Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

22 липня 2023 року порзивач [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право коритстування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належить мені на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1997 року. Крім позивача, у зазначеній квартирі зареєстровані Відповідачі: колишня дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , невістка - [PERSON] , [INFO] , та онук [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2019 року Відповідачі у квартирі [ADDRESS] не проживають, комунальні послуги не сплачують, особисті речі Відповідачів у зазначеній квартирі відсутні. Подружні відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] припинені, шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 24.11.2018 року Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 168. Після розірвання шлюбу Відповідач [PERSON] виїхала з квартири, забрала свої особисті речі. Відповідач [PERSON] , його дружина Відповідач [PERSON] та їх син [PERSON] також в квартирі [ADDRESS] не мешкають з 2019 року, їх теперішнє місце проживання мені невідоме. На сьогоднішній день місце перебування Відповідачів невідоме, самостійно розшукати їх для вирішення питання про зняття з реєстрації у належній мені квартирі позивач не зміг, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві зазначив, що поважними причинами непроживання [PERSON] та його сім`ї у зазначеній квартирі є те, що позивач навмисно вигнав останніх із даного житла та постійно влаштовував сварки, через які спільне проживання із позивачем стало нестерпним. Окремо слід виділити, що дружина [PERSON] - [PERSON] підчас вагітності, через постійні сварки із позивачем ризикувала втратити дитину, адже останній постійно сперечався із [PERSON] з різних дрібниць, через це у неї піднявся рівень цукру в крові і вона вимушена була деякий час перебувати в лікарні. Отже, [PERSON] вказує, що вони не проживають в даній квартирі не з їхньої волі, а лише у зв`язку із поганим ставленням до них позивача, що й спричинило неможливість такого проживання однією сім`єю. Тому [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] до суду не надходило відзиву на позов або будь-яких заяв чи клопотань, належним чином повідомлені про день та часу судового розгляду. Суд, взявши до уваги позицію позивача, відповідачів, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1997 року, зареєстрованому в реєстрі за № 894 приватним нотаріусом Дербиною Р.Є. (арк.с. 11) квартира за адресою: [ADDRESS] в належала [PERSON] . За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 207/4201/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на частину квартири [ADDRESS] (арк.с. 83-84). Подружні відносини між [PERSON] та відповідачем [PERSON] припинені, шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 24.11.2018 року Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №168 (арк.с.15), відповідно до виданого КП КМР «Добробут» актом про не проживання №265 від 14.07.2021 року, відповідачі фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2019 року (арк.с. 17), відповідно до Висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 21.09.2021 року є недоцільним визнання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] (арк.с. 43-44). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Конституцією України передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47). Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Таким чином,\~відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] є членами сім`ї власника та мають право користування жилим приміщенням. Так,\~як на\~підставу позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що реєстрація\~відповідачів у\~спірній квартирі\~покладає на\~нього обов`язки\~щодо сплати\~комунальних послуг.\~Однак,\~позивачем не\~додано жодного\~доказу на\~підтвердження даних\~обставин,\~зокрема того,\~що він\~дійсно несе\~ці витрати,\~та/або\~звертався до\~відповідних органів\~із заявою\~про призначення\~субсидії,\~відмову в\~призначенні субсидії\~тощо. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача на усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не спростовано доводів відповідача щодо наявності створених з його боку перешкод відповідачам у користуванні спірним житлом, будь-яких клопотань з приводу забезпечення або витребування певних доказів до суду від стоірн не надходило. Крім того, Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 209/2642/18 вказав на підстави втрати права користування житловим приміщенням. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки відповідачі зареєстровані у спірній квартирі зі згоди позивача, а позивач, в свою чергу, не надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація відповідачів створює йому перешкоди у користування належним йому жилим приміщенням, не спростовано доводів відповідача щодо створення йому позивачем [PERSON] перешкод для користування спірним житлом. Відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири на підставі рішення суду, тому відсутні будь-які правові підстави позбавлення її права проживання у спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed