Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

1.Позиції учасників справи, процесуальні дії 24.10.2022 позивач звернувся до Черкаського районного суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав, що рішенням сесії Свидівоцької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» № 61-25 від 10.04.2019 у приватну власність громадянам відведено 8 земельних ділянок, з числа раніше сформованих за рахунок земель, які перебували у користуванні ТОВ «Сокирна», зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером\~7124986000:03:001:0377,\~площею 0,1000 га, передано у власність відповідачу у справі\~ [PERSON] . Відповідно до п. 9 вказаного рішення Свидівоцької сільської ради спірну земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, що будуть використовуватися для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. У подальшому, на підтвердження виниклого у [PERSON] права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 712498600:03:001:0377, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, у межах селиша Сокирна по вул. Придніпровській, державним реєстратором реєстру речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради [PERSON] на підставі рішення № 46504844 від 17.04.2019 зареєстровано за [PERSON] право власності за № 31211456 від 16.04.2019. На думку\~прокурора,\~рішення сесії\~Свидівоцької сільської\~ради «Про\~передачу земельних\~ділянок у\~власність громадянам»\~№ 61-25\~від 10.04.2019,\~в частині\~передачі\~ [PERSON] у власність земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га, та зміни її цільового призначення на землі рекреації підлягає визнанню незаконним і скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного та лісового законодавства, а саме з підстав: перевищення Свидівоцькою сільською радою наданих законом повноважень під час передачі у приватну власність земель державної власності\~ліси 1 групи; передачі у приватну власність земельної ділянки без розроблення землевпорядної документації; відведення земельної ділянки без попереднього її вилучення у постійного лісокористувача\~ДП «Черкаське лісове господарство»; порушення порядку зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення; не відшкодування втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку із фактичним вилученням земель із постійного користування; не відшкодування збитків, завданих постійному лісокористувачу, у зв`язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки; відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства на відведення у власність земельної ділянки. Враховуючи наведене, позивач просив суд: Усунути перешкоди державі в особі Черкаської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ 00022668) у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради від 10.04.2019 № 61-25 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам», в частині відведення у власність [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах [ADDRESS] та зміни її цільового призначення. Усунути перешкоди державі в особі Черкаської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ 00022668) у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності № 31211456 від 16.04.2019 на земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах [ADDRESS] за [PERSON] . Усунути перешкоди державі в особі Черкаської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] її повернути на користь держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ 00022668). Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Черкаської області (код за ЄДРПОУ 02911119) на р/р UA138201720343160001000003751, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 7 443,00 грн. Ухвалою суду від 14.10.2022 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 28.11.2022 позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановою Черкаського апеляційного суду від 19.01.2023 апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської окружної прокуратури задоволено, ухвалу суду від 28.11.2022 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до ухвали суду від 26.01.2023 про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача\~ [PERSON] \~адвокат Тищенко\~Ю.П.\~надав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~яким просив\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог у\~повному обсязі.\~Свою позицію\~аргументував тим,\~що фактичні\~обставини свідчать\~про встановлення\~цільового призначення\~земельної ділянки\~вперше в\~2014\~році,\~про що\~зазначено у\~договорі,\~та в\~подальшому у\~2014\~році на\~підставі технічної\~документації.\~Посилання прокурора\~щодо не\~відшкодування втрат\~лісогосподарського виробництва\~у зв`язку\~фактичним вилученням\~земель в\~постійного користування\~спростовуються наявністю\~розрахунків,\~що були\~погоджені ГУ\~земельних ресурсів\~у Черкаській\~області,\~затверджених заступником\~голови Черкаської\~ОДА та\~квитанціями про\~сплату на\~користь бюджету.\~Зазначення прокурором\~обставин щодо\~відведення земельної\~ділянки без\~розроблення землевпорядної\~документації,\~відведення її\~без вилучення\~у постійного\~лісокористувача та\~погодження органу\~виконавчої влади\~з питань\~лісового господарства\~не відповідають\~дійсності,\~оскільки вилучення\~земельної ділянки\~у постійного\~лісокористувача відбулось\~в момент\~передачі земельної\~ділянки в\~оренду на\~підставі відповідного\~рішення,\~звіту та\~проекту.Також зазначив, що прокурором обрано неправильний (неефективний) спосіб захисту та недоведено факт існування в держаній власності земель лісового фонду, що були передані в подальшому в приватну власність, оскільки при укладенні договору оренди землі так і при передачі спірної земельної ділянки в приватну власність, єдиним і належним власником (розпорядником) була Свидівоцька сільська рада. Крім того, вказав, що документація на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки і не мала бути розроблена, оскільки цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, а встановлювалось. Також представник відповідача [PERSON] адвокат Тищенко Ю.П. надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку обґрунтовує тим, що починаючи з 2003 року у позивача вже була наявна можливість звернутися до суду із позовом за фактом порушення інтересів держави, який наразі пред`явлений до відповідачів. Крім того, наявність такої можливості, серед іншого, хронологічно прослідковується і в 2008 та 2014 роках. Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що наявність на спірній земельній ділянці нерухомого майна, яке на праві приватної власності належить фізичній особі відповідачу, не свідчить про дотримання визначеної державою процедури передачі у приватну власність спірної земельної ділянки та у свою чергу не спростовує обставин її формування за рахунок земель державного лісового фонду. Також ствердження представника відповідача про те, що після передачі у короткострокове користування ТОВ «Сокирна» в 2003 році земельної ділянки площею 4,1036 га, погодження такої передачі у користування постійним лісокористувачем та набуття права на нерухоме майно розташоване на ній призвело до фактичного вилучення цієї ділянки із постійного користування лісокористувача не відповідає дійсності, оскільки самою сільською радою в 2008 році передано її за рахунок земель Свидівоцького лісництва (ліси 1 групи - 1,8845 га), а визначеної державою процедури вилучення земель державного лісового фонду дотримано не було, що свідчить про те, що спірна земельна ділянка і на сьогодні залишається землями лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Також зазначив, що в даному випадку позову вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки. Представник третьої особи на стороні позивача ДП «Черкаське лісове господарство» надав до суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких вказав, що спірна земельна ділянка перебуває на території лісового ДП «Черкаське лісове господарство» в межах кварталу 5, виділів 1,19 Свидівоцького лісництва. Згоду на вилучення чи відведення у приватну власність спірної земельної ділянки, погодження щодо вилучення у постійного користувача ДП «Черкаське лісове господарство» земельної ділянки у приватну власність не надавалися. Станом на день виникнення спірних правовідносин та станом на день подачі позову спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство»; має категорію земель лісогосподарського призначення та вкрита лісами. Тобто, на думку представника третьої особи на стороні позивача, відбулась незаконна зміна цільового призначення земельної ділянки, безоплатна приватизація, що призвело до незаконної передачі у власність земельної ділянки. Представник третьої особи на стороні відповідача Будищенської сільської ради надав до суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких вказав, що в матеріалах справи, які додані, відсутні рішення органів державної виконавчої влади, а саме: Черкаської обласної державної адміністрації; Черкаської районної державної адміністрації, Кабінету Міністрів України, стосовно надання спірної земельної ділянки в постійне користування ДП «Черкаське лісове господарство». З огляду на це, Свидівоцька сільська рада, приймаючи рішення від 10.04.2019 № 61-65 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» діяла в межах і спосіб, визначений чинним законодавством України. Також вказано на пропущення позивачем строку позовної давності та відсутності в позовній заяві аргументації щодо його причин та підстав. Ухвалою суду від 27.02.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Черкаське лісове господарство як правонаступника Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» та Центрально-Західне міжрегіональне лісове та мисливське господарство як правонаступника Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства. Ухвалою суду від 28.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Тищенко Ю.П. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Інших заяв, клопотань, пояснень по суті справи від учасників справи до суду не надходило. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.05.2001 Черкаською районною радою за клопотанням Свидівоцької сільської ради було прийнято рішення № 16-3 «Про розширення меж с. Сокирно та с. Свидівок». Зокрема, вирішено включити в межі с. Сокирно земельні ділянки загальною площею 110,80 га. Спірна земельна ділянка розташована саме серед вказаних земельних ділянок, що не заперечується учасниками справи. Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради № 7-21 від 24.04.2003 «Про надання земельної ділянки ТОВ «Сокирна» під розміщення бази відпочинку» у короткострокову оренду строком на 5 років без права рубки дерев ТОВ «Сокирна» надано земельну ділянку площею 4,1036 га, у тому числі: 1,8845 га за рахунок земель Свидівоцького лісництва Черкаського держлісгоспу (ліси І групи) в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, 2,2191 га за рахунок земель загального користування Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області (піски) під розміщення бази відпочинку. На підставі вказаного рішення Свидівоцької сільської ради з ТОВ «Сокирна» 03.05. 2003 укладено Договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 1.4. зазначеного Договору, земельна ділянка загальною площею 4,1036 га передається без зміни її цільового призначення. Проте, згідно з п. 1.3. Договору, з моменту державної реєстрації цього договору земельна ділянка зараховується до земель, які використовуються для відпочинку. На останньому аркуші Договору наявний запис про реєстрацію договору у Черкаському районному відділі земельних ресурсів від 07.08.2003 № 3. При цьому, директором ДП «Черкаське лісове господарство» надано висновок щодо погодження відведення вищевказаної земельної ділянки в користування строком на 5 років без права рубки дерев ТОВ «Сокирна» під розміщення бази відпочинку, а також підписано акт погодження місця розташування земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки. Відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 03.03.2007 державною приймальною комісією об`єкт базу відпочинку ТОВ «Сокирна» в с. Свидівок Черкаського району Черкаської області прийнято в експлуатацію. 15.02.2008 проведено розрахунок розміру втрат лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням лісогосподарських угідь із лісових земель Свидівоцького лісництва ДП «Черкаське лісове господарство» в адмінмежах Свидівоцької сільської ради ТОВ «Сокирно» під розміщення бази відпочинку. Вказаний розрахунок був затверджений заступником голови Черкаської обласної державної адміністрації та підписаний начальником відділу земельних ресурсів у Черкаському районі, представником ТОВ «Сокирна» та начальником головного управління земельних ресурсів у Черкаській області. Відповідно до розрахунку завдано втрат на загальну суму 155445 грн. Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради № 20-11 від 25.04.2008 «Про надання дозволу ТОВ «Сокирна» на продовження терміну оренди земельної ділянки під розміщення бази відпочинку» надано дозвіл ТОВ «Сокирна» на продовження терміну оренди земельної ділянки площею 4,1036 га під розміщення бази відпочинку в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Сокирно, терміном на 49 років з правом подальшого викупу при умові додержання обмежень у використанні земельної ділянки згідно ст. 61 ЗК України. 04.06.2008 згідно акту передачі земельна ділянка площею 4,1036 га, розташована в адмінмежах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області передана в користування на умовах оренди ТОВ «Сокирна» без зміни цільового призначення. Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради № 92 від 25.06.2008 «Про надання дозволу ТОВ «Сокирна» на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» доручено ЧОБТІ провести реєстрацію та видати свідоцтво на право власності ТОВ «Сокирна» на об`єкти нерухомого майна існуючої бази відпочинку, яка знаходиться в [ADDRESS] , згідно технічної документації, а саме на: будинок відпочинку з мансардою (А-І), будинок відпочинку з мансардою (Б-І), будинок відпочинку з мансардою (В-І), будинок відпочинку з мансардою (Г-І), будинок відпочинку з мансардою (Д-І), будинок відпочинку з мансардою (Ж-І), будинок відпочинку з мансардою (З-І), будинок охорони з прибудовою та підвалом (К-І, к, п/д), вбиральню (И), навіс (М), трансформаторну підстанцію (Л), фонтан (І), огорожу - № 1-5, 6. 04.07.2008 Свидівоцька сільська рада та ТОВ «Сокирна» уклали договір оренди вищевказаної земельної ділянки на 49 років з наступним правом викупу. Відповідно до п. 12 даного Договору земельна ділянка передається в оренду під розміщення бази відпочинку без зміни цільового призначення. Цільове призначення земельної ділянки визначено як забудовані землі (землі, що використовуються для відпочинку). Цей договір оренди зареєстровано у Черкаському районному відділі регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 04.06.2008 за № 040879600018. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 23.07.2008 виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради № 92 від 25.06.2008, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19627435 від 23.07.2008, за ТОВ «Сокирна» зареєстровано право власності на базу відпочинку, яка знаходиться в [ADDRESS] , на наступні об`єкти: будинок відпочинку з мансардою (А-І) площею 65,6 м2, будинок відпочинку з мансардою (Б-І) площею 64,4 м2, будинок відпочинку з мансардою (В-І) площею 62,1 м2, будинок відпочинку з мансардою (Г-І) площею 66,5 м2, будинок відпочинку з мансардою (Д-І) площею 67,5 м2, будинок відпочинку з мансардою (Ж-І) площею 54,8 м2, будинок відпочинку з мансардою (З-І) площею 63,7 м2, будинок охорони з прибудовою та підвалом (К-І, к, п/д) площею 65,8 м2, вбиральню (И), навіс (М), трансформаторну підстанцію (Л), фонтан (І), огорожу № 1-5, 6. Із Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 31360664 від 20.09.2011 вбачається, що у зв`язку із незначним переплануванням, а саме: облаштуванням димаря, що не потребує погодження архітектури, було змінено наступні об`єкти: будинок відпочинку з мансардою (Б-І) площею 64,4 м2 змінено на будинок відпочинку з мансардою (Б-І мс) площею 64,2 м2; будинок відпочинку з мансардою (В-І) площею 62,1 м2 змінено на будинок відпочинку з мансардою (В-І мс) площею 61,8 м2; будинок відпочинку з мансардою (Г-І) площею 66,5 м2 змінено на будинок відпочинку з мансардою (Г-І мс) площею 65,4 м2; будинок відпочинку з мансардою (Д-І) площею 67,5 м2 змінено на будинок відпочинку з мансардою (Д-І мс) площею 67,2 м2; будинок відпочинку з мансардою (Ж-І) площею 54,8 м2 змінено на будинок відпочинку з мансардою (Ж-І мс) площею 55,9 м2. При проведенні поточної інвентаризації будинок відпочинку з мансардою(А-І) змінено на будинок відпочинку з мансардою( А-Імс) та будинок відпочинку з мансардою (З-І) змінено на будинок відпочинку з мансардою (З-І мс). Рішенням Свидівоцької сільської ради № 42-27 від 29.08.2014 надано дозвіл ТОВ «Сокирна» на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 4,1036 га і формування нових земельних ділянок без зміни їх цільового призначення в [ADDRESS] , у тому числі і земельних ділянок для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення площами 0,9755 га та 0,8951 га .На підставі цього рішення була розроблена відповідна технічна документація від 2014 року. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7102039632015 та № НВ-7102039642015 від 16.01.2015 земельна ділянка за кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, та земельна ділянка за кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, які розташовані в с. Сокирно Черкаського району Черкаської області, з 16.01.2015 перебувають у комунальній власності. Державна реєстрація вказаних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою від 22.12.2014, складеної ПП «Гарант», виконавець Кадура Л.Б. Цільове призначення даних ділянок: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Категорія земель: землі рекреаційного призначення. Рішенням Свидівоцької сільської ради № 50-13 від 07.06.2018 надано дозвіл ТОВ «Сокирна» на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок площею 0,9755 га (КН 7124986000:03:001:0293) та площею 0,8951 га (КН 7124986000:03:001:0294) для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення в [ADDRESS] . З копії технічної документації, виготовленої у 2019 році ФОП [PERSON] , вбачається, що нею передбачено поділ земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, та земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, які сформовано за рахунок земель, відведених у довгострокову оренду ТОВ «Сокирна» на підставі договору оренди землі № 040879600018 від 04.06.2008, на 12 нових земельних ділянок. Відповідно до рішення Свидівоцької сільської ради № 61-23 від 10.04.2019 розірвано шляхом укладання додаткової угоди договір оренди землі, укладений 04.06.2008 між Свидівоцькою сільською радою та ТОВ «Сокирна». Рішенням Свидівоцької сільської ради № 61-24 від 10.04.2019 затверджено ТОВ «Сокирна» технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, та земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, на окремі земельні ділянки. Зокрема, внаслідок поділу земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, сформовано земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:03:001:0373, площею 0,1219 га, та земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:03:001:0374, площею 0,8536 га. За рахунок земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, сформовано 10 нових земельних ділянок, у тому числі спірну за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га. У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради № 61-25 від 10.04.2019 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» у приватну власність громадянам відведено вісім земельних ділянок, з числа раніше сформованих за рахунок земель, які перебували у користуванні ТОВ «Сокирна», зокрема, земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,10 га, відведено [PERSON] . Відповідно до пункту 9 вказаного рішення спірну земельну ділянку віднесено до категорії земель землі рекреаційного призначення, які будуть використовуватися для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. 17.04.2019 за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га, підставою для реєстрації слугували витяг з рішення Свидівоцької сільської ради № 61-25 від 10.04.2019, відомості з Державного земельного кадастру № 9669049 від 16.04.2019, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 312517396 від 17.10.2022. Згідно з листом Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства № 1298/02 від 10.10.2019, земельна ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 перебуває на території лісового фонду ДП «Черкаське лісове господарство (квартал 5, виділ 1,19 Свидівоцького лісництва), у той час як управлінням погодження щодо можливості вилучення з постійного користування ДП «Черкаське лісове господарство» вищевказаної земельної ділянки не надавалось. Згідно з протоколом огляду місця події від 19.02.2020 та додатків до нього, складеного у кримінальному провадженні № 42019251010000123 від 10.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за участю спеціалістів: інженера-землевпорядника ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Крячка А.Є., інженера лісового господарства ДП «Черкаське лісове господарство» Дворака Б.М., було здійснено огляд земельних ділянок із кадастровиминомерами:7124986000:03:001:0299,7124986000:03:001:0300, 7124986000:03:001:0378, 7124986000:03:001:0376, 7124986000:03:001:0384, 7124986000:03:001:0379, 7124986000:03:001:0380, 7124986000:03:001:0382, 7124986000:03:001:0383, 7124986000:03:001:0377, які знаходяться в межах кварталу 5, виділів 1, 19 Свидівоцького лісництва ДП «Черкаське лісове господарство». Згідно листа ДП «Черкаське лісове господарство» від 26.05.2020 № 256/03, земельна ділянка за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 знаходиться в держлісфонді ДП «Черкаське лісове господарство» Свидівське лісництво кв. 5, вид.1,19, що підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Черкаське лісове господарство» Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства» від 2014 року. Відповідно до листа Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 04.06.2020 № 10-23-0.44.683/90-20 Свидівоцькою сільською радою порушено порядок набуття і реалізації м права на землю, передбачений ст.ст. 20,57, 149, 186 ЗК України під час відведення у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, що підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 03.06.2020 № 262-ДК/250/АН/09/01/-20. Згідно з листа ДП «Черкаське лісове господарство» від 21.09.2022 № 555/10 в підприємстві відсутня інформація про сплату ТОВ «Сокирна» втрат лісогосподарського призначення внаслідок передачі у користування (власність) земельної ділянки із кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 площею 0,1 га. Відповідно до листа Виконавчого комітету Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 28.09.2022 № 02-17/3159, беручи до уваги договір оренди землі від 04.06.2008, укладений між Свидівоцькою сільською радою та ТОВ «Сокирна» орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення під розміщення бази відпочинку. Цільове призначення земельної ділянки землі, що використовуються для відпочинку. Згідно договору орендар ніс відповідальність за збереження стану об`єкта оренди. Передача земельної ділянки в оренду здійснювалась згідно чинного на той час законодавства. Втрати лісогосподарського виробництва відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 № 1279 сплачені у квітні 2008 року. Втрати лісогосподарського виробництва, спричинені обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів або погіршенням якості земель, зумовленим впливом діяльності підприємств, установ і організацій не сплачувались. Відповідно до листа ДП «Черкаське лісове господарство» від 29.09.2022 № 566/10 із постійного користування цього підприємства земельна ділянка площею 1,8845 га належним чином не вилучалась та підприємством не надавалось погодження на їх відведення ані ТОВ «Сокирна», ані іншим суб`єктам. Згідно з листа Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства від 29.09.2022 № 1640/02 що земельна ділянка із кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,1 га, відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування відноситься до кварталу 5, виділ 19 Свидівоцького лісництва, належить до категорії земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Рішення Свидівоцької сільської ради від 10.04.2019 № 61-25, за яким земельна ділянка передана у власність низці осіб, ухвалене з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, оскільки вказана земельна ділянка є землями лісогосподарського призначення державної власності. Це, зокрема, підтверджується матеріалами лісовпорядкування підприємства, згідно яких спірна ділянка відноситься до земель, наданих у постійне користування ДП «Черкаське лісове господарство» та входить до складу лісового фонду (квартал 5 виділ 1,19 Свидівоцького лісництва). Із постійного користування ДП «Черкаське лісове господарство» вказана земельна ділянка не вилучалась, погодження на її вилучення в користування ТОВ «Сокирна» не надавались. Крім того, зазначено, що збитки в порядку ст. 156 ЗК України, зумовлені фактичним вилученням належних ДП «Черкаське лісове господарство» лісових угідь на користь ТОВ «Сокирна» протягом 2003-2021 років і по даний час не нараховувались та не сплачувались ДП «Черкаське лісове господарство», відповідна комісія не створювалась. Відповідно до листа Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації від 13.10.2022 № 02/09-02.01-0841580.01/01-488323 у 2008 році надходили кошти у сумі 155445 грн. (обласний, районний бюджети та бюджет Свидівоцької сільської ради) у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського або лісогосподарського виробництва від [PERSON] . Згідно листа Черкаської обласної військової адміністрації вх. 08.12.2022 № 17272/22, фактично Черкаську обласну військову адміністрацію про потенційну наявність порушених інтересів Держави в частині правомірності розпорядження спірними земельними ділянками лісового фонду було поінформовано Черкаською окружною прокуратурою. З огляду на роботу Черкаської обласної військової адміністрації в умовах воєнного стану нею поінформовано Черкаську окружну прокуратуру про всебічну підтримку ініціативи останньої щодо представництва інтересів держави в суді у контексті порушеного питання. 3.Релевантні джерела права та акти їх застосування Конституція України (ст. ст. 13, 14) визначає, що земля, водні та інші природні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами ст. ст. 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Отже, земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус, як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України (ст. ст.\~14,\~19 Конституції України). Відповідно ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі (частина четверта статті 1 Лісового кодексу України). Згідно п. 4 ч. 1\~ст. 31 Лісового кодексу України\~обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території. Відповідно до ч. 4\~ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~у районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені\~Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій. Указом Президента України від 24.02.2022 № 68/2022\~було, зокрема, утворено Черкаську обласну військову адміністрацію та постановлено, що у зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій. Згідно ч. 1\~ст. 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В п. 5\~Прикінцевих положень Лісового кодексу України\~(в редакції, яка була чинною з 29.03.2006 до 16.01.2020) вказано, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. У чинній редакції вищевказаного пункту зазначено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності\~Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. У ч.ч. 1, 4, 5\~ст. 6 Лісового кодексу України\~(в редакції, яка була чинною станом на час укладення першого договору оренди у спірних правовідносинах в 2003 році) вказано, що усі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом. У ст.ст.\~5,\~8-11 Лісового кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на час реєстрації 16.01.2015 комунальної власності на земельну ділянку, з якої виділено спірну земельну ділянку, та яка залишається чинною на теперішній час)\~вказано, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. Ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом. Згідно з ч. 1, 2 ст.\~56, ч. 1 ст.\~57 Земельного кодексу України\~ (тут і далі\~в редакції, яка була чинною станом на час реєстрації 16.01.2015 комунальної власності на земельну ділянку, з якої виділено спірну земельну ділянку, та яка залишається чинною на теперішній час)\~землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Відповідно ч. 1, 2, 4\~ст. 84 Земельного кодексу України\~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 3, 4\~ст. 142 Земельного кодексу України\~припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Згідно з ч. 8\~ст. 122 Земельного кодексу України\~(в редакції яка була чинною станом на час реєстрації 16.01.2015 комунальної власності на земельну ділянку, з якої виділено спірну земельну ділянку, та станом на 10.04.2019, коли спірну земельну ділянку було передано у приватну власність) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених\~ст. 149 цього Кодексу Відповідно до ч. 1, 2, 9\~ст. 149 Земельного кодексу України\~(в редакції яка була чинною станом на час реєстрації 16.01.2015 комунальної власності на земельну ділянку, з якої виділено спірну земельну ділянку, та станом на 10.04.2019, коли спірну земельну ділянку було передано у приватну власність) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених\~статтею 150 цього Кодексу. Відповідно ч. 1\~ст. 57 Лісового кодексу України\~зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до\~Земельного кодексу України. Згідно ч. 1\~ст. 19 Земельного кодексу України\~землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі лісогосподарського призначення. Відповідно ч. 2, 7\~ст. 20 Земельного кодексу України\~(в редакції яка була чинною станом на час реєстрації 16.01.2015 комунальної власності на земельну ділянку, з якої виділено спірну земельну ділянку, та станом на 10.04.2019, коли спірну земельну ділянку було передано у приватну власність) зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 4\~ст. 20 Земельного кодексу України\~(в редакції, яка була чинною станом на час укладення договору оренди від 04.06.2008) зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Відповідно до\~ст. 21 Земельного кодексу України\~порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібний зміст викладено у ч. 1 ст. 321 ЦК України. У ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі\~Конвенція) зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі\~ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, п.п. 166 - 168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки\~встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (зокрема, п.п. 40\~43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17). ЄСПЛ відповідно до своєї усталеної практики вважає державну реєстрацію прав на нерухоме майно формою визнання державою законності права власності особи (див. рішення ЄСПЛ у справі «Гладишева проти Росії» від 06.12.2011 (Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, п. 69) У п. 89 рішення ЄСПЛ Turgut and Others v. Turkey від 08.07.2008 заява № 1411/03, вказано, що дійсність права власності, внесеного до земельної книги, є беззаперечним доказом права власності. Згідно ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно ст. 387, ч. 3 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 по справі № 359/3373/16-ц вказано, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Тому Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 04.02.2020 по справах № 911/3311/17, № 911/3574/17, 911/3897/17 та від 03.09.2020 у справі № 911/3449/17 про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями означає перехід до них права володіння цими землями, та про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісогосподарського призначення є неможливим. Велика Палата Верховного Суду вважала доцільним частково відступити від висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. Велика Палата Верховного Суду також нагадала, що відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.10.2022 у справі № 465/6045/20 зазначено, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду. 4.Оцінка доказів та аргументів сторін Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається\~з листа Черкаської обласної військової адміністрації вх. 08.12.2022 № 17272/22 остання всебічно підтримала ініціативу Черкаської окружної прокуратури щодо представництва інтересів держави у даній справі, тобто, дізнавшись з листа прокурора про ймовірні допущення порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їхнього захисту, вирішила не звертатись до суду із відповідним позовом. З наведеного суд вбачає підстави для представництва інтересів держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації. Судом встановлено, що 10.04.2019 за рішенням Свидівоцької сільської ради земельна ділянка з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 була виділена у приватну власність відповідачу [PERSON] за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:01:0294 площею 0,8951 га, про яку, в свою чергу, 16.01.2015 було внесено відомості до Державного земельного кадастру як про земельну ділянку комунальної власності, що призначена для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (категорія земель землі рекреаційного призначення). До цього, земельна ділянка з кадастровим номером 7124986000:03:01:0294 була сформована за рахунок іншої ділянки площею 4,1036 га за адресою: в [ADDRESS] . В свою чергу, вищевказана земельна ділянка площею 4,1036 га складалася з наступних частин: 1,8845 га землі Свидівоцького лісництва Черкаського держлісгоспу (ліси І групи) в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, та 2,2191 га землі загального користування Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області (піски) під розміщення бази відпочинку. При цьому, ділянка площею 0,8951 га була виділена у комунальну власність саме за рахунок землі Свидівоцького лісництва Черкаського держлісгоспу (ліси І групи) площею 1,8845 га. Земельна ділянка площею 4,1036 га у 2003 та 2008 роках надавалася в оренду ТОВ «Сокирна». Під час укладення першого договору оренди в 2003 році директором Черкаського держлісгоспу було надано висновок щодо погодження відведення вищевказаної земельної ділянки в користування строком на 5 років без права рубки дерев під розміщення бази відпочинку, а також було підписано акт погодження місця розташування земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки. З огляду на вказане та відповідно до ч.ч.1,4,5 ст.6 Лісового кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на час укладення першого договору оренди у спірних правовідносинах в 2003 році) спірна земельна ділянка була власністю держави, ДП «Черкаське лісове господарство» було її постійним користувачем, а відповідна сільська рада в межах своєї компетенції могла надавати її у постійне користування з вилученням в порядку, визначеному ЗК України та ЛК України, або у тимчасове користування без вилучення у постійного користувача. З 29.03.2006 у ЛК України закріплено можливість набувати ліси у комунальну або приватну власність, однак останнє не спричинило автоматичного переходу права власності на спірну земельну ділянку від держави до територіальної громади, так як з огляду на ст. 11 ЛК України право комунальної власності на ліси могло виникати лише у певному порядку шляхом розмежування земель державної і комунальної власності, передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом. Також факт належності спірної земельної ділянки до земель державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство», правонаступником якого є ДСГП «Ліси України», на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції яка була чинною з 29.03.2006, коли на законодавчому рівні було розмежовано державну, комунальну та приватну власність на ліси в Україні) підтверджується планово-картографічними матеріали лісовпорядкування (квартал 5, виділи 1, 19 Свидівоцького лісництва). Разом з тим, спірна земельна ділянка була передана у приватну власність з порушеннями ч. 3, 4 ст. 142, ч. 9 ст. 149 ЗК України (в редакції, чинній станом на 16.01.2015, коли було зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку, та станом на 10.04.2019, коли спірну земельну ділянку було передано у приватну власність), тобто без припинення права постійного користування земельною ділянкою державним підприємством, наявності добровільної відмови вказаного підприємства від права постійного користування, прийняття будь-яким суб`єктом рішення про припинення права постійного користування державним підприємством земельною ділянкою та наступного повідомлення про це органів державної реєстрації; та без розпорядження Кабінету Міністрів України про вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб. Також, всупереч ч. 2, 7 ст. 20 ЗК України (в редакції яка була чинною станом на час реєстрації 16.01.2015 комунальної власності на земельну ділянку, з якої виділено спірну земельну ділянку, та станом на 10.04.2019, коли спірну земельну ділянку було передано у приватну власність) зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулася без затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу цієї ділянки у власність та без погодження з Кабінетом Міністрів України. Суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача про те, що цільове призначення земельної ділянки було вперше встановлено після укладення двох договорів оренди ділянки та зведення на ній об`єктів бази відпочинку. За змістом ч. 1 ст. 57 ЛК України (в редакції, яка була чинною станом на час реєстрації за ТОВ «Сокирна» права власності на нерухоме майно на спірній земельній ділянці 23.07.2008 та станом на час укладення другого договору оренди 04.06.2008) вбачається, що законодавством встановлено первинне цільове призначення всіх земельних лісових ділянок ведення лісового господарства (лісогосподарське призначення). Для зміни вказаного призначення необхідне було рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, проте в даному випадку такі рішення були відсутні станом на 2008 рік. Суд також вважає необґрунтованим твердження представника відповідача про те, що після погодження ДП «Черкаське лісове господарство» укладення першого договору оренди земельної ділянки у 2003 році, було припинено право постійного користування земельною ділянкою вказаного державного підприємства. Суд зазначає, що погодження стосувалося лише укладення договору оренди на п`ять років, без права рубки дерев. Тобто, ДП «Черкаське лісове господарство» ніколи не висловлював бажання позбавитися права постійного користування земельною ділянкою та не надавав згоди на таке позбавлення. Посилання представника відповідача на пункт «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є необґрунтованими, оскільки вказаний пункт, як видно з його змісту, стосується випадків набуття особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці та які раніше належали особі, що мала право користування земельною ділянкою та була попереднім власником будинку, будівлі або споруди. Якщо ж жилий будинок, будівлю або споруду зведено на земельній ділянці та набуто у власність іншою особою, ніж особа, яка має право користування земельною ділянкою, то право користування земельною ділянкою не припиняється та залишається за особою, яка його мала до зведення будинку, будівлі або споруди. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим порушення права Черкаської обласної військової адміністрації передавати у власність, надавати у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності та знаходяться на території Черкаської області. Відносно обраного позивачем спосіб захисту, суд зазначає, що прокурором обрано негаторний спосіб захисту шляхом усунення перешкоди державі в особі Черкаської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов`язання відповідача фізичної особи повернути її на користь держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації. Разом з тим, відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, якщо майном незаконно заволоділа інша особа, то власник має право витребувати своє майно від цієї особи. У спірних правовідносинах фактичне заволодіння земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом державної реєстрації права власності на неї відбулося двічі: 16.01.2015 право власності на земельну ділянку, з якої була виділена спірна ділянка, було зареєстровано за сільською радою, а 16.04.2019 право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до\~правової позиції\~Великої Палати\~Верховного Суду,\~викладеної в\~постанові від\~23.11.2021\~по справі\~№ 359/3373/16-ц, можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними. Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства. Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення. Відступу цих висновків Велика Палата не здійснювала, а навпаки, 18.01.2023 в своїй постанові по справі № 488/2807/17 підтвердила його. Таким чином,\~суд відхиляє\~посилання прокурора\~на постанови\~Верховного Суду\~від 16.02.2022\~по справі\~№ 363/669/17;\~від 12.05.2022\~по справі\~№ 372/4154/18;\~від 22.06.2022\~по справі\~№ 367/4140/16-ц;\~та від\~07.09.2022\~по справі\~№ 697/2434/16-ц\~та вважає\~прокурором спосіб\~захисту неналежним.\~Також,\~з огляду\~на вказане,\~суд не вбачає підстав для розгляду питання про застосування строків позовної давності. 5.Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що згідно зі ст. 141 ЦПК України ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку суд повністю відмовив у задоволенні позову, в той час як відповідачі та треті особи не заявили про наявність у них будь-яких документально підтверджених судових витрат. Отже, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed