Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

07.04.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Дашко Володимира Миколайовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 12.06.2011 року у розмірі 55221,44 грн. станом на 20.03.2023 року, з яких 44950,08 грн. заборгованості за кредитом та 10271,36 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. Безпосередньо у позовній заяві позивач вказав, що в разі неявки відповідачки, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом. В обгрунтування позову було зазначено, що 12.06.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви на той час [PERSON] про приєднання до «Умов надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які були отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідачка в процесі користування кредитним рахунком не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушила вимоги п.2.1.1.5.5 договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України, тобто ухилилася від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою у порядку п.2.1.1.12.7.2 договору. Ухвалою судді від 10.04.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання відповідачкою відзиву до першого судового засідання, питання необхідності подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до першого судового засідання (а.с.66). Ухвалою суду від 01.045.2023 року розгляд справи було відкладено через неявку у судове засідання без поважних причин відповідачки, відсутність від неї поданого відзиву та клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.74). У судове засідання сторони не прибули. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.81), подавши разом із позовною заявою заяву про розгляду справи за відсутності позивача (а.с.62) Відповідачка у судове засідання повторно не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином у порядку п.4\~ч.8\~ст.128\~та п.5\~ч.6\~ст.272\~ЦПК України (а.с.79-80), причини неявки суду не повідомила, клопотань для вирішення складом суду не подавала. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідачки без поважних причин та відсутність відзиву по даній справі, що дозволяє суду розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 12.06.2011 року [PERSON] підписала заяву-анкету, в якій просила видати АТ КБ «Приватбанк» (на той час закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») їй кредитну картку «Універсальна» без встановлення жодних кредитних лімітів, визначення процентів за користування кредитом та інших зобов`язань при кредитному договорі. У вказаній заяві було зазначено, що відповідачка ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які разом із заявою-анкетою складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.15). Також відповідачка 12.06.2011 року підписала довідку про умови кредитування с використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.16), а вже 13.10.2020 року підписала пам`ятку про умови видання та обслуговування станом на 13.10.2020 року платіжних карток у позивача (а.с.19). Для отримання банківських послуг [PERSON] отримала у позивача банківську картку, яка в подальшому під час дії договору між сторонами через закінчення терміну її дії неодноразово перевидавалася. Останній раз відповідачці булі видані дві картки Універсальна: № [NUMBER] (основна)та № [NUMBER] , строком дії з жовтня 2020 року до 31.01.2024 року (а.с.24), за якими 26.12.2022 року був здійснена зміна умов кредитування до 0,00 грн. та 01.01.2023 року відбулося останнє нарахування процентів (а.с.13, 54). Суд зазначає, що до 15.03.2022 року між сторонами постійно відбувалися кредитно-грошові відносини, які закінчувалися як витратами відповідачки, так і поповненням її основної картки, які відповідачка до часу звернення позивача до суду не повернула. При цьому суд враховує увесь період заборгованості, навіть поза межами позовної давності (а.с.55 зворотній бік а.с.58), оскільки відповідачка про застосування наслідків пропуску позовної давності не заявляла. Погоджуючись з\~вимогами позивача\~щодо необхідності\~повернення відповідачкою\~сум отриманих\~у позивача\~коштів,\~суд вважає,\~що відсутні\~підстави для\~нарахування позивачем\~відповідачці відсотків,\~зокрема прострочених,\~вимога щодо\~стягнення яких\~у розмірі\~10271,36\~грн.\~заявлена у\~позовній заяві,\~оскільки вона\~не відповідає\~підписаним відповідачкою\~заяві-анкеті\~про приєднання\~до Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг від\~12.06.2011\~року.\~Так,\~вказана заява\~не містить\~умов щодо\~можливості позивача\~нараховувати відсотки\~за користування\~отриманими у\~нього відповідачкою\~коштами,\~а надані\~Умови та\~правила надання\~банківських послуг\~від 06.03.2010\~року №СП-2010-256\~(а.с.20-43),\~як витяг\~з Тарифів\~обслуговування кредитних\~карт у\~позивача (а.с.44)\~не містить\~підпису відповідачки,\~що вказує,\~що зазначені\~в них\~умови відповідачка\~та позивач\~не погоджували.\~ У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики, крім заяви відповідачки від 12.06.2011 року, відсутні ознаки накладення цифрового чи фізичного підпису чи будь-яких інших ознак підпису, які б фіксували дату ознайомлення і погодження позичальниці, якою є відповідачка у справі, із запропонованими у вказаних документах умовами кредитування. Ознайомлення відповідачки з умовами кредитування 12.06.2011 року (а.с.16) та 13.10.2020 року (а.с.17-19) не можна вважати погодженням на вказані умови обслуговування кредитних карток на користь відповідачки, а тому в частині процентів заявлені вимоги не відповідають нормам закону щодо можливості як їх нарахування, так і, відповідно, стягнення. Підсумовуючи викладене суд встановлює, що борг за сумою тіла кредиту підтвердився у визначеному позивачем розмірі у сумі 44950,08 грн., в той час як вимоги щодо стягнення процентів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - позивач АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даній справі позивач не довів факту можливості застосування взагалі відсотків щодо укладеного між сторонами договору, як і можливість їх застосування при нарахування заборгованості. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 44950,08 грн. із 55221,44 заявлених, що становить 81,40% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 81,40% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2684,00 грн., що становить 2184,78 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial