Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай-Кооп» (далі - відповідач, ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-Кооп»), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 49 123,20 грн, витрат на проведення експертизи в розмірі 4 300,00 грн, моральну шкоду у розмірі 14 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 23.04.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Reno, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Audi, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року № 754/858568/21 про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-Кооп», що підтверджується витягом сервісу МТСБУ, перевірки чинності поліса ОСЦПВВТЗ, поліс 203431509. 24.04.2021 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-Кооп» з повідомленням про настання ДТП, повідомлення прийнято відповідачем та заведено справу № 9034. У подальшому відповідачем було направлено спеціаліста для огляду пошкодженого внаслідок ДТП Audi, реєстраційний номер [NUMBER] та складено акт № 16328. Згідно із висновком експерта від 16.08.2021 року № 2-16/08 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Audi, реєстраційний номер [NUMBER] у результаті його пошкодження у ДТП складає 49 123,20 грн. Витрати понесені позивачем на проведення експертизи складають 4 300,00 грн. Страхове відшкодування йому виплачено не було. Позовну вимогу про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що у результаті пошкодження транспортного засобу позивач позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, змушений користуватись громадським транспортом під час вирішення особистих та робочих питань. Крім того, позивач у результаті ДТП втратив працездатність та був змушений лікуватись. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про страхування» позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вищевказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відкладено розгляд справи на 18.08.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року відкладено розгляд справи на 15.11.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року відкладено розгляд справи на 21.03.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року відкладено розгляд справи на 01.06.2023 року. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, у якій зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 23.04.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу Reno, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Audi, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року № 754/858568/21 про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу транспортний засіб отримав значні механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта № 2-16/08 автотоварознавчої експертизи від 16.08.2021 року, виконаного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 49 123,20 грн. Даний висновок експерта сторонами не заперечується та береться судом як належний та допустимий доказ розміру заподіяного позивачу матеріального збитку. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу Reno, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-Кооп», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 203431509. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 31 березня 1995 року №4. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, обов`язок доказування наявності чи відсутності вини заподіювача в спричиненні шкоди покладається на відповідача, в той час, коли позивач повинен довести наявність такої шкоди та її розмір. Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Оскільки, цивільна відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок ДТП є відповідач. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11.06. 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір збитків, що завдано [PERSON] підтверджується висновком експерта № 2-16/08 автотоварознавчої експертизи від 16.08.2021 року. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,) заяву про страхове відшкодування. 29.04.2021 року позивач звернувся до ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-Кооп» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач не надав позивачу відповіді та не сплатив страхове відшкодування. Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Ураховуючи те, що позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої додав документи, що підтверджують розмір збитку, а відповідач не прийняв відповідне рішення щодо виплати страхового відшкодування або відмови від її виплати, наявні підстави для виплати відповідачем страхового відшкодування у заявленому позивачем розмірі. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. У позові позивач також просить стягнути із стразової компанії 14 000,00 грн моральної шкоди, яка спричинена йому внаслідок пошкодження належного йому автомобіля та у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності оскільки у результаті ДТП отримав травму, забій грудної клітини. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Разом із тим, позовна вимога про стягнення моральної шкоди була заявлена до ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-Кооп». Відповідно до п. 22.1 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Приписами п. 23.1 Закону № 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 26-1 вказаного Закону встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно положень ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що страховиком згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може бути здійснена відшкодування моральної шкоди лише у випадку заподіяння шкоди життю або здоров`ю потерпілого. Відшкодування старховиком моральної шкоди, яка спричинена внаслідок пошкодження майна потерпілого цим Законом не передбачена. Крім того, позивач на підтвердження понесених ним витрат на лікування будь-яких доказів не надав. За таких обставин в цій частині вимоги позову є безпідставними та задоволенню не підлягають. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським бюро «Шайко і партнери» укладено договір від 05.07.2021 року про надання правничої допомоги № 05/07/21. Відповідно до акта від 02.11.2021 року № 15 та звіту № 15 до договору про надання правничої допомоги № 05/07/21 від 05.07.2021 року, розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 10 000, 00 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5 від 02.11.2021 року [PERSON] сплатив Адвокатському бюро «Шайко і партнери» 10 000,00 грн. Згідно з положеннями ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що до стягнення підлягають сплачені позивачем витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 8 200,00 грн. Крім того, частиною шостою статті 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Як встановлено згідно з актом виконаних робіт від 16.08.2021 року вартість робіт із проведення автотоварознавчої експертизи складає 4 300,00 грн. За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою позивачем витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчої експертизи, що підтверджені позивачем документально. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачену суму судового збору у розмірі 908, 00 грн. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 744,56 грн.

Outcome: partial