Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, з яких основний борг 9200 доларів США, 52 доларів США та судових витрат. 28 травня 2022 року [PERSON] оформив розписку, за якою визначив суму позичених коштів у розмірі 9200 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 червня 2023 року або по першій вимозі. Письмова вимога позивача щодо повернення боргу залишена без відповіді та реагування. Надіслання вимоги відбулося 14 листопада 2022 року, що позивач вважає є днем пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання щодо повернення боргу(позики). Боржником не було виконано зобов`язання в порядку передбаченому ч.2 ст.530 ЦК України у семиденний термін від дня пред`явлення вимоги, у зв`язку з чим було нараховано 3% річних за 69 прострочених днів- з 23 листопада 2022 року по 30 січня 2023 року(9200Х3%/365Х69=52 долара США). Нездійснення погашення заборгованості за досягнутою письмово домовленістю зумовило звернення позивача до суду з метою вирішення справи в порядку визначеному законом. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав та наполягав на його задоволені. Відповідач повідомлений про час та дату судового засідання, не направив представника. При відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе заочно розглянути справу та винести заочне рішення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково. 28 травня 2022 роу [PERSON] було оформлено розписку про наявність боргу у розмірі 9200 доларів США та зобов`язання повернення боргу до 1.06.20223 року або по першій вимозі. Письмова вимога позивача щодо повернення боргу залишена без відповіді та реагування. Надіслання вимоги відбулося 14 листопада 2022 року, що позивач вважає є днем пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання щодо повернення боргу(позики). Боржником не було виконано зобов`язання в порядку передбаченому ч.2 ст.530 ЦК України у семиденний термін від дня пред`явлення вимоги, у зв`язку з чим було нараховано 3% річних за 69 прострочених днів- з 23 листопада 2022 року по 30 січня 2023 року(9200Х3%/365Х69=52 долара США). Згідно ст. 1046 \~ЦК України \~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.) Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"\~Цивільного кодексу України: У період дії в Україні\~воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову в частині стягнення суми боргу 9200 доларів США. Щодо стягнення 3% річних в період запровадження воєнного стану, зважаючи законодавчі обмеження, підстави для стягнення заявлених сум відсутні. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку передбаченому ст.141 ЦПК, пропорційно сумі задоволених вимог.

Outcome: approved