Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У позовній заяві позивач просить стягнути в його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку відшкодування моральної шкоди в сумі 5 200 000 гривень. Свої вимоги обґрунтував тим, що військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону, слідчими військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону, прокуратурою Волинської області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №\~42016110350000359, у якому позивач притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року у справі №\~163/2134/18 задоволено клопотання прокурора про відмову від державного обвинувачення. Кримінальне провадження закрито з огляду на таку відмову та у зв`язку з недоведеністю винуватості позивача у вчиненні злочину. Під час досудового розслідування зазнав трудового каліцтва через застосування до нього фізичного насильства, за місцем проживання сім`ї позивача проводився незаконний обшук, було вилучено і арештовано майно, щодо нього проводились негласних слідчі (розшукові) дії. Саме досудове розслідування і наведені дії в їх сукупності привели до моральних і фізичних страждань позивача, втрати життєвих зв`язків і потягнуло заподіяння моральної шкоди, яку оцінює у 5\~200\~000 грн, в тому числі з огляду на практику Європейського Суду з прав людини в подібних справах. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали із викладених в позовній заяві фактичних обставин та правових підстав. Представники відповідачів позов не визнали. Представник Волинської обласної прокуратури свою позицію обґрунтувала тим, що з процесуальної сторони позивач неправильно визначив склад відповідачів, а по суті не довів заподіяння йому моральної шкоди у більшому, ніж визначено законодавством, розмірі. Представник Державної казначейської служби позов не визнала з тих підстав, що стороною позивача не доведено як факту заподіяння [PERSON] шкоди та усіх необхідних ознак для покладення на державу обов`язку її відшкодування, так і заявленого розміру такого відшкодування. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що реєстрація кримінального провадження №\~42016110350000359 здійснена 26 грудня 2016 року. Підставою внесення відомостей в ЄРДР вказано повідомлення Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України, заяву [PERSON] , інші матеріали кримінального провадження. Зміст кримінального правопорушення викладено як налагодження службовими особами митного поста "Устилуг" Волинської митниці ДФС [PERSON] та [PERSON] механізму отримання неправомірної вигоди від громадян України за нестворення штучних перешкод під час проходження ними митного огляду. Кваліфікацію цьому діянню надано за ч.3 ст.368 КК України. 13 лютого 2017 року заступник начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України направив на ім`я прокурора військової прокуратури Київського гарнізону Єгжова Р.Д. повідомлення про можливу причетність [PERSON] , який діяв за вказівкою начальника митного поста "Ягодин" Волинської митниці Оникійчука О.В., до організації схеми безперешкодного переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю підакцизних товарів. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] у місті Ковелі Волинської області. Відповідно до протоколу обшуку така слідча дія проведена 30 березня 2017 року з 01:55 години до 06:20 години. Під час обшуку вилучено готівкові кошти в сумі 3350 грн. 27 червня 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Повідомлення складено начальником слідчого відділу прокуратури Волинської області Леськівим Ю.В., затверджено прокурором відділу прокуратури Волинської області Кравчуком О.В. 17 жовтня 2018 року щодо [PERSON] складено обвинувальний акт за ч.3 ст.368 КК України, який направлено до Любомльського районного суду Волинської області. Обвинувальний акт склав слідчий слідчого відділу прокуратури Волинської області Бурко О.М., затвердив прокурор відділу прокуратури Волинської області Кравчук О.В. 07 грудня 2021 року прокурор Волинської обласної прокуратури подав суду клопотання від 06 грудня 2021 про відмову від обвинувачення [PERSON] у вчиненні передбаченого ч.3 ст.368 КК України злочину. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року кримінальне провадження № 42016110350000359 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, закрите у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Зазначена ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили 14 грудня 2021 року. Згідно з актом нещасного випадку форми Н-1 у справі 03/37, складеним Волинською митницею ДФС, 30 березня 2017 року під час проведення обшуку на території митного поста "Ягодин" Волинської митниці ДФС на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 42016110350000359 працівники СБУ заламали [PERSON] руки, виштовхнули з приміщення на вулицю, повалили лицем на асфальт з нанесенням ударів по тулубу, спині, в голову, що спричинило погіршення стану його здоров`я і звернення до лікувального закладу. З доданих до позовної заяви копій листків непрацездатності вбачається, що [PERSON] неодноразово проходив лікування з приводу забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми та їх наслідків. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 086025 [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року №\~266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі Закон № 266/94-ВР). Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, в тому числі, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.1 ч.1 ст.2 цього Закону). Як зазначено вище, кримінальне провадження №\~42016110350000359 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, закрите ухвалою у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Відповідно до ч.1 ст.340 КПК України якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. У постанові прокурора Волинської обласної прокуратури від 06 грудня 2021 року, погодженій у встановленому порядку із заступником керівника обласної прокуратури, вказано про відсутність належних і допустимих доказів для доведення винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, наявність ознак провокації злочину та фальсифікації доказів зі сторони працівників правоохоронних органів. Згідно із ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. В правовому розумінні недоведена винуватість особи у вчиненні правопорушення прирівнюється до доведеної невинуватості. Саме з тих позицій, що винуватість [PERSON] не була доведена поза розумним сумнівом, прокурор відмовився від обвинувачення і кримінальне провадження було закрите. Отже, формальна підстава закриття провадження у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення є реабілітуючою підставою і відповідає приписам процесуального закону про відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення. Такі обставини в силу п.1 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР дають право [PERSON] на відшкодування шкоди, через що трактування представником Державної казначейської служби законодавчих норм в цій частині суд вважає помилковими. Суд також зауважує на хибність твердження представника прокуратури про неналежний склад відповідачів. Закон № 266/94-ВР визначає, що відповідальність за передбачену ним шкоду несе держава за рахунок коштів державного бюджету (ст.4 Закону). Оскільки Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів (п.1 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215), саме на цей орган виконавчої влади покладається безпосереднє виконання судового рішення про відшкодування шкоди. В той же час в кримінальному провадженні №\~42016110350000359 підозра [PERSON] повідомлена начальником відділу Волинської обласної прокуратури (раніше прокуратура Волинської області), обвинувальний акт складено слідчим і обвинувачення в суді підтримувалось прокурором тої ж прокуратури, тому жодні підстави вважати Волинську обласні прокуратуру неналежним відповідачем відсутні. Клопотання ж про залучення інших співвідповідачів від сторін цивільної справи не надходили. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, суд встановив, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом, у зв`язку з чим має право на відшкодування моральної шкоди. Згідно з п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з ч.ч.1-4 ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Отже, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження. Наведена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 520/14448/18. Згідно із ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається із розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент розгляду справи. Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 року" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2023 року становить 6700 гривень. З матеріалів справи встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 27 червня 2018 року (день повідомлення про підозру) по 14 грудня 2019 року включно (дата набрання законної сили ухвалою суду про закриття провадження в справі), що у підрахунку складає 41 місяць 18 днів. Отже, позивачу на відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з його перебування протягом вказаного періоду (41 місяць 18 днів) під слідством та судом, з держави за рахунок коштів Державного бюджету України має бути мінімально сплачено грошове відшкодування в сумі 278\~720 гривень (41 х 6700 = 274\~700; 6700 : 30 х 18 = 4020; 274\~700 + 4020 = 278\~720). Зазначені вище приписи ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР не зобов`язують суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду. Заявлений позивачем розмір шкоди у 5 200 000 грн суд вважає очевидно завищеним і належними та достатніми доказами недоведеним. Згідно з наданим стороною позивача експертним висновком Фонду "Юрій Трачук та партнери" від 13 січня 2023 року №\~16/22 можливий розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди за завдані страждання внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відповідає сумі у 640\~778 грн. З огляду на такий експертний висновок, тривалий строк порушення усталеного способу життя позивача, проведення незаконного обшуку за місцем його проживання в нічну пору доби, отримання ним трудового каліцтва під час проведення слідчих дій і набуття статусу особи з інвалідністю суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення справедливого і розумного розміру відшкодування моральної шкоди позивачу у 100 мінімальних розмірів заробітної плати, що відповідатиме рівню моральних страждань, заподіяних незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Отже, зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial