Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування якого вказував, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який вони розірвали згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року (справа № 508/44/23). За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька, [PERSON] , [INFO] і син, [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] мешкає окремо у своїх батьків. До теперішнього часу він та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Діти проживають разом із позивачем за адресою його проживання. Просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з ним, за фактичною адресою проживання, на його самостійне утримання та виховання. Ухвалою суду від 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 18.04.2023 року. Протокольною ухвалою суду від 18.04.2023 року, за заявою позивача підготовче засідання відкладено на 02.05.2023 року. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування в особі Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 травня 2023 року. Зобов`язано сторони забезпечити участь дитини [PERSON] в судове засідання, з метою з`ясування її думки при вирішенні спору. Зобов`язано Службу у справах дітей Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області забезпечити участь психолога в судовому засіданні, під час з`ясування думки малолітньої дитини щодо питань вирішення спору. В судовому засіданні позивач пояснив, що після розлучення з відповідачем, вони мешкають окремо. Відповідач переїхала до своїх батьків де зараз і проживає. Діти залишилися мешкати разом з ним, для них створені всі умови для проживання. Донька [PERSON] відвідує загальноосвітню школу в с. Андрієво-Іванівка Березівського району Одеської області. Син [PERSON] потребує постійних консультації у лікарів, через його особливості, за рекомендаціями лікарів йому потрібен постійний спокій, а зміна місця проживання або обстановки, навіть незначної, для нього не піде на користь. Додатково зазначив, що між ним і відповідачем постійно виникають суперечки стосовно способу консультацій і лікування сина. На позовних вимогах наполягав та просив визначити місце проживання дітей разом з ним. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки має намір забрати дітей до себе, де на даний час проживає. Зазначила, що зараз проживає у батьків. Підтвердила, що син [PERSON] потребує постійних консультації у лікарів. За рекомендаціями лікарів, для сина є вкрай негативним зміна обстановки, або місця проживання. В судових дебатах погодилася з тим, що дітям буде краще з батьком за їх постійним місцем проживання. Представник служби у справах дітей Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області вважала позов обґрунтованим, посилаючись на висновок Органу опіки та піклування в особі Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області. Від представника Органу опіки та піклування, в особі голови Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Через незабезпечення участі психолога в судове засіданні, з`ясування думки дитини [PERSON] , щодо питань вирішення спору, судом не здійснювалося. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2017 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а. с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.10.2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а. с. 15). Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 14.02.2023 у справі № 508/44/23, шлюб, зареєстрований 17 травня 2009 року Андрієво-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 05, було розірвано (а. с. 20). З довідок Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області № 43 і № 42 від 20.01.2023 року вбачається, що [PERSON] і [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18,19) Згідно витягу з реєстру Територіальної громади (відомості про особу надані з відомчої інформаційної системи ДМС на підставі відомостей) за № 2023/001550930, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16) Згідно витягу з реєстру Територіальної громади (відомості про особу надані з відомчої інформаційної системи ДМС на підставі відомостей) за № 2023/001633184, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 17) Як вбачається з акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку і складається з 3-х кімнат, вітальні та кухні. Загальна площа 60 кв.м., житлова площа 40 кв.м. Умови проживання задовільні, в будинку тепло, чисто, санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, необхідною побутовою технікою та меблями забезпечено. Діти мають кожен свою окрему кімнату, які облаштовані необхідними меблями. Діти забезпечені одягом та взуттям по сезону, продуктами харчування, створені всі належні умови. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] разом з дітьми [PERSON] і [PERSON] . (а.с. 44) З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку і складається з 3-х кімнат. Загальна площа 70 кв.м., житлова площа 58 кв.м. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (батьки [PERSON] ). Умови проживання задовільні. (а.с. 45) Відповідно до характеристики від 30.03.2023 року, [PERSON] , веде здоровий спосіб життя. На критичні зауваження реагує адекватно. Серед односельців та сусідів має позитивні відгуки. На адресу сільської ради заяв та скарг стосовно нього не надходило. (а.с. 53) Згідно характеристики від 30.03.2023 року, [PERSON] , з квітня 2022 року працює на посаді головного бухгалтера в СФГ «ОРІОН». Службові обов`язки виконує сумлінно, проявила себе як відповідальний, дисциплінований працівник. В термін виконує всі доручення, дотримується корпоративних правил і трудової дисципліни. Комунікабельна, відносини з колегами доброзичливі. (а.с. 55) З довідки з місця роботи [PERSON] , вбачається, що її дохід складає 8000 грн. на місяць. (а.с. 56) Згідно довідки № 57 від 30.03.2023 року, [PERSON] навчається у 8 класі ОЗО «А-Іванівська ЗЗСО» Березівського району Одеської області. З характеристики вбачається, що [PERSON] за роки навчання проявила себе як діяльна, комунікабельна учениця, дотримується всіх прави шкільного розпорядку. Бере активну участь у класних і змагальних заходах, чуйна, працелюбна, товариська, рідко перебуває в поганому настрої. Батьки підходять до виховання дочки з усією відповідальністю. (а.с. 57,58) З наявних в матеріалах справи медичних документів, вбачається, що малолітній [PERSON] проходить консультації у лікарів. (а.с. 71-78) Згідно із висновком органу опіки та піклування Андрієво-Іванівської сільської ради Березівського району Одеської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, місцем проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено за адресою проживання їх батька - [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . (а. с. 114-115). Відповідно до частин 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, головним критерієм при вирішенні таких справ у першу чергу є інтереси дитини, а вже тільки потім право батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо. Тому, при вирішенні цього спору вважає, що доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, щоб упевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, поведінки батьків щодо дітей, тривалість проживання дітей з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, а також висновок органу опіки та піклування. Суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, а також інтереси малолітніх дітей, їх вік, стан здоров`я Хворостецького Вадима, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, право дітей на щасливе та спокійне дитинство, забезпеченості [PERSON] житлом та інших соціальних факторів, які вказують на його відношення до утримання і виховання дітей, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дітей як повноцінних членів суспільства, виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дітей, та дотримуючись балансу між їх інтересами, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, на підставі внутрішнього переконання, дійшов висновку про те, що місце проживання дітей з батьком [PERSON] відповідатиме найкращому забезпеченню їх інтересів. Суд вважає, що зміна місця проживання [PERSON] може негативно вплинути на дитину, для чого вагомих підстав немає. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині визначення дітей на його самостійне утримання та виховання задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Мати дитини, яка відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким останні будуть проживати. При цьому визначення місця проживання дітей з батьком не повинен впливати на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, їх життєвих обставин, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial