Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 14 лютого 2017 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 105. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка, [PERSON] , [INFO] , та син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Подільського районного суду м.Києва від 27 липня 2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 липня 2022 року. Постановою Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Київ) від 31 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69723279 з виконання вищевказаного судового наказу. Разом з тим, судове рішення про стягнення аліментів відповідач не виконує та має заборгованість зі сплати аліментів. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не спілкується з ними та матеріально не забезпечує. 16 лютого 2022 року відповідач написав заяву про відмову від батьківства, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровану у реєстрі № 3884. Враховуючи ту обставину, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 19 квітня 2023 року, судом залучено до участі у справі третю особу - Виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 17 травня 2023 року її представник [PERSON] направила до суду заяву про проведення судових засідань без участі сторони позивача, в якій також просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, позивач правом подати відзив не скористався. Відповідно до положень частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із статтею 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Третя особа Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області у судове засідання представника не направила, 08 травня 2023 року до суду надійшов лист про розгляд даної справи без участі представника Служби. Третя особа Виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області як орган опіки та піклування у судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомлені. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2017 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 105, зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка, [PERSON] , [INFO] , та син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2021 року розірвано шлюб між сторонами. Судовим наказом Подільського районного суду м.Києва від 27 липня 2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20 липня 2022 року. Постановою Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Київ) від 31 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69723279 з виконання вищевказаного судового наказу. Відповідно до довідки № 50561 від 26 жовтня 2022 року, виданої головним державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), станом на 01 жовтня 2022 року сума заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] становить - 12 458 грн. 66 коп. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстрованою у реєстрі № 3884, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] . Вказаною заявою відповідач підтвердив, що не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей, батьківські обов`язки виконувати не буде, діти проживають спільно з матір`ю. Дану заяву відповідач власноручно підписав. Рішенням Виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 31 січня 2023 року № 1, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька - [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку Виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що у діях [PERSON] є свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Крім того, з висновку вбачається, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні мати [PERSON] разом з малолітніми дітьми тимчасово проживає в Турецькій Республіці. Малолітні діти проживали разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання дітей створено всі належні умови, у дітей є окреме місце для сну, відпочинку та ігор, шафа для зберігання одягу, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06 січня 2023 року, складеного працівниками служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач свідомо не займається вихованням малолітніх дітей, не цікавиться їх життя та здоров`ям, участі у матеріальному утриманні не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів. У заяві від 16 лютого 2022 року підтвердив факт невиконання батьківських обов`язків, а також не заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування по доцільність позбавлення батьківських прав є достатньо обґрунтованим, суд погоджується із ним. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved