Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Справа перебувала в провадженні судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікової І.І.. На підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м. Харкова № 02-13/31 від 10.02.23 відповідно до п.п. 2.3.50 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 646/570/22 та за його результатами головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Клімову С.В.. 03.02.2022 року КП «Харківські теплові мережі» звернулися до суду з даним позовом, мотивуючі свої вимоги тим, що вони є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Позивачем на підставі розпоряджень Харківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону 2011-2019 року здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у тому числі до квартири [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі по справі. У порушення зобов`язань відповідачами плата за надані послуги проводиться не у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.07.2012 року по 31.12.2021 року у розмірі 57\~755,18 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів також позивач просить стягнути відповідачів 2\~715,52 грн. - інфляційних втрат, 1\~106,97 грн. - 3 % річних, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 2\~481,00 грн., сплачені ним при подачі позову до суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позивачем порушено строки звернення до суду, оскільки позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.07.2012 року по 31.12.2021 року, що виходить за межі трирічного строку, тому просять застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в частині вимог, які заявлені за межами строку позовної давності, тобто до лютого 2019 року. Крім того відповідачі зазначають, що ними періодично здійснювалися платежі за оплату комунальних послуг, які не були враховані позивачем, тому просять суд врахувати вказані платежі та здійснити перерахунок заборгованості. Також зазначають, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на період дії карантину спричиненого ( COVID-19) було заборонено. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідачів на застосування строків позовної давності є безпідставними, оскільки ними періодично здійснювалося погашення заборгованості по оплаті за житлово комунальні послуги, у зв`язку з чим строк позовної давності переривався. Щодо доводів відповідачів стосовно не врахування позивачем періодичних платежів, представник позивача зазначає, що вказані суми були враховані при перерахуванні заборгованості, що підтверджується відповідними розрахунками. Представник позивача зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним та відповідає вимогам діючого законодавства, тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити, у разі неявки відповідачів просив винести заочне рішення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили свої доводи та заперечення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Направлені на їх адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками « адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З`ясувавши думку представника позивача, відповідачів [PERSON] та [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (код ЄДРПОУ 31557119) визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. З довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.01.2022 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі є споживачами послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води за вказаною вище адресою, оскільки будинок має єдину централізовану систему опалення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачами не в повному обсязі та не систематично проводилася оплата за споживання послуг, у зв`язку з чим за період з 01.07.2012 по 31.12.2021 по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , утворилася заборгованість у розмірі 57\~755,18 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачами періодично здійснювалися платежі за оплати послуг, сума погашення заборгованості за період з 01.07.2012 року по 31.12.2021 року у загальному розмірі становить 27\~077,39 грн. Крім того відповідно до розрахунку заборгованість по інфляційних втратах становить -2\~715,52 грн, 3 % річних 1\~106,97 грн. З наданих відповідачами до суду платіжних квитанцій, вбачається, що відповідачами періодично здійснювалися платежі за оплату комунальних послуг, загальна сума платежів складає 13\~038,08 грн ( а. с. 5-10, 57-73, 93-99). Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст. 15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до вимог Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" послуги з теплопостачання та підігріву гарячої води віднесено до комунальних. Згідно п.5 ч.3 ст.20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Статтею 526\~ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Вимогами статті 541\~ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Що стосується заявлених відповідачами вимог щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 256 ЦК України, позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261ЦК України.) Відповідно до частини першої\~статті 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України). Згідно з ч.1\~статті 127 ЦПК України\~суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Так, при поданні позовної заяви 03.02.2022 року позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.07.2012 року по 31.12.2021 року у розмірі 57 755 грн. 18 коп. Як вбачається з розрахунків, що надані позивачем до суду, відповідачами протягом всього періоду заборгованості, періодично сплачувались грошові кошти в рахунок погашення наявної заборгованості, але не у повному обсязі, а лише частково, часткове погашення заборгованості сплачувалося у листопаді 2013 року, у січні та лютому 2015 року, з січня по грудень 2017 року, з січня по грудень 2018 року, з січня по грудень 2019 року, з січня по квітень 2020 року, у червні, серпні, вересні, жовтні, грудні 2020 року, з січня по грудень 2021 року. Дані дії з боку відповідачів, свідчать про факт переривання строку позовної давності та відповідає вимогам\~статті 264 Цивільного Кодексу України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності. Таким чином, клопотання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки з наданого позивачем розрахункового листа абонента вбачається, що відповідачі періодично сплачували частину грошових коштів за надані послуги, що свідчить про визнання ними свого боргу, що в свою чергу є підставою для переривання перебігу позовної давності. Що стосується заявленого відповідачами клопотання про перерахування заборгованості, суд зазначає наступне, як вбачається з розрахунків заборгованості наданих позивачем та його представником періодичні платежі, які були здійсненні відповідачами в рахунок оплати заборгованості за надані послуги на загальну суму 13\~038,08 грн були враховані позивачем та відняті при перерахуванні заборгованості за вказаний період, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для перерахування заборгованості. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суми заборгованості за спожиті послуги опалення та централізованого постачання гарячої води, яка утворилася за період з 01.07.2012 року по 31.12.2021 року у розмірі 57\~755,18 грн, тим самим задовольнивши позовні вимоги в даній частині. Що стосується заявленого відповідачами клопотання про неправомірне нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Згідно ч.2\~ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. У кредитора згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Внаслідок невиконання відповідачами грошового зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відтак, у відповідності до положень\~ст. 625 ЦК України\~позивачем відповідачам нараховано 3 % річних у розмірі 1\~106,97 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 2\~715,52 грн. Відповідачі вказують на неправомірність нарахування 3 % річних та індексу інфляції за час прострочення, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). З даним твердженням відповідачів суд не погоджується. Так, аргументи відповідачів про те, що позивач не мав права стягувати з відповідачів три проценти річних та інфляційні витрати в період дії карантину, оскільки встановлено заборону нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у період дії карантину, яка встановлена Законом України від 17.03.2020 №530-ІХ, суд відхиляє, адже позивач нарахував на суму заборгованості 3 % річних і інфляційні втрати від знецінення грошових коштів, а не неустойку (штраф або пеню). Правова природа нарахованих позивачем платежів є іншою, оскільки неустойка встановлюється у договорі, а нарахування 3 % річних і інфляційних втрат передбачено ч.2\~ст. 625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, положення підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюється. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц остаточно визначила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості та індексу інфляції за весь час прострочення також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн. підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved