Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

21.12.2022 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 18 жовтня 2018 року, при розірванні шлюбу змінити прізвище позивачки та визначити місце проживання дитини з нею; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1136 грн. 00 коп. щомісячно; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини за останні три роки, з 01.03.2019 р. в сумі 35406,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 18 жовтня 2018 року сторони уклали шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, відповідач сім`ю матеріально не забезпечував, цим займалась позивачка. Збереження шлюбу вважає неможливим. Оскільки спору щодо визначення місця проживання дитини між ними немає, просить в рішенні суду вирішити це питання. Також, зазначає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів, в тому числі за останні три роки в сумі 35406,00 грн. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року судом по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 07.03.2023 р. 06.03.2023 р. до суду надійшла заява від Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у якій повідомлено, що висновок щодо визначення місця проживання дитини відповідно до статей 19, 161 СК України, надається лише у разі спору між батьками, який відсутній у цій справі, просять розглядати справу без їх участі. 07.03.2023 р. відповідач отримав в суді копію позову з додатками, судове засідання відкладено на 06.04.2023 р. за клопотанням відповідача для ознайомлення з матеріалами. 15.03.2023 р. до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що позивачка самочинно змінила місце проживання дитини, без згоди відповідача виїхала з дитиною за кордон і не повідомляє відповідачу їх місце проживання. Визначення місця проживання дитини потребує певної процедури, через яку позивач не хоче проходити. Але оскільки позивач стверджує про відсутність спору, то провадження у справі слід закрити. До вересня 2022 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Доказів того, що позивач вживала заходів для отримання з позивача аліментів за останні три роки, не надано. Визначення місця проживання дитини з матір`ю просить констатувати в рішенні, спору з цього приводу немає. Ухвалою суду від 06.04.2023 р. вирішено закрити підготовче провадження, призначити справу до розгляду по суті на 18.05.2023 р., зобов`язано орган опіки і піклування надати висновок про місце проживання дитини; витребувано докази за клопотанням позивача і відповідача. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов з викладених у ньому підстав, пояснив, що визначення місця проживання дитини з позивачкою у цій справі не є окремою позовною вимогою і не є предметом спору, а просить констатувати це в рішенні суду. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в частині розірвання шлюбу і стягнення аліментів з дня подання позову. В частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів за минулий час позов не визнав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, 10.04.2023 р. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Також, пояснили, що оскільки дитина разом з матір`ю перебуває за кордоном без згоди батька, не можливо надати об`єктивний письмовий висновок у цій справі. Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши зібрані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). На підставі ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб 18 жовтня 2018 року у Васильківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 360. Дошлюбне прізвище позивачки - [PERSON] . Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , на даний час дитина з матір`ю перебувають за межами України. Сторони проживали разом до вересня 2022 року у м. Васильків Київської області. 30.08.2022 р. [PERSON] подала заяву в поліцію за фактом домашнього насильства з боку [PERSON] протягом останніх трьох років. У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до поліції з приводу незаконним заволодінням [PERSON] спільними грошовими коштами. [PERSON] відвідував Васильківський дошкільний навчальний заклад «Тополька» № 9, відповідно до довідки від 09.03.2023 р. Згідно з довідкою Державної прикордонної служби України від 20.04.2023 р., [PERSON] перетнув державний кордон на виїзд у пункті пропуску Рава-Руська 04.10.2022 р. Згідно з довідкою Державної податкової служби України від 08.05.2023 р., [PERSON] з 2019 по 2022 р.р. мав офіційний дохід у 2022 р. - 200,00 грн. У справі міститься скріншот листування у месенджері між сторонами, датоване 11 жовтня, рік не вказаний, у якому абонент « [PERSON] » зазначає, що гроші будуть тільки через суд. Допитані в судовому засіданні свідки позивача [PERSON] та [PERSON] пояснили, що давно знайомі з позивачкою, з відповідачем менше, утриманням сім`ї займалась [PERSON] , мала дві роботи, щось продавала і оформлювала замовлення, свідком того, щоб [PERSON] зверталась до відповідача за матеріальною допомогою не були. Допитані в судовому засіданні свідки відповідача [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] близько 20 років займається обслуговуванням газового обладнання, у нього є робота, чи офіційно працює, їм не відомо. Чим займалась позивачка їм не відомо, але доглядала за дитиною, була у декретній відпустці. Щодо конфліктів між сторонами з приводу матеріального забезпечення їм нічого не відомо, знають, що ті їздили відпочивати у Єгипет. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Досліджені у справі докази підтверджуються, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, наміру зберігати сім`ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Крім того, оскільки дитина проживає разом з позивачкою, відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні дитини. Наведені обставини визнані відповідачем. Отже, позов в частині розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дитини з дня пред`явлення до суду позову, підлягає задоволенню. Водночас, позовні вимоги про стягнення аліментів на минулий період задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України позивачкою не було надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Так, допитані свідки позивача підтвердили, що позивачка заробляла кошти на утриманні сім`ї, однак сторони до вересня 2022 р. проживали разом однією сім`єю, і доказів того, що відповідач ухилявся від свого обов`язку утримувати сім`ю, і що позивачка вимагала від нього сплати аліментів, суду не надано. Навпаки, допитані свідки відповідача підтвердили, що відповідач також утримував сім`ю. Надаючи оцінку доводам представника позивачки про необхідність констатації судом у резолютивній частині рішення про визначення місця проживання дитини з позивачкою, суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі № 200/952/18, суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення обсягу обставин під час розгляду справи є виключним правом суду, та здійснюється в межах пред`явленого позову і заявлених вимог. У цій справі відповідач заперечував проти визначення місця проживання дитини, наполягав, що позивачка вивезла дитину за межі України без його згоди. В свою чергу, представник позивачки пояснив, що визначення місця проживання дитини не є предметом спору у справі, не є окремими позовними вимогами, та просив вирішити це питання при відсутності предмету спору. Однак, оскільки судом встановлено, що це питання не визнається відповідачем, суд роз`яснює позивачці її право звернутись до суду з окремим позовом щодо визначення місця проживання дитини. На підставі ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial