Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

29.09.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП ММР «Миколаївелектротранс», яким просив: наказ КП ММР «Миколаївелектротранс» № 95 від 29.03.2022 «Про призупинення дії трудових відносин» в частині призупинення дії трудового договору із позивачем з 01.04.2022 визнати незаконним, поновити дію трудового договору із позивачем, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.04.2022 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.03.2021 його було прийнято на роботу до КП ММР «Миколаївелектротранс» на посаду юрисконсульта юридичного відділу, що оформлено наказом №1261 к від 17.03.2021. 29.03.2022 відповідач прийняв наказ №95 «Про призупинення дії трудових відносин» де серед інших працівників з якими призупиняє дію трудового договору з 01.04.2022 вказав і позивача. Позивач по відношенню до себе, вважає, що вказаний наказ відповідача про призупинення дії трудового договору незаконним, та таким, що не відповідає ст.13 Закону України від 15.03.2022 №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Із вказаним наказом позивача не було ознайомлено про що свідчить відсутність його підпису на повідомленні, а лише повідомлено через месенджер про наявність такого наказу, на що позивач повідомив, що він має можливість виконувати свої трудові обов`язки, а підприємство може надати позивачу роботу, оскільки така на підприємстві є. Ухвалою суду від 29.09.2022 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. 05.04.2023 року відповідач в особі представника - адвоката Тетяни Гриненко надала до суду письмові пояснення та 11.04.2023 року надав відзив на позовну заяву в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що наказ № 95 від 29.03.2022 «Про призупинення дії трудових відносин» був прийнятий відповідно до положення ст.13 Закону України від 15.03.2022 №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та з огляду на введенням в Україні воєнного стану і обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України,що знайшло своє підтвердження в Указі Президента України від 24.04.2022 №64/2022. Також відповідач зауважує, що роботодавець не в змозі забезпечити для позивача безпечні умови праці, які в значній мірі змінилися в умовах воєнного стану, тому прийняття такого наказу стало вимушеним кроком. Позивач до судового засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи без його участі та задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надано заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» та обіймав посаду начальника служби експлуатації. Наказом відповідача, №1991к від 22.04.2021 року позивача переведено на посаду головного ревізора відділу безпеки дорожнього руху. Наказом КП ММР «Миколаївелектротранс» від 24.02.2022 № 81 «Про обмеження руху міського електротранспорту та режиму роботи на підприємстві» на період дії воєнного стану на підприємстві створюється спеціальна комісія, для чого затверджується її склад окремим наказом по підприємству. До повноваження комісії відносяться питання: встановлення можливості надання протягом дії воєнного часу відпустки бажаючим працівникам (основні щорічні, соціальні, залишки щорічних відпусток); з метою встановлення простою, який визнається таким, що виник не з вини працівників, комісією визначаються працівники, які можуть прибути на роботу але при цьому підприємство з об`єктивних причин не може надати їм роботу, передбачену їх посадовими (робочими) інструкціями. Час простою не з вини працівника, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Працівникам які не надали підтверджень щодо поважності причин їх відсутності на робочому місці, заробітна плата не виплачується. Поважність підстав, які унеможливлюють прибуття на робоче місце працівників підприємства встановлюється комісією. Для працівників, які виконують свої трудові обов`язки на своїх робочих місцях оплату проводити в загальному порядку. 09.03.2022 наказом № 86 КП ММР «Миколаївелектротранс» створено відповідну комісію з регулювання робочого часу та оплати працівникам в умовах функціонування частини структурних підрозділів підприємства. Наказом КП ММР «Миколаївелектротранс» від 29.03.2022 № 95 «Про призупинення дії трудових відносин» з [PERSON] головним ревізором ВБР призупинено дію трудового договору з 01.04.2022, з огляду на військову агресію Російської Федерації проти України, що тягне за собою абсолютно неможливе надання роботодавцем та виконання працівниками роботи обумовленої укладеними трудовими договорами та відповідно до ст. 13 Закону України від 15.03.2022 №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. 2. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. 3. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, мають для сторін наступити відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права. Позивач у своєму заперечені на оспорюваний ним наказ вказав готовність виконувати свої трудові обов`язки з огляду на функціонування підприємства. Як свідчить пункт 1 розділу I «Загальні положення» посадової інструкції головного ревізора з безпеки руху (в редакції від 24.06.2021) головний ревізор з безпеки руку (БР) відповідає за роботу з забезпечений безпеки дорожнього руху, запобігання дорожньо-транспортним пригодам; здійснює діяльність по керівництву роботи ревізорів БР на лінії і в депо з метою забезпечення безпечної роботи рухомого складу трамвая і тролейбуса. Відповідно до підпункту 2.1 розділу II «Завдання та обов`язки» посадової інструкції головного ревізора з безпеки руху (в редакції від 24.06.2021) організовує безпечну і безаварійну роботу рухомого складу трамваїв та тролейбусів на маршрутах міста. Разом з тим, відповідач ненадав відповідних належних та допустимих доказів які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість виконання відповідачем виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності. До того ж, відповідач не надав суду рішення комісії про встановлення простою, який визнається таким, що виникне з вини працівників, комісією визначаються працівники, які можуть прибути на роботу але при цьому підприємство з об`єктивних причин не може надати їм роботу, передбачену їх посадовими (робочими) інструкціями (наказ від 24.02.2022№ 81,від 09.03.2022 № 86), а також доказів відсутності позивача на робочому місці до 01.04.2022 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ від 29.03.2022 № 95 «Про призупинення дії трудових відносин», що стосується позивача, виданий КП ММР «Миколаївелектротранс» всупереч вимогам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на викладене та враховуючи, що з позивачем не припинено трудовий договір, а призупинено його дію, ефективним способом відновлення порушеного права позивача є поновлення з 01.04.2022 року його дії. Відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід зазначити наступне. Згідно з ч. 2ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виходячи зі змісту вказаних положень вбачається, що суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу одночасно із прийняттям рішення про поновлення на роботі. Таким чином, підлягають задоволенню і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 09.08.2022 року. Відповідно до Наказу №140 від 28.06.2022 року про скорочення чисельності працівників та внесення змін до штатного розкладу підприємства КП ММР «Миколаївелектротранс» посада головного ревізору у відділі безпеки руху складає 20 330,00 грн. в місяць. Відповідно до наказу №1991к від 22.04.2021 року [PERSON] призначено на посаду головного ревізору відділу безпеки руху КП ММР «Миколаївелектротранс» з окладом 20 330,00 грн. в місяць. Наказом №95 від 29.03.2022 року [PERSON] призупинено дію трудового договору та припинено виплати по заробітній платі. Наказом №360 від 14.09.2022 року із [PERSON] припинено трудові відносини у зв`язку із скороченням штату. За березень 2022 року [PERSON] виплачено 4 027,34 грн. За квітень 2022 року [PERSON] виплачено 2 507,71 грн. Та на день звільнення 14.09.2022 року [PERSON] виплачено 30 571,72 грн. Тобто, всього за період з 01.03.2022 року по 14.09.2022 року виплачено 37 106,77 грн. Проте мало б бути виплачено за березень 2022 року 20 330,00 грн., за квітень 2022 року 20 330,00 грн., за травень 2022 року 20 330,00 грн., за червень 2022 року 20 330,00 грн., за липень 2022 року 20 330,00 грн., за серпень 2022 року 20 330,00 грн. та за вересень 2022 року 10 115,00 грн., всього 132 095,00 грн. Тому сума, яка підлягає стягненню 94 988,23 грн. (132 095,00 - 37 106,77). Разом з тим, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Така позиція суду в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 18 липня 2018 року, справа № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18. Щодо поновлення строку на оскарження наказу та застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КзПП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 прикінцевих положень глави 19 КзПП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. А постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановою КМ № 1423 від 23.12.2022 р. до розпорядження від 25.03.2020 р. № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до 30 квітня 2023 року. Тобто уряд через COVID-19 з 13.03.2020 року на всій території України встановив дію карантину та продовжував його до 30.04.2023 року, а тому в силу п.1 прикінцевих положень глави 19 КзПП України, тримісячний строк, в який працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду, продовжується на строк дії карантину.

Outcome: approved