Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, в якому просить стягнути із відповідача на його користь 2000 доларів США основного боргу згідно договору позики від 04.10.2019 та три відсотки річних за період з 02.03.2020 по 23.02.2022 в розмірі 4205,36 гривень, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі, які складаються із судового збору за подачу позову до суду 1073,60 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04.10.2019 відповідач [PERSON] позичив у нього 2000 доларів США, про що був укладений договір позики від 04.10.2019, в якому відповідач особисто розписався. Згідно п.2 договору позики відповідач зобов`язався повернути [PERSON] борг в місті Ямпіль до 01 березня 2020 року. Неодноразово позивач звертався до відповідача з вимогою повернути борг, але останній відмовляється, посилаючись на відсутність коштів. Обставини, на які посилається відповідач його не влаштовують, оскільки між ними була домовленість, що відповідач поверне борг до 01.03.2020, однак до сьогодні відповідач борг не повернув. Окрім викладеного відповідач з власної вини прострочив виконання грошового зобов`язання, останній на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми. Таким чином, розрахунок трьох процентів річних [PERSON] визначив лише за період до введення в Україні воєнного стану, а саме з 02.03.2020 по 23.02.2022. Станом на 26.04.2023 за даними Національного банку України офіційний курс 1 долара США становить 36,5686 грн. (2000 доларів США х 36,5686 = 73137,20 грн.). Три проценти річних за період з 02.03.2020 по 23.02.2022 (1 рік 11 місяців) буде складати 4205,36 грн. із розрахунку: 73137,20 грн. х 3% х 1 рік 11 місяців =4205,36 грн. Вказані обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом. 27 квітня 2023 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 17 травня 2023 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, оскільки не викликалися. Про дату проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, будь-яких доказів на спростування обставин, які викладені у позовній заяві до першого судового засідання не подано. Позивачем подано заяву за вхід.№2757 від 04.05.2023, в якій останній просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача за вхід.№2757 від 04.05.2023 про розгляд справи в його відсутність (а.с.14). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів копії паспорту громадянина України (а.с.4-5) судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, зареєстрований у [ADDRESS] . Із копії та оригіналу договору позики (а.с.6, 20) судом встановлено, що 04 жовтня 2019 року [PERSON] цим Договором позики підтвердив той факт, що він взяв у позивача [PERSON] в борг суму 2000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 01 березня 2020 року. Із копії паспорту громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що відповідач [PERSON] народився [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, зареєстрований у [ADDRESS] . Із копії довідки Національного банку України (а.с.9) судом встановлено, що станом на 26 квітня 2023 року офіційний курс гривні до долара США становить 36,5686 гривень за 1 долар США. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав позику (грошові кошти) у розмірі, встановленого договором від 04 жовтня 2019 року, а відповідач зобов`язався повернути кошти у термін до 01 березня 2020 року, однак свої зобов`язання не виконав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути наданий Договір позики позичальника, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю Договір позики це домовленість двох сторін, за якою одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ (грошові кошти) для користування протягом встановленого строку. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з\~ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У строк (01.03.2020), встановлений у договорі позики від 04.10.2019, [PERSON] позику не повернув. У відповідності до ч.1 ст.1050\~ЦК\~України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу договору позики у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Позивачем додано до матеріалів справи саме оригінал договору позики від 04 жовтня 2019 року, в якому не зазначено про повернення оспорюванної суми. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг в сумі 2000 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у сумі 2000 доларів США, що становить (2000х36,5686)=73137.20, помноженого на кількість місяців прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 02 березня 2020 року до 23 лютого 2022 (до дня введення в Україні воєнного стану), що становить 23 місяці, помноженого на 3%. Тобто 2000 доларів США х 3% (60 доларів) х 36,5686 (2.194.11) :12(місяців) х 23(місяці прострочених) = 4205 гривень 36копійок. Суд перевіривши розрахунок позивача, який міститься в позовній заяві, зазначає що він є вірним та підлягає задоволенню. Отже, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Разом з тим, слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача кошти у іноземній валюті, зокрема в доларах США, тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне: Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, станом на дату подання позову [PERSON] повинен повернути [PERSON] суму основного боргу за договором позики, оформленого договором позики від 04 жовтня 2019 року у сумі 2000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день звернення до суду становить 73137 гривень 20 копійок, та 3% річних від простроченої суми у сумі 4205 гривень 36 копійок. На даний час відповідач не виконав зобов`язання і заборгованість за договором не погасив, що є порушенням законних прав позивача. Таким чином, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат що стосуються судового збору, то суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1073 гривні 60 копійок згідно квитанції про сплату №9 від 26.04.2023 за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved