Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

АТ АКБ "Львів" звернулося до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 214 766,93 грн.. В обгрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що відповідно до укладеного договору №16431/107/2022 від 15.02.2022 відповідачка, отримала кредит у розмірі 200000,00 грн., з умовою повернення в термін до 14.02.2026, в порядку та відповідно до умов кредитного договору, із сплатою 37,8 % річних. Банк свої зобов`язання перед позичальницею виконав в повному обсязі й відповідно надав позичальниці обумовлену суму коштів, однак відповідачка в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконує, що призвело до того, що станом на 27.02.2023 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 214766,93 грн., яка складається у тому числі: із заборгованості за кредитом 200000,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 14766,93 грн., просив позов задовольнити та стягнути на користь банку вищевказану заборгованість за кредитним договором №16431/107/2022 від 15.02.2022 та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачка не прибула, хоча належним чином була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи, причину своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи те, що відповідачка до суду не прибула, а також не надала суду будь-яких клопотань чи заперечень щодо заявленого позову, суд вважає, що справу можливо розглянути за її відсутності, оскільки в справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного в розумінні положень ст. 634 ЦК України кредитного договору №16431/107/2022 від 15.02.2022, відповідачка отримала кредит у розмірі 200 000,00 грн., з умовою повернення в термін до 14.02.2026 в порядку та відповідно до умов кредитного договору, із сплатою 37,8% річних. Відповідачка [PERSON] не виконувала взятих на себе зобов`язань згідно з Договором, у зв`язку із чим станом на 27.02.2023 утворилась заборгованість перед банком в сумі 214 766,93 грн., яка складається у тому числі: із заборгованості за кредитом 200000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 14766,93 грн., на підтвердження чого банком надано відповідний розрахунок, який відповідачкою не спростовано. Вимога банку від 06.10.2022 про погашення заборгованості за кредитним договором, відповідачкою залишено без належного реагування, що слугувало підставою для звернення з позовом до суду. Так, згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України)). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин, суд виходячи з того, що боржниця [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати боргу за кредитом у встановлені строки та належне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 3221,50 грн.. На підставі наведеного та

Outcome: approved