Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Біржової угоди купівлі-продажу квартири від 27 квітня 1998 року посвідченої дочірнім підприємством «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі» зареєстрованої в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-486/98. За життя [PERSON] склала заповіт в якому усе своє майно заповіла [PERSON] . Позивач прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] так як на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем та шляхом подачі у встановлений законом строк відповідної заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, оскільки правовстановлюючий документ на нерухоме спадкове майно (біржова угода) не була посвідчена нотаріально. Тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове домоволодіння в порядку спадкування по заповіту, оскільки він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача, - адвокат Холодняк В.М., подав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 08 серпня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.9). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 листопада 1970 року вбачається, що позивач по справі [PERSON] доводиться сином померлої [PERSON] (а.с. 8). У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із заповіту від 20 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 641, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла [PERSON] (а.с. 11). Таким чином, спадкування належного [PERSON] майна повинно відбуватися за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 11 серпня 2022 року № 6254 виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради станом на день смерті [PERSON] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований [PERSON] (а.с. 10). Згідно матеріалів копії спадкової справи № 96/2022, наданої 26 квітня 2023 року на судовий запит приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся її син - [PERSON] . Вказане підтверджується копією заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 15 серпня 2022 року (а.с.27). Окрім того, матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON] віл 15 серпня 2022 року, згідно якої остання, являючись донькою померлої [PERSON] , повідомила нотаріусу про те, що їй відомий зміст заповіту, посвідчений нотаріусом від імені її матері [PERSON] та роз`яснено відсутність у неї права претендувати на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 29). Відтак, суд прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] та прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, звернувшись із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а також станом на день відкриття спадщини був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 1998 року посвідченої дочірнім підприємством «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі», зареєстрованої в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-486/98 [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1-го кімнатну квартиру [ADDRESS] , відтак, остання є власником зазначеної квартири (а.с. 13). На зазначеній біржовій угоді купівлі-продажу квартири від 27 квітня 1998 року наявний штамп, відповідно до якого дана угода зареєстрована в Смілянській дільниці КП «ЧООБТІ» за [PERSON] 27 травня 1998 року за № 6966 (а.с. 13 - зворот). Вказане також об`єктивно підтверджується довідкою № 376-о виданою Смілянським відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 30 березня 2023 року (а. с. 14). Згідно постанови приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 березня 2023 року, розглянувши заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , нотаріусом зазначено, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав. Так, згідно підпункту 4.12 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 (надалі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У відповідності до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Всупереч цього [PERSON] , надав договір купівлі-продажу, що був зареєстрований Смілянською біржею (філією ТБ "Київська Біржа нерухомості Джі-Ай-Пі") 27 квітня 1998 року за № 1-486/98, та який є недійсним, оскільки згідно вимог ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 p. № 1540-VI - вказаний договір нотаріально не посвідчений. На підставі викладеного, нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій, яка померла [INFO] (а.с. 15). Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Судом встановлено, що правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно не був нотаріально посвідчений за життя спадкодавця, відтак за вказаних обставин спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити у нотаріуса спадщину по заповіту після смерті [INFO] його матері, відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно по заповіту після смерті матері - [PERSON] , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, йому відмовлено у його видачі, оскільки ним не надано належним чином посвідчених правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, відповідно до статті 47 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до змісту ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року чинній на момент укладення правочину) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956 XII ( в редакції чинній на момент укладання біржової угоди) не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. (з наступними змінами) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ст.49 ЗУ «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За умовами договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 1998 року посвідченої дочірнім підприємством «Смілянська біржа Джі-Ай-Пі» товарної біржі «Київська біржа нерухомості «Джі-Ай-Пі», зареєстрованої в реєстрі обліку біржевих угод під № 1-486/98 сторонами досягнуто всіх умов, які передбачені в угоді, що підтверджено підписами сторін та Біржева угода зареєстрована в Смілянському відділку КП «ЧООБТІ». Відтак з письмових доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що за життя спадкодавець [PERSON] правомірно набула права власності на квартиру [ADDRESS] та правомірно нею володіла, а після її смерті відкрилася спадщина на вказане майно. Жодних доказів на спростування факту належності спадкодавцю [PERSON] квартири [ADDRESS] матеріали справи не містять. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На стягненні судових витрат із відповідача, які складаються із судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., позивач не наполягав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved