальну контору про те, що є ще донька у померлого, яка також є спадкоємцем першої черги та має право на обов`язкову частку у спадщині. Позивачка зазначає про те, що з 07.11.2014 року є пенсіонеркою за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, та на момент смерті її батька [PERSON] вже була непрацездатною особою. Позивачка вказує про те, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. Причинами пропуску строку для прийняття спадщини є наступні обставини: вона є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України - з міста Донецька. З 02.09.2014 року проживала у місті Києві, а потім переїхала до м. Вінниці у зв`язку з навчанням сина, оскільки в Вінницю переїхав Донецький університет імені Стуса. На початку військових дій у місті Донецьку перебувала на відпочинку у м. Бердянську, тому зразу з відпочинку довелося переїхати до м. Києва. Із документів мала тільки паспорт, усі інші документи залишилися на тимчасово окупованій території у м. Донецьку. Оскільки позивачці не було де жити у м. Одесі вона приїхала до Одеси тільки на один день. Зразу після похорон повернулася до Києва. В день похорон батька позивачка не мала ні фізичної, ні моральної можливості звертатися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Позивачка вказує, що проживаючи у м. Києві, вона звернулася до нотаріальної контори з приводу подачі заяви про прийняття спадщини, але їй було відмовлено в прийнятті заяви та пояснили, що потрібно підтвердити родинні стосунки з батьком, оскільки різні прізвища, а також потрібно свідоцтво про смерть [PERSON] . Як зазначає позивачка, відповідач відмовився надати свідоцтво про смерть батька. А свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб - документи, які підтверджують родинні стосунки, знаходилися у м. Донецьку. Також позивачка вказує, що не мала змоги поїхати у Донецьк, оскільки там йшли бойові дії, а крім того, разом з сином склалися дуже важкі життєві обставини - проживали на квартирах, які винаймали та у знайомих, постійно хворіли: син псоріазом, а позивачка кардіологічними захворюваннями, які спричинив стрес у зв`язку з бойовими діями у рідному місті. Також не мали коштів навіть на їжу, а тим більше, на поїздки. Таким чином, для позивачки склалися об`єктивні непереборні істотні труднощі для вчинення дій, направлених на оформлення спадщини. При цьому, позивачка вказує, що весь час намагалася отримати документи, необхідні для звернення у нотаріальну контору і оформлення своїх прав на частину спадкового майна. Про те, що брат [PERSON] звертався до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини позивачці відомо не було, та її не залучили до участі у справі. Позивачка, як спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, вважає, що також має право для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначає про те, що після того, як зібрала усі документи, вона звернулася до нотаріальної контори, але 22.02.2018 року нотаріус відмовив позивачці у прийнятті заяви через те, що позивачкою пропущений строк для прийняття спадщини. 29.04.2020 року позивачці стало відомо про те, що [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілий будинок [ADDRESS] . Позивачка вважає, що Свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] та заповіт батька [PERSON] не відповідають вимогам закону і порушують її спадкові права, оскільки незалежно від змісту заповіту, вона має право на обов`язкову частку у спадщині. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворвоського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 13.06.2018 року на 14год. (суддя Шепітко І.Г.). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року витребувано з Четвертої Одеської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.10.2018 року витребувано у\~ приватного нотаріуса\~ Одеського міського \~нотаріального округу \~Ганченко О.М. належним чином посвідчену копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 12.06.2019 року на 11год. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 06.02.2020 року на 14год. (суддя Бабаков В.П.). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Островської Л.Л. про забезпечення позову за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта Одеська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва по право на спадщину за заповітом частково недійсним відмовлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2021 року справу прийнято до провадження ( суддя Аліна С.С.) та призначено підготовче судове засідання на 19.05.2021 року на 12год. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 16.06.2021 року на 09год. 15хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року замінено третю особу по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа: Четверта одеська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, а саме замінено третю особу Четверту одеську державну нотаріальну контору її правонаступником - Суворовською державною нотаріальною конторою. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2021 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Островської Л.Л. про забезпечення позову за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта Одеська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва по право на спадщину за заповітом частково недійсним відмовлено. У судове засідання з`явилися позивачка [PERSON] та її представник адвокат Островська Л.Л., позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в матеріалах міститься письмова заява представника адвоката Бевза К.І., в якій просить суд розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника (т.2, арк.сп.1). Також, в матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Бевза К.І., в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні (т.1, арк.сп.212-218). У судове засідання представник третьої особи Суворовської одеської нотаріальної контори не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. \~ \~ \~ \~У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та представника третьої особи, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 19.06.2015 року [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №6723 (т.1, арк.сп.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,1 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер:26987966 від 18.09.2014 року, форма власності приватна, орган державної реєстрації прав реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області (т.1, арк.сп.24), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 26988287 від 18.09.2014 року (т.1, арк.сп.110). [PERSON] , [INFO] , є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видано Куйбишевським Р-РАГС м. Сталіно, актовий запис №2302 (т.1, арк.сп.7). Судом встановлено про те, що 22.02.2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. із заявою про прийняття спадщини (т.1, арк.сп.36). Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається лист приватного нотаріуса №18/02-14 від 22.02.2018 року, відповідно до якого позивачці повідомлено про те, що нею попущено строк на прийняття спадщини, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (т.1, арк.сп.55). Відповідно до ст. 1222 ЦК України, за загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за Законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття такої спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно вищезазначеного пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Враховуючи викладене, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зважаючи на судову практику ВСУ, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Судом встановлено, та із матеріалів справи вбачається про те, що позивачка [PERSON] у встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори не звернулася, оскільки є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідками про взяття на облік ВПО (т.1, арк.сп.11, 12, 13,14). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. \~ \~Суд вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, вказані позивачкою, є поважними, а додатковий строк в два місяці, з дня набрання рішенням законної сили буде достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Суворовської одеської державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину частково недійсними, суд зазначає наступне. Судом встановлено про те, що 11 листопада 2014 року [PERSON] ( батько позивачки) , який помер [INFO] , склав Заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Ганченко О.М., зареєстровано в реєстрі за №1437, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право заповів ( сину) [PERSON] , [INFO] (т.1, арк.сп.100). Відповідно до ст.1216ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст.1241ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни це непрацездатні громадяни, особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається про те, що на момент складання заповіту, позивачка [PERSON] була повнолітньою непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] , яке видано 07 листопада 2014 року (т.1, арк.сп.9). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні , повнолітні непрацездатні діти спадкоємця, непрацездатна вдова ( вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка). Судом встановлено про те, що відповідач [PERSON] звертався до суду з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2016 року позов [PERSON] до Одеської міської ради задоволено (т.1, арк.сп.94). Визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у три місяці. Судом встановлено про те, що 20.07.2016 року приватним нотаріусом Ганченко О.М., на підставі Заповіту від 11.11.2014 року, видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №1217 [PERSON] (т.1, арк.сп.33). Статтею 1301ЦК України пе6редбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року в справі № 742/740/17 свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11 (провадження№ 61-12290св18) і від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18). У постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 Касаційний цивільний суд Верховний Суд України дійшов висновку про наступне: «у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Суворовської одеської державної нотаріальної контори про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину частково недійсними є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу який би спростував доводи викладені позивачкою по справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).\~ \~ При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Суворовської одеської державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину частково недійсними підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved