Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 13152,90грн. Позов мотивує тим, що між сторонами укладено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір), затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498. Посилається на те, що пункт 1 глави 1 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначає, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу, який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Згідно зі ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» за договором розподілу природного газу оператор ГРС зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Фактом приєднання побутового споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є дії, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, здійснення споживання природного газу на об`єкті нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, оплата за спожитий природженій газ, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. АТ «Закарпатгаз» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало боржнику послуги розподілу природного газу, однак боржник не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з жовтня 2020 року по березень 2022 року. Посилаючись на викладене, просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 13152,90грн. та судові витрати у сумі 2 270,00 грн. В судове засідання представник позивача не з"явився. На адресу суду надійшло клопотання представника АТ "Закарпатгаз" про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.4) та надав суду пояснення по справі, які просить врахувати при вирішенні позову по суті. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. На адресу суду відповідач надав відзив на позов, згідно якого позов не визнає, так як вважає, що позовна заява підписана не належним представником. Крім цього, вважає, що Постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3021 від 24.12.2019р., №1159 від 24.06.2020р., №2770 від 30.12.2020р. та №124 від 30.01.2021р. "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Закарпатгаз" не зареєстровані у Мін`юсті, так як ст.117 Конституції України, яка підлягає застосуваню як нормативний акт, що має юридичну силу, тому вважає, що розрахунки проведені з посиланням на вищевказані постанови є неправомірні. З врахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю. Крім цього, відрповідачем було надано клопотання, про відкладення розгляду справи, так як відпвоідач вважає, що суд не повинен розглядати справу у прискореному режимі. Суд вважає, що відповідач неодноразово відклав розгляд справи, суд розцінює поведінку відповідача як зловживання процесуальним правами, та приходить до висновку, що клопотання про відкладення розгяду справи до часу закінчення воєнного стану не підлягає до задоволення. Тим більше справа розглядається за правилмми спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів та приходить до наступного висновку. Дані правовідносини регулюються наступними законодавчими актами: * ч.2 ст.34 Закону України "Про ринок природного газу " - Правила розподілу потужності газотранспортної системи у недискримінаційний спосіб повинні створювати економічні стимули для ефективного використання технічної потужності газотранспортної системи, розвитку нової газової інфраструктури та збільшення обсягів транскордонної торгівлі природним газом. * Стаття 37. Оператор газорозподільної системи 1. Оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб`єктів господарювання державного сектору економіки. 2. Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. 3. Оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів. * Згідно Указу Президента України №493/98 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" 2. Державну реєстрацію здійснюють: нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю - Міністерство юстиції України; * Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Цей Закон визначає правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення. - ст.1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно ч.6 ст.14 Закону України - рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви. Стосовно заперечень на позов від відповідача судом встановлено наступне. 1. Відповідач згідно відзиву на позов заперечує повноваження представника позивача в частині того, що позов підписано особою, яка не має права бути представником та не мала права передоручати право представництва в суді іншим особам. На підтвердження цього, відповідач посилається на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де вказано повноваження керівника Шатило В.М. - "вчиняти дії від імені юридичної особи, в тому числі підписувати договори тощо, подавати документи для реєстрації від імені юридичної особи". В зв`язку з цим просить залишити позов без розгляду. Суд вважає, що заперечення відповідача в цій частині є недостатнім для того, що б прийти до висновку, що доручення на представництво в суді підписано неповноважною особою. Із наданого пояснення на відзиву відповідача на позов представником позивача вказано, що керівник АТ "Оператор газорозподільниї системи "Закарпатгаз" діє на підставі Статуту АТ "Оператор газорозподільних ситем Закарпатгаз". Акцiонерне товариство "Оператор газорозподiльної системи "Закарпатгаз" є новим найменуванням Публiчного акцiонерного товариства по газопостачанню та газифiкацiї "Закарпатгаз", яке створене та дiє вiдповiдно до положень Цивiльного кодексу України. Суд перевірив довіреність представника позивача, яка відповідає вимогам ч.3 ст.58, ч.3 ст.62 ЦПК України, ст.ст.237 -244 ЦК України. 2. Стосовно заперечення позову з підстав того, що нормативні акти - Постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3021 від 24.12.2019р., №1159 від 24.06.2020р., №2770 від 30.12.2020р. та №124 від 30.01.2021р. "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Закарпатгаз" , які слугують підставою для нарахування заборгованості по послугах по доставці газу, не повинні братись до уваги, так як не зареєстровані в МЮ України, суд вважає, що ч.6 ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" прямо передбачено, що дані постанови не підлягають реєстрації в МЮ України. Разом з тим, відповідач зазначає, що в даному випадку підлягає до застосування вимоги ст.117 Конституції України як нормативний акт прямої дії, згідно якого нормативні акти, якими керується позивач повинні бути зареєстровані, в іншому випадку нарахування на незареєстрованих нормативних актах є неправомірними. Згідно ст.117 Конституції України передбачено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом. Так, як на виконання даної норми відповідний закон не прийнято, то на даний час діє Указ Президента України від 3 жовтня 1992 року N 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», відповідно до якого з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Державну реєстрацію здійснюють: нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю - Міністерство юстиції України. Державна реєстрація провадиться в порядку що визначається Кабінетом Міністрів України. Нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Національна комісія (НКРЕКП )(далі - Регулятор) відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг"(далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора. Законом України "Про нормативно-правові акти" визначено, що таке нормативно-правові акти, їх види та форми та встановлено, що є законом та підзаконним правовим актом. Таким чином, Конституція України має найвищу юридичну силу, далі в даних правовідносинах діє норма ч.6 ст.14 Закону Україхни "Про національну комісії...), який має вищу юридичну силу як Указ Президента. Отже, даним законом передбачено, що постанови Регулятора не підлягаю реєстрації в МЮ. Таким чином, не дивлячись на те, що дана норма суперечить Указу Президента, проте вона встановлена законом, (як зазначено в ст.117 Конституції) та не визнана неконституційною. За таких обставин, суд доходить висновку, що підстави для відмову в позові, наведені відповідачем, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлено, що між АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» та [PERSON] був укладений Типовий договір розподілу природного газу шляхом приєднання споживача до опублікованого в друкованому виданні умов такого договору. Фактом приєднання споживача - [PERSON] до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є документально підтверджене споживання природного газу. Крім цього, відповідач проводив оплату за спожитий газ. Відтак, [PERSON] на підставі п.п. 4, 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 (із змінами і доповненнями), є споживачем послуги з розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Згідно пункту 1 глави 1 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року, № 2498 НКРЕКП (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1384/27829) затверджено Типовий договір розподілу природного газу. Відповідач посилається на те, що постанова № 2498 НКРЕКП оскаржена в порядку КАС України, проте доказів розгляду справи, рішення якої би вплинуло на прийняття рішення даним судом, відповідачем не надано. (справа №640/426/22) З роздруківки з особового рахунку № [NUMBER] , що відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що станом на квітень 2022 року заборгованість відповідача за надані послуги з розподілу природного газу станом на квітень 2022р. становить 13152,90 грн( а.с. 8). За таких обставин, позов є підставним та підлягає до задоволення повністю. В звязку з задоволення позову до стягнення підлягає сплачений позивачем при подачі позову судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved