Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

02 листопада 2022 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий період, а саме за десять років в сумі 120 000 грн. та стягнути аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Позов мотивує тим що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . За усною домовленістю з відповідачем останній зобов`язався сплачувати аліменти добровільно. Однак, з 2012 року відповідач матеріальної допомоги не надає зовсім, ухиляється від сплати аліментів, погрожує та залякує позивача. [PERSON] вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача за минулий час, за десять років, враховуючи те, що систематично вживала заходів для отримання аліментів за минулий час. Також просить стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Відповідач є працездатною особою, працює офіційно, має матеріальну можливість сплачувати аліменти. 09.11.2022 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 23.02.2023 року справу призначено до слухання по суті. За клопотанням сторін по справі допитувались свідки. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити із наведених підстав. В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, вважають його безпідставним та необгрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши показання свідків, суд приходить до висновку про часткове задоовлення позову із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] , [INFO] є відповідач, який нерегулярно та не в достатньому розмірі надає допомогу на утримання сина. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, поясненнями сторін. Позивачка просить стягнути аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку відповідача. Так, ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, в частині стягнення аліментів на утримання сина, позов слід задоволити частково та стягнути аліменти з відповідача на утримання сина, відповідно до вимог СК України, в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При цьому враховується стан здоров`я, матеріальне, сімейне становище відповідача та позивача. В решті слід відмовити. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий період, а саме за десять років в сумі 120 000 грн., то суд виходить з такого. Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Також належними та допустимими доказами того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення у різні органи щодо встановлення дійсного розміру його зарплати, тощо. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Десятирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присікальним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що зі слів позивачки знають про те, що вона зверталась до відповідача щодо сплати аліментів на утримання сина. Однак, суд критично оцінює такі показання свідків, оскільки вони є суб`єктивними, а відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, в силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, із врахуванням того, що в матерілах справи відсутні докази, які б підтверджували факт звернення позивачки до відповідача або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів у вказаний період, суд вважає що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з підстави недоведеності. За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: dismissed