Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до КП «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» ДОР, КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до наказу №27-Л від 30.07.2021 року з 02.08.2021 року працювала прибиральником службових приміщень в КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР. В зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі наказу №22-Л від 07.09.2022 року, згідно із ст.49-2 КЗпП України, було видано попередження №8 про скорочення штату працівників від 07.09.2022 року та подальше звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу №24-Л від 07.11.2022 року про звільнення працівників на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради №205-12/VІІІ від 28.07.2022 року про реорганізацію КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР шляхом приєднання до КП «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» ДОР, її було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на те, що під час роботи та при звільнені їй не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 48835 грн. 70 коп., позивачка просила стягнути вказану заборгованість з КП «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» ДОР. Під час розгляду справи, позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 26147 грн. 02 коп. з КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.12.2022 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 26.04.2023 року було прийнято уточнену позовну заяву. В призначене судове засідання сторони не з`явились. Представник позивачки подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі. Відповідач за викликами явку свого представника повторно не забезпечив, про причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223,247 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу фіксації. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до заяви [PERSON] від 30.07.2021 року та наказу №27-Л від 30.07.2021 року останню з 02.08.2021 року було прийнято на роботу до КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР прибиральником службових приміщень. Згідно наказу №28-Л від 30.07.2021 року [PERSON] за суміщенням було доручено додаткову роботу за професією «дезінфектора» з доплатою 50% посадового окладу за вакантною ставкою з 02.08.2021 року, а наказом №10-Л від 31.05.2022 року її звільнено від виконання посадових обов`язків дезінфектора з 01.06.2022 року. В зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі наказу №22-Л від 07.09.2022 року, згідно із ст.49-2 КЗпП України, було видано попередження №8 про скорочення штату працівників від 07.09.2022 року та подальше звільнення позивачки згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу №24-Л від 07.11.2022 року про звільнення працівників на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради №205-12/VІІІ від 28.07.2022 року про реорганізацію КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР шляхом приєднання до КП «АГРОПРОЕКТТЕХБУД» ДОР, позивачку було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин, тому спір між сторонами має вирішуватися з урахуванням норм трудового законодавства. Згідно ч.ч.1,2,5 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. В свою чергу ст.116 КЗпП України встановлено, що При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Як встановлено судом та вбачається із довідки КП «ДЕЗІНФЕКЦІЯ» ДОР, довідки про доходи позивачки, розрахункових відомостей, в період з 18 липня 2022 року по 07.11.2022 року позивачці було нараховано але не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 32480 грн. 78 коп., а з урахуванням утриманих сум податків та зборів, в сумі 26147 грн. 02 коп., з яких: 16929 грн. 77 коп. - заборгованість по заробітній платі, 9217 грн. 25 коп. - компенсація за невикористану відпустку. Враховуючи зазначені вище обставини та наведені положення діючого законодавства, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з 18.07.2022 року по 07.11.2022 року в сумі 16929 грн. 77 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 9217 грн. 25 коп., а всього стягнути 26147 грн. 02 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved