Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції України в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь 300000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди (том 1 а.с. 1-14). Вимоги обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Чернігівської обласної ради № 46-5/V11 від 20.07.2016, його, [PERSON] , депутата Чернігівської обласної ради сьомого скликання було призначено виконуючим обов`язки директора комунального навчального закладу «Чернігівській обласний навчально-виробничий центр» з 21.07.2016 терміном на один рік на умовах контракту. Таким чином, він виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а тому був службовою особою. 06 березня 2017 року за заявою ФОП [PERSON] відомості були внесені до ЄРДР за № 12017270000000285 за ознаками скоєння ним кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України. 06 березня 2017 року було розпочато досудове розслідування кримінального провадження за № 12017270000000285 від 06 березня 2017 року за фактом вимагання саме ним, службовою особою, неправомірної вигоди. 26 квітня 2017 року мої дії були перекваліфіковані органом досудового розслідування з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду з використанням наданого їй службового становища. 16 травня 2017 року за рапортом слідчого О.В. Ященко були внесені до ЄРДР за № 12017270000000353 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України. 16 травня 2017 року постановою прокурора відділу процесуального керівництва Домашенка Ю.М. матеріали досудових розслідувань за №№ 12017270000000285, 12017270000000353 об`єднане в одне провадження за № 12017270000000285, про що внесені відомості до ЄРДР. 16 травня 2017 року, йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України. 27 липня 2017 року обвинувальний акт відносно нього, [PERSON] , було направлено до Деснянського районного суду м. Чернігова. Згідно обвинувального акту від 27 липня 2017 року дії позивача були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 366 КК України, як видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, та за ч. 1 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища. Вказує, що кримінальне провадження за № 12017270000000285 від 06 березня 2017 року в суді розглядалося з 27 липня 2017 року по 25 червня 2018 року та вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 червня 2018 року у справі № 750/7236/17 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України та виправдано [PERSON] . Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року в цій справі вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 червня 2018 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. З 09 листопада 2018 року по 16 грудня 2019 року повторно розглядалося кримінальне провадження за № 12017270000000285 від 06 березня 2017 року відносно нього. 25 листопада 2019 року обвинувачення було змінено згідно нового обвинувального акту дії [PERSON] кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 366 КК України, як видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, та за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство). Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 грудня 2019 року у справі № 750/7236/17 визнано невинуватим та виправдано [PERSON] в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 190 КК України за недоведеністю в його діянні даних складів злочинів. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 грудня 2019 року залишено без змін. Вирок суду першої та ухвала суду апеляційної інстанцій в касаційному порядку не оскаржувались. Позивач вважає, що виходячи з результатів розгляду кримінального провадження я отримав право вимагати від держави відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Позивач зазначає, що він, будучи публічною особою, займався активною благодійною, волонтерською, громадською та політичною діяльністю, був волонтером Чернігівської обласної громадської організації інвалідів «Повір у себе», очолював громадську організацію Чернігівське обласне об`єднання «Милосердя і Доброта» за що отримав подяку від міністра міністерства Соціальної політики України. Як публічна особа мав дуже велике коло спілкування - користувався повагою серед депутатів Чернігівської обласної ради, займав принципову негативну позицію відносно корупціонерів, як заступник комісії Чернігівської обласної ради по боротьбі з корупцією, користувався довірою в своєму виборчому окрузі, його поважали виборці та люди, з якими він спілкувався. На той час він був публічною особою, депутатом Чернігівської обласної ради, заступником голови комісії з питань регламенту, депутатської етики, законності та запобігання корупції, дана новина спричинила неабиякий «інтерес» у засобах масової інформації. В інтернеті, друкованих ЗМІ, на всіх Чернігівських регіональних та центральних телевізійних каналах почали з`являтися публікації про те, що він корупціонер, хабарник і головне - на посаді заступника голови комісії з питань регламенту, депутатської етики, законності та запобігання корупції. Звертає увагу, що ЗМІ посилалися на дані національної поліції в Чернігівській області, Генерального прокурора, його речниці та прокуратури Чернігівської області. Завдяки незаконним діям співробітників національної поліції в Чернігівській області та завдяки службової недбалості працівників Чернігівської обласної прокуратури він водночас був оголошений винним до проголошення судового рішення, став злочинцем, хабарником, непорядною людиною, корупціонером, на нього обрушився цілий потік брудної перекрученої, недостовірної інформації, яка розповсюджувалася не тільки в мережі Інтернет, обласних ЗМІ, а і на всіх центральних телевізійних каналах України. Позивач вважає безперечним той факт, що під час досудового розслідування та судового розгляду, він зазнав значних душевних страждань, втратив свою ділову репутацію, відбулись негативні зміни у особистому житті, оскільки був публічною особою, займався громадською та політичною діяльністю, мав велике коло спілкування, і незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та опублікування низки статей негативного змісту (з джерел правоохоронних органів), суттєво вплинули на ставлення до нього друзів, знайомих та партнерів, підірвали авторитет та статус добропорядної, добросовісної, чесної, гідної людини, яка має бездоганну ділову репутацію. Він змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації, чим безумовно йому завдано додаткових душевних страждань. І навіть вже зараз, коли пройшло півтора року з час вступу в законну силу виправдувального вироку, існування в його біографії кримінального провадження та образу депутата хабарника згадується у розмовах з сусідами та знайомими, що в свою чергу негативним чином впливає на побудову нормальної комунікації з ними. Що стосується інших негативних наслідків, то найбільш непоправним серед них називає страх, обуреність та нервову роздратованість, які призвели до погіршення стану здоров`я та залишаться у нього назавжди. Обгрунтовуючи розмір відшкодування за моральні страждання, позивач вказує, що на сьогоднішній день розмір мінімальної заробітної плати становить - 6700 гривень. Під слідством та судом він знаходився 3 роки 9 місяців - 45 місяців. Отже гарантований мінімум моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом становить 45 х 6700 = 301500 гривень. Однак, з урахуванням всіх обставин викладених вище, в своїй сукупності вважає, що йому було спричинено значну моральну шкоду, розмір якої випливає з тривалості, обсягу, характеру та ступеню завданої немайнової шкоди, яку позивач оцінює в 3000000 гривень. 27.12.2022 року на адресу суду від відповідача Державної Казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Також вважають, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності (том 1 а.с. 83-86). 30.12.2022 року відповідачем Чернігівською обласною прокуратурою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому з огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру такої шкоди та підстав для її стягнення просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також зазначають, що будь-яких вимог до Чернігівської обласної прокуратури позов не містить, тому вона є неналежним відповідачем у цій справі. Також вважають, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували необхідність відшкодування йому моральної шкоди саме у розмірі 3000000 грн., в обґрунтування підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише загальні фрази, визначені законом, водночас належних доказів для підтвердження вказаних обставин позивачем не долучено. Щодо доданих до позовної заяви ксерокопій публікацій з ЗМІ, наголошують, що Чернігівська обласна прокуратура не має будь-якого відношення до публікацій, які опубліковано на сайті телерадіокомпанії «SVOBODA FM» та порталі Чернігова «Gorod.cn.ua», тощо. Кожна з них має посилання на джерело інформації і в жодному з них цим джерелом не зазначено Чернігівську обласну прокуратуру. Тому питання спростування даних, зазначених у текстах статей не відноситься до повноважень прокуратури. Єдиною публікацією прокуратури, наданою як доказ позивачем, є публікація з сайту Чернігівської обласної прокуратури від 28.07.2017 «Завершення досудового розслідування стосовно депутата місцевої ради підозрюваного в службовому підробленні та отриманні неправомірної вигоди». Вказана публікація висвітлює діяльність обласної прокуратури з метою належної організації інформування суспільства про діяльність органів прокуратури України відповідно до ст. ст. 6, 9 Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», наказом Генерального прокурора від 11.11.2020 № 520 «Про організацію інформування суспільства щодо діяльності органів прокуратури», з дотриманням вимоги щодо оприлюднення Інформації про результати досудового розслідування у кримінальних провадженнях з додержанням вимог ст. 222 КПК України, не допускати поширення даних про особу підозрюваного, обвинуваченого або підсудного до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього, а стосовно потерпілого - без його згоди. Таким чином вважають, що згадана публікація направлена саме на висвітлення роботи органу прокуратури та не містить персональних даних позивача (том 1 а.с. 118-123). 12.01.2023 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами та не підтвердив, яких саме душевних страждань він зазнав, та які конституційні права були порушені, не довів заподіяння йому поліцейськими моральної шкоди ( том 1 а.с. 223-225). У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 132-135). Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник Головного управління національної поліції в Чернігівській області в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити, з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на доводи, що містяться у відзиві на позовну заяву. Щодо визначення підсудності справи суд керується процесуальними нормами статей 27, 28 чинного ЦПК України, як прийнятими пізніше Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №750/7236/17 Деснянського районного суду м. Чернігова, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Встановлено, що 06 березня 2017 року були внесені відомості до ЄРДР за №12017270000000285 за ознаками скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання отримання службовою особою неправомірної вигоди (том 1 а.с. 72-73 справи №750/7236/17). 26 квітня 2017 року дії [PERSON] постановою слідчого перекваліфіковані з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України (том 1 а.с. 77 справи №750/7236/17). 16 травня 2017 року за рапортом слідчого внесені відомості до ЄРДР за №12017270000000353 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (том 1 а.с. 83 справи №750/7236/17). 16 травня 2017 року постановою прокурора матеріали досудових розслідувань за №№ 12017270000000285, 12017270000000353 об`єднане в одне провадження за № 12017270000000285, про що внесені відомості до ЄРДР (том 1 а.с. 87-88 справи №750/7236/17). 16 травня 2017 року [PERSON] вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України (том 2 а.с. 86-92 справи №750/7236/17). 27 липня 2017 року обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 366 та ч. 1 ст. 368 КК України направлено до Деснянського районного суду м. Чернігова для розгляду (том 1 а.с. 1 справи №750/7236/17). Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 червня 2018 року у справі № 750/7236/17 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України та виправдано (том 2 а.с. 142-155 справи №750/7236/17). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 червня 2018 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції (том 2 а.с. 218-226 справи №750/7236/17). 25 листопада 2019 року обвинувачення змінено і згідно нового обвинувального акту дії [PERSON] кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 366 КК України, як видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, та за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) (том 3 а.с. 98-104 справи №750/7236/17). Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 грудня 2019 року у справі № 750/7236/17 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 190 КК України за недоведеністю в його діянні даних складів злочинів (том 3 а.с. 141-166 справи №750/7236/17). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 грудня 2019 року, яким [PERSON] визнано невинуватим та виправдано в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 190 КК України за недоведеністю в його діянні даних складів злочинів - залишено без змін (том 4 а.с. 42-67 справи №750/7236/17). У статтях 55,56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 4 ст. 62 Конституції України, у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема: у випадку постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] перебував під слідством та судом з 16 травня 2017 року (з моменту вручення повідомлення про підозру) по 18 грудня 2020 року (дата постановлення Чернігівським апеляційним судом ухвали, якою залишено без змін вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 грудня 2019 року), тобто 43 місяці та 2 дні. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено з 01 жовтня 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 гривень. Таким чином, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом ( з 16.05.2017 року по 18.12.2020 року - 43 місяці та 2 дні та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць ((6700х43)+(6700/30х2)) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 288546,67 гривень. Враховуючи тривалість перебування [PERSON] під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 500000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial