Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

23 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недійсним та скасувати заповіт, посвідчений 18 липня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиною Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 1675, що був складений [PERSON] на ім`я [PERSON] . Обґрунтовано позов тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився дідом позивачу, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя, а саме 23 червня 2008 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. До складу спадщини входить квартира [ADDRESS] . На даний час у Першій чернігівській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа щодо майна померлого. Під час розгляду справи про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини їй стало відомо, що [PERSON] 18 липня 2019 року склав інший заповіт, яким все своє майно заповів дружині - [PERSON] . Позивач постійно спілкувалася з дідом по телефону, однак він не повідомляв їй про те, що склав інший заповіт. Останні роки перед смертю [PERSON] страждав на онкологічну хворобу, приймав знеболювальні, які могли вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій. Волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт складений [PERSON] за рік до смерті в стані, в якому він не усвідомлював значення своїх дій, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом, оскільки її права порушені як спадкоємця за заповітом, що складений у 2008 році. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що складений заповіт відповідав волевиявленню [PERSON] , оскільки останній та відповідач перебували в шлюбі з 30 липня 1993 року і до дня його смерті. Після посвідчення оспорюваного заповіту [PERSON] продовжував жити нормальним життям, власноруч заповнював та підписував договори, сплачував за надані послуги. Після смерті [PERSON] відповідач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] помер від хронічної серцевої недостатності у віці 82 роки. Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, що свідчить про її необізнаність про смерть [PERSON] . Останній раз дзвінки від позивача до діда були в 2019 році, тому фактично вона не могла і не може стверджувати про обізнаність щодо його стану здоров`я та можливості усвідомлення значення своїх дій. Зазначені позивачем обставини, що покійний дід страждав на онкологічну хворобу, у зв`язку з чим приймав знеболювальні, за наслідком чого не міг усвідомлювати значення своїх дій, не відповідають дійсності. [PERSON] ніколи не страждав на онкозахворювання, ніде на обліку не перебував і всі зазначені обставини є вигаданими. Третя особа - Перша чернігівська державна нотаріальна контора подала пояснення на позов, в яких зазначила, що 05 вересня 2020 року на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом, поданою дружиною спадкодавця [PERSON] , Першою чернігівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 120/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Оскільки новий заповіт [PERSON] від 18 липня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиною Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 1675, охоплює все його спадкове майно, то він повністю скасовує дію заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Чуприненко О.В., за реєстровим № 1-1592 від 23 червня 2008 року. У зв`язку з цим, позивач не є спадкоємцем за заповітом. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Петрушина Людмила Михайлівна пояснень не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02\~вересня 2022\~року призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Чернігівського філіалу судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». Витрати за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] . У зв`язку з неоплатою позивачем вартості експертизи ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 жовтня 2022 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2022 року про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи скасовано. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2022 року призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15\~березня 2023 року доручено проведення посмертної судово-психіатричної експертизи згідно ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2022 року експертам Чернігівського філіалу судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». Однак, 27 квітня 2022 року ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2022 року та ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 15\~березня 2023 року повернулися до суду без виконання, оскільки підтвердження оплати екзпертизи не надійшло. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01\~травня 2023 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2022 року про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи та ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15\~березня 2023 року про доручення проведення посмертної судово-психіатричної експертизи - скасовано. У судовому засіданні представник позивача позов підтримувала та зазначила, що з 2010 року позивач проживає в Ізраїлі і після 2019 року зв`язок між нею та [PERSON] обірвався. З 2005 року [PERSON] страждав на атеросклероз. Також, у нього була катаракта очей. Крім того, [PERSON] зловживав спиртними напоями, з медичних карток видно, що він перебував в стані алкогольної коми. Після повернення справи з експертної установи представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про залишення позову без розгляду, проте ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні цього клопотання відмовлено, оскільки справа вже розглядалася по суті. Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що відповідач позов не визнає в повному обсязі та просила відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, зазначила, що до [PERSON] позивач та її рідні телефонували раз на рік, вони не знаходили грошей, часу та бажання приїздити до діда. У [PERSON] не було алкогольної залежності та жодного діагнозу, який би давав підстави стверджувати, що він не усвідомлював значення своїх дій. Також, на онкологічні захворювання він не хворів. Позивач спадщину не прийняла і такий спосіб захисту, як скасування заповіту законом не передбачений. Після повернення справи з експертної установи представник відповідача подала заяву про продовження розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача. Представник третьої особи - Першої чернігівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Петрушина Л.М. у судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши доводи представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є громадянкою Ізраїлю і більше 10 років проживає за межами України. [INFO] у віці 81 рік помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), який доводився дідом позивачу та чоловіком відповідачу (а.с. 33 на звороті). Причиною смерті [PERSON] є хронічна серцева недостатність, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, екстрасистолія, про що свідчить копія лікарського свідоцтва про смерть № 93 від 30 червня 2020 року (а.с. 48). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя, а саме 23 червня 2008 року, [PERSON] склав заповіт, що посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Чуприненко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-1592, яким все своє майно заповів [PERSON] (а.с 11). Пізніше, 18 липня 2019 року, [PERSON] склав новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиною Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 1675, яким все своє майно заповів [PERSON] . Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] , він до підписання прочитаний уголос заповідачем та власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 12 годині 40 хвилин. Особу його встановлено, дієздатність перевірено (а.с. 13, 41). У встановлений законом строк [PERSON] подала до Першої чернігівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка - [PERSON] (а.с. 31), у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 120/2020 щодо майна останнього (а.с. 31-34). Також, 19 січня 2021 року позивач через свого представника подала до Першої чернігівської державної нотаріальної контори копію заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 34). Листом від 21 січня 2021 року за № 37/01-16 Перша чернігівська державна нотаріальна контора повідомила позивача про залишення заяви про прийняття спадщини без розгляду і її повернення через відсутність оригінала заяви (а.с. 34). Рішенням Деснянського районного суд м. Чернігова від 01 квітня 2021 року в справі № 750/598/21 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено повністю (а.с. 49-21). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року рішення Деснянського районного суд м. Чернігова від 01\~квітня 2021\~року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 52-54). Згідно з інформацією приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Петрушиної Л.М. від 24 січня 2022 року оспорюваний заповіт був складений з чітким дотриманням вимог чинного законодавства України. До підписання заповіту [PERSON] ознайомився з його текстом. Підтвердив, що діє добровільно, перебуває при здоровому розумі та ясній пам`яті та чітко усвідомлює значення своїх дій, цей заповіт є його волевиявленням, відповідає його інтересам (а.с. 64). За інформацією Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради від 16 лютого 2022 року № 3/05/143 [PERSON] за медичною допомогою не звертався (а.с. 84). Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Чернігівський медичний центр сучасної онкології» Чернігівської обласної ради від 02 червня 2022 року за базою даних обласного канцер-реєстру [PERSON] на обліку в закладі не перебуває, амбулаторного та стаціонарного лікування не отримував (а.с. 106 на звороті, 107). Згідно з відомостями Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 10 липня 2022 року № 1032 [PERSON] за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення не звертався (а.с. 125, 127, 128). Крім того, відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 26 липня 2022 року № 32-08/547 за даними архіву картотеки [PERSON] , [INFO] , не значиться. За перевіреними даними по відділеннях та приймальному відділенні в стаціонар не госпіталізувався, за медичною допомогою не звертався (а.с. 129 на звороті). Згідно з повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 19 липня 2022 року № 401 [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою до вказаного закладу не звертався. Відповідно до інформації Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради від 05 вересня 2022 року № 02-517 КП (а.с. 140), від 17 серпня 2022 року № 02-517 (а.с. 155) та характеристики від 12 серпня 2022 року (а.с. 157) скарг від мешканців будинку [ADDRESS] на [PERSON] , [INFO] , до підприємства не надходило. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду, зокрема, показала, що дочка [PERSON] - [PERSON] разом з позивачем поїхали до Ізраїля близько 10 років назад. Вони телефонували до [PERSON] , але йому не давали говорити. Коли народилася позивач, [PERSON] говорив, що їй «відпише» квартиру. Свідок спілкувалася з [PERSON] раз на тиждень, а іноді - два, між ними були дружні відносини. [PERSON] телефонував свідку, запитував, чи телефонувала його дочка та як у неї справи. Свідку не повідомили про смерть [PERSON] . Дочка [PERSON] говорила свідку, що не може до нього додзвонитися, тому вона телефонувала свідку. Дочка [PERSON] з його новою дружиною [PERSON] не спілкувалися. Близько двох років тому до м. Чернігова приїжджала позивач, вона пішла до діда, однак їй ніхто не відчинив. Пізніше свідок дізналася, що [PERSON] помер, після чого повідомила його дочці. У [PERSON] було троє дітей, двоє померли і залишилася лише дочка [PERSON] . По телефону свідок говорила з [PERSON] здебільшого про його дочку та онуку, він казав, щоб свідок передавала їм вітання. Про те, що склав заповіт на відповідача він свідку не казав, навпаки говорив, що квартира буде позивачу. Про хвороби [PERSON] свідку не відомо, він не говорив про це. Свідок бачилася з [PERSON] близько за місяць перед його смертю. Свідок [PERSON] , зокрема, показала суду, що [PERSON] розлучився з першою дружиною, однак з дочкою спілкувався. Зі слів першої дружини [PERSON] , останній обіцяв квартиру залишити онучці. Свідок не знала [PERSON] , бачила його лише на похоронах першої дружини. Свідок [PERSON] суду, зокрема, показав, що близько 30 років знав [PERSON] , вони дружили сім`ями, бачилися майже кожного дня, ходили один до одного, підстригалися разом, святкували дні народження. [PERSON] не хворів, навіть у лікарні не лежав. Онкозахворювання у нього не було, алкоголем він не зловживав. [PERSON] вів нормальний спосіб життя, у квартирі не сидів, постійно кудись ходив. За тиждень до його смерті свідок бачив [PERSON] і на здоров`я він не скаржився. Якось [PERSON] казав свідку, що дочка не кличе його в Ізраїль. Свідок [PERSON] суду, зокрема, показав, що вони дружили з [PERSON] близько 20 років, але зустрічалися не часто. Свідок не помічав, щоб [PERSON] чимось хворів до самої смерті. Він міг випити на свята, але алкоголем не зловживав. Щодо онкозахворювання свідку нічого не відомо. За місяць до смерті свідок бачив [PERSON] і чогось дивного в його поведінці не помітив. Свідок [PERSON] , яка є дочкою відповідача, суду, зокрема, показала, що [PERSON] був добрим, замінив їй батька, говорив на неї «дочулічка», телефонував. Між свідком і [PERSON] були хороші відносини. Вони всі свята святкували разом. З відповідачем вони прожили пів життя. Він казав відповідачу, що крім неї він нікому не потрібен. Також, [PERSON] мав образу на дочку. Із хвороб у нього були хронічний бронхіт та псоріаз. Снодійне він не приймав, до лікарів не ходив. Алкоголем не зловживав, однак випити міг. За два-три дні до смерті у нього набрякли ноги. [PERSON] весь час був при здоровому розумі, чогось дивного в його поведінці не було. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача, зокрема, показала суду, що [PERSON] був хорошою людиною, він любив відповідача. У травні 2017 року свідку було 60 років, вони разом святкували в кафе. За тиждень, два до смерті свідок бачила [PERSON] , спілкувалася з ним. Лежачим він не був, ходив, але останнім часом у нього не було бажання виходити на вулицю. Нічого насторожуючого у поведінці [PERSON] не було, навпаки, він радів, коли свідок приходила. [PERSON] був противником лікарів, його неможливо було змусити піти в лікарню, тому на лікуванні він був не часто. У нього був псоріаз, його вмовляли піти у лікарню, коли було зовсім погано. Алкоголем він не зловживав, знав міру. Говорив, що склав заповіт на відповідача, бо дочка в Ізраїлі. Також, казав, що крім відповідача він нікому не потрібен, крім неї ніхто його не поховає. Перед смертю [PERSON] почував себе нормально, ходив по кімнаті. У день смерті йому стало погано, викликали швидку, зробили укол, але він помер. Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із\~частиною першою\~статтті 16\~Цивільного кодексу\~України кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із частинами другою, третьою, четвертою статті 1254 Цивільного кодексу України заповідач має\~право у\~будь-який\~час скласти\~новий заповіт.\~Заповіт,\~який було\~складено пізніше,\~скасовує попередній\~заповіт повністю\~або у\~тій частині,\~в якій\~він йому\~суперечить. Кожний\~новий заповіт\~скасовує попередній\~і не\~відновлює заповіту,\~який заповідач\~склав перед\~ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Частиною другою статті 1257 Цивільного кодексу України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із частиною першою статті 225 Цивільного кодексу\~України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 Цивільного кодексу України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові\~Верховного Суду\~в складі\~Об`єднаної палати\~Касаційного цивільного\~суду від\~11\~листопада 2019\~року в\~справі №\~496/4851/14-ц\~зроблено висновок\~про те,\~що правила\~статті 225\~Цивільного кодексу\~України поширюються\~на ті\~випадки,\~коли фізичну\~особу не\~визнано недієздатною,\~однак у\~момент вчинення\~правочину особа\~перебувала у\~такому стані,\~коли вона\~не могла\~усвідомлювати значення\~своїх дій\~та (або)\~не могла\~керувати ними\~(тимчасовий\~психічний розлад,\~нервове потрясіння\~тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Оскільки в частині першій статті 225 Цивільного кодексу України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~частинами третьою,\~четвертою статті\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, беручи до уваги покази свідків та те, що [PERSON] за\~медичною допомогою\~до лікаря-психіатра\~не звертався,\~на обліку\~не перебував,\~суд не\~знаходить правових\~підстав для задоволення вимог позивача та визнання недійсним заповіту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами абсолютну неспроможність [PERSON] в момент його складання розуміти значення своїх дій та керувати ними. За приписами статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,\~

Outcome: dismissed