Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 18 серпня 2012 року по 10 січня 2023 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 10 січня 2023 року. 06 липня 2021 року відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. У зв`язку з чим просить визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 11 травня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду. 15 травня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду задоволено: забезпечити участь представника позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, розгляд якого призначено на 12:00 годину 23 травня 2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «vkz.court.gov.ua». 23 травня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 18 серпня 2012 року по 10 січня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 січня 2023 року (а.с. 14, 15). 06 липня 2021 року відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. (а.с. 16-19, 20). Позивач просила визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, предметом доказування є доведення, що грошові кошти на придбання спірного майна є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Стаття 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю. За встановлених обставин спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка". Тому позовні вимоги про визнання спільним сумісним майном підлягають задоволенню: визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Позивач також просила визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м.; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 Сімейного Кодексу України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що з 18 серпня 2012 року по 10 січня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. З урахуванням викладеного, засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя та положень ст. 17 Сімейного кодексу України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині поділу майна подружжя повністю: визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя підлягають задоволенню повністю: визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв. м., житловою площею - 28,2 кв.м. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 8 052,00 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" . Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 4 026,00 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 4 026,00 грн.

Outcome: approved