Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Позивач просить суд: 1. Стягнути з ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» на користь [PERSON] суму пені у розмірі 3366552,31 грн., за період з 24.03.2014 по 21.11.2014; 2. Стягнути з ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» на користь [PERSON] суму 3 % річних у розмірі 291650,60 грн., за період з 24.03.2014 по 21.11.2014; 3. Стягнути з ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» на користь [PERSON] суму інфляційних втрат у розмірі 2581727,94 грн., за період з 24.03.2014 по 21.11.2014. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2022 року відкрито провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 27.03.2015 у [PERSON] (надалі - позивач) на рахунках банківських вкладів в ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (надалі - відповідач) залишались грошові кошти. З боку позивача мались звернення до відповідача станом на 19.03.2014 та 17.10.2019, з тим, щоб відповідач повернув позивачу кошти з банківських вкладів. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від у справі № 826/1491/17 від 25.10.2017 позивач був визнаний кредитором відповідача і його вимоги у сумах 3211081,65 грн. і 1117192,36 доларів США включені до акцептованих вимог кредиторів. На виконання вказаної постанови суду і на підставі рішення ФГВФО від 24.05.2018 № 1460 були затверджені зміни до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів відповідача, в яких, зокрема, міститься інформація про позивача та вимоги останнього включено до 4-ої черги реєстру вимог кредиторів. Умовами всіх договорів банківського вкладу передбачається, що позивач мав право достроково розірвати договір. Якщо позивач мав право розірвати договори банківського вкладу, то відповідач був зобов`язаний повернути кошти позивача протягом одного операційного дня. Вимога позивача про повернення коштів могла бути отримана відповідачем вже на другий-третій день після відправки, а тому обов`язок повернути кошти у відповідача виникав вже станом на 24.03.2014. З 24.03.2014 з боку відповідача мається прострочення, і за це прострочення передбачена відповідальність у вигляді нарахування і стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10%. Разом з цим, за період з 24.03.2014 по 21.11.2014, коли позивачу з боку відповідача без законних на те підстав не було повернуто кошти позивача, може бути нараховано 3 % річних і інфляційні втрати, як це передбачено положенням ст. 625 ЦК України. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом до відповідача. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» імперативно забороняють після запровадження тимчасової адміністрації ат/або початку процедури ліквідації банку нарахування відсотків за зобов`язаннями банку, індексу інфляції, а також будь-яких фінансових санкцій чи додаткових зобов`язань. З огляди на норми матеріального права, ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», виведення з ринку якого здійснюється ФГВФО безпосередньо, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, вважає, що матеріалами справи підтверджено та позивач звертає увагу, що в 2014 року, на думку позивача, банком порушено умови виконання договорів. Відтак, позивачем пропущено строк позовної давності, і в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що в період з 24.03.2014 по 21.11.2014 повинні бути застосовані норми ЦК України, так як мова йшла про виконання договірних зобов`язань, та не застосовуються норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, зазначив, що остання комунікація з відповідачем була 17.10.2019, з позовом позивач звернувся 22.09.2022, тобто в межах трирічного строку давності, визначеного положеннями ст.257 ЦК України. В судовому засіданні, яке відбулось 31.05.2023 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 31.05.2023 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,станом на 27.03.2015 у [PERSON] на рахунках Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» залишались наступні кошти: 1. № [NUMBER] -2 211 081,65 грн.; 2. № [NUMBER] - 1 млн. грн.; 3. № [NUMBER] - 1 081 849,17 доларів США; 4. № [NUMBER] - 35 343,19 доларів США. Кошти [PERSON] знаходились у Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» на підставі наступних договорів: 1. Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 26204880001929 від 22.02.2012; 2. Додатковий договір № 6 до договору банківського вкладу «34006 RET.Строковий ощадний ГРН КС (6-9-12-13)» (в Національній валюті України) № 21402/2006 від 31.08.2006 (у випадку зміни рахунка-кореспондента) від 22.02.2012; 3. Додатковий договір № 6 до договору банківського вкладу «34006 RET.Строковий ощадний ГРН КС (6-9-12-13)» (в Національній валюті України) № 21014/2006 від 22.08.2006 (у випадку зміни рахунка-кореспондента) від 22.02.2012; 4. Додатковий договір № 6 до договору банківського вкладу «34006 RET.Строковий ощадний ГРН КС (6-9-12-13)» (в Національній валюті України) № 43504/2007 від 26.10.2007 (у випадку зміни рахунка-кореспондента) від 22.02.2012; 5. Договір банківського вкладу «Зростаючий» № 345134/2012 (в національній валюті) від 15.03.2012; 6. Договір банківського вкладу «Зростаючий» № 345127/2012 (в доларах США) від 15.03.2012; 7. Договір банківського вкладу на вимогу «До виплат» № [NUMBER] (в доларах США) від 15.03.2012; 8. Договір банківського вкладу «Зростаючий «Тринадцяти місячний» № 513682/2013 (в доларах США) від 17.01.2013; 9. Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» № 565875/2013 (в національній валюті України) від 17.04.2013; 10. Договір банківського рахунку Стандартний № [NUMBER] (в національній валюті України) від 18.03.2014. З боку [PERSON] мались звернення до Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» станом на: 1. 19.03.2014 (про повернення коштів, розміщених рахунках); 2. 11.12.2016 (про надання відповіді на заяву і 19.03.2014, повернення коштів, розміщених на рахунках Відповідача, і оплату пені); 3. 17.10.2019 (про надання відповіді на заяву від 19.03.2014, лист від 11.12.2016, повернення коштів, розміщених на рахунках Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», і оплату пені) з тим, щоб Публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» повернуло [PERSON] вказані вище кошти. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від у справі № 826/1491/17 від 25.10.2017 [PERSON] був визнаний кредитором ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» і його вимоги у сумах 3211081,65 грн. і 1117192,36 доларів США включені до акцептованих вимог кредиторів. На виконання постанови суду і на підставі рішення ФГВФО від 24.05.2018 № 1460 були затверджені зміни до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», в яких, зокрема, міститься інформація про [PERSON] та вимоги останнього включено до 4-ої черги реєстру вимог кредиторів. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так, відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення ст. 1058 ЦК України передбачає, що відносини банку та вкладника за рахунком в т.ч. регулюються положенням Глави 72 ЦК України. В ч. 3 ст. 1060 ЦК України вказується, що повернення банківського вкладу на вимогу до спливу строку можливо, якщо це передбачено умовами договору. В ч. 1 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається на підставі заяви клієнта у будь-який час. У цьому випадку залишок грошових коштів, які знаходяться на рахунку клієнта, має бути виданий клієнту. Положення ст. 1073 ЦК України та п. 32.2. ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу. Відповідно до позиції викладеної Великою Палатою Верховного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №740/4842/15-ц, сума в іноземній валюті перераховується в гривні станом на день подання позову. Умовами всіх договорів банківського вкладу (пункти № 1-10) передбачається, що [PERSON] мав право достроково розірвати договір. Якщо [PERSON] мав право розірвати договори банківського вкладу, то ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» був зобов`язаний повернути кошти [PERSON] у строки, передбачені в т.ч. положенням ст. 8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Якщо [PERSON] звертався до Відповідача про повернення коштів і відповідач не здійснив повернення позивачу коштів протягом одного операційного дня, то відповідач є таким, що порушив в т.ч. вимогу п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Так, з огляду на викладене, пеня за період з 24.03.2014 по 21.11.2014, по рахункам позивача розраховується наступним чином, а саме: 1. По рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 3211081,65 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 780292,84 грн.; 2. По рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 1117192,36 доларів США, пеня несвоєчасне виконання зобов`язань складає 271477,74 доларів США, що еквівалентно 7400428,90 грн. станом на 22.12.2021. Проте, у зв`язку із обмеженням в 10 % від суми переказу, встановленими п. 32.2. ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», то вимоги позивача є обґрунтованими в частині стягнення пені за період з 24.03.2014 по 21.11.2014, у розмірах: 1. По рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 3211081,65 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 321108,17 грн.; 2. По рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 1117192,36 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 111719,24 доларів США, що еквівалентно 3045444,14 грн. станом на 22.12.2021. Крім того, за період з 24.03.2014 по 21.11.2014, коли позивачу з боку відповідача без законних на те підстав не було повернуто кошти позивача, може бути нараховано 3 % річних, як це передбачено положенням ст. 625 ЦК України, а саме: 1. По рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 3211081,65 грн. 3 % річних 64133,66 грн., та інфляційні втрати складають 567719,24 грн.; 2. По рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 1117192,36 доларів США (що еквівалентно 11391451,90 грн. станом на 22.12.2021) 3 % річних складають 227516,94 грн. Так, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування. Щодо стягнення інфляційних витрат нарахованих по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] в сумі 1117192,36 доларів США, то суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне. Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Щодо доводів відповідача, про пріоритетність норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то суд дійшов висновку, що дані доводи є необґрунтованими вимогами закону та не заслуговують на увагу, у зв`язку із тим, що спірні правовідносини виникли у період з 24.03.2014 по 20.11.2014, тобто до початку ліквідації ПуАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК». В той же час, суд погоджується з доводами відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи, вперше позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення грошових коштів за договорами банківських вкладів 19.03.2014 року, проте відповіді на заяву не отримав. Повторно позивач звернувся до відповідача 16.12.2016 року із листом про надання відповіді на заяву від 19.03.2014, повернення коштів, розміщених на рахунках відповідача, і оплату пені, проте відповіді на лист не отримав. Суд, оцінюючи вищевказані обставини, дійшов висновку, що звертаючись повторно, позивач усвідомлював порушення своїх прав, достовірно знав, що на перше звернення його вимоги не були задоволені та його права були порушені. Отже, починаючи з 16.12.2016 року слід відраховувати строк позовної давності за вимогами позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, проте, враховуючи сплив строку позовної давності, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed