Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що з 05 червня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 березня 2023 року дитина залишилась проживати з ним, а відповідач продовжила проживати окремо та уникла надання допомоги на утримання сина, не виявляє інтересу до життя дитини Позивач також наголосив у своєму позові на тому, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, в той час як він забезпечує належне виховання сина, турботу про нього, отримання ним освіти, і забезпечив належні умови для проживання дитини. Ухвалою від 12 травня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Копії ухвали про відкриття провадження в справі і позовної заяви відповідачем [PERSON] отримані 15 травня 2023 року. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву визнання позову та пред`явлених до неї вимог в повному обсязі та проведення розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав. Ознайомившись із заявою відповідача [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана нею особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановив наступне. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 05 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 17 травня 2011 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 березня 2023 року, ухваленого в справі № 630/126/23 за позовом [PERSON] . Як зазначено в рішенні суду, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Одночасно з цим вказаним судовим рішення було визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з акту ОСН № 68 м. Люботин від 08 травня 2023 року, позивач [PERSON] та його син [PERSON] проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 11 травня 2023 року, відповідач [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Відсутність з боку відповідача допомоги в утриманні сина спонукала позивача [PERSON] на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно із висновком КНП «Люботинська міська лікарня» [PERSON] , як батько дитини, за станом свого здоров`я може бути його опікуном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач у справі [PERSON] проживає окремо від свого сина, батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином не утримує сина, не займається його вихованням, не піклується про стан його здоров`я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці їх до самостійного життя з огляду на вроджену інвалідність. Ці обставини були визнані відповідачем, тому суд вважає їх встановленими. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, а тому задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На даний час відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , а тому суд стягує з неї аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн., які документально підтверджені. Крім того, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved