Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

28 січня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в сумі 10930 грн. 64 коп. Обґрунтовано позов тим, що 03 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 937335 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит в сумі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності строком на 30 днів з метою покриття побутових витрат. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Укладення договору здійснювалося сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт або мобільний додаток. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 27 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 2712-01, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідача. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у неї існує заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подала. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та вказала, що договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» вона не укладала і коштів не отримувала. Крім того, зазначила, що в договорі вказані її дані відповідно до паспорта, який був у неї до 2018 року, а станом на 2019 рік відповідач мала вже інший паспорт. У кінці розгляду справи відповідач, хоча і вказувала, що договір вона не укладала, проте просила стягнути лише ті кошти, що були надані. Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 03 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (товариство) та [PERSON] (клієнт/позичальник) було укладено договір № 937335 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 4000 грн. зі сплатою процентів за користування ними відповідно до умов договору строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (а.с. 9-12). Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом (пункт 1.5 договору). Невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно із пунктом 1.6. договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у разі наявності неустойки (штрафів та пені). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, штрафів та пені, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. Після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою (пункт 1.7. договору). Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи строк користування відповідачем позикою не продовжувався. Договір не пролонгувався, додаткові угоди до нього не укладалися. У пункті 3.1. договору сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього договору, за виключенням дати повернення позики (пункт 3.2 договору). Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 договору у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству неустойку. Штрафи та пеня за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 2000 грн. Згідно з інформацією ТОВ «ФК «ВЕЙФОРПЕЙ» останнє на підставі договору ВП-200417 від 20 квітня 2017 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», здійснило переказ коштів на картку клієнта: 03 червня 2019 року на суму 4000 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 346445, номер транзакції в системі WayForPay-сreditplus-2272359 (а.с. 133). Відповідно до інформації Акціонерного товариства «Сенс Банк» платіжна картка, маска картки № [NUMBER] відкрита на ім`я [PERSON] . Випискою по рахунку відповідача підтверджується, що на її рахунок було здійснено переказ коштів у сумі 4000 грн. 27 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 2712-01, за яким кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників (Додаток № 1 до Договору), укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (а.с. 34-41). З витягу з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 2712-01 від 27 грудня 2019 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за договором № 937335 (а.с. 46). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з\~частиною першою\~статті 638\~Цивільного кодексу\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою,\~другою статті\~639\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом.\~Якщо сторони\~домовилися укласти\~договір у\~певній формі,\~він вважається\~укладеним з\~моменту надання\~йому цієї\~форми,\~навіть якщо\~законом ця\~форма для\~даного виду\~договорів не\~вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі\~статтею 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За умовами договору № 937335 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 03 червня 2019 року невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 03 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем був укладений договір № 937335 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах. Посилання відповідача на те, що договір було укладено за її старим/недійсним паспортом, суд вважає необгрунтованими, оскільки договір укладався в електронній формі і відповідач до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї шахрайських чи інших неправомірних дій не зверталася. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідач свої зобов`язання щодо його повернення належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за розрахунком позивача утворилася заборгованість в сумі 10930 грн. 64 коп., до якої входить: 4000 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 4266 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 2000 грн. заборгованість з пені; 259 грн. 72 коп. нараховані три проценти річних за користування грошовими коштами; 404 грн. 92 коп. інфляційні збитки за користування грошовими коштами (а.с. 17). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із\~частиною другою\~статті 615\~Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому,\~статтею 625 Цивільного\~кодексу України передбачено, що боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 4000 грн. Строк користування кредитом за цим договором складає 30 днів, а строк його дії до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань. Строк кредитування\~згідно з\~даним договором\~сторонами не\~продовжувався,\~пролонгації вказаного\~договору не\~було,\~як і\~не було\~укладено додаткових\~договорів на продовження строку кредитування. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 28\~березня 2018\~року в\~справі №\~444/9519/12\~вказано,\~що поняття\~«строк договору»,\~«строк виконання\~зобов`язання» та\~«термін виконання\~зобов`язання» згідно\~з приписами\~Цивільного кодексу\~України мають\~різний зміст.\~Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк кредитування у вказаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися і після строку кредитування (а.с. 21-28). Таким чином, з урахуванням наведеного та строку кредитування, визначеного договором № 937335 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 03 червня 2019 року (30 днів), який не продовжувався сторонами, суд дійшов висновку, що нараховані за цим договором проценти після 02 липня 2019 року (пункт 3.2 договору) з відповідача стягненню не підлягають. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем (а.с. 21-28), станом на 02 липня 2019 року відповідач мала заборгованість по процентам в сумі 2052 грн. Крім того, відповідачем не було повернуто суму позики 4000 грн. За вказаних обставин, враховуючи умови договору та положення законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню заборгованість у загальній сумі 8716 грн. 64 коп. Згідно зі статтею 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» на підставі договору № 03-01/2023 про надання правової допомоги від 03 січня 2023 року (а.с. 72-76). Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги № 142 від 05 січня 2023 року та витягом з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09 січня 2023 року сторони за договором № 03-01/2023 про надання правової допомоги від 03 січня 2023 року погодили надання наступних правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] : надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти (1 год) 3000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів (4 год) 6000 грн. (а.с. 81, 82). Копією платіжного доручення № 0358530000 від 17 січня 2023 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «ЛІГАЛ АССІСТАНС» 56000 грн. за договором № 03-01/2023 про надання правової допомоги від 03 січня 2023 року (а.с. 80). Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою\~статті 141\~ЦПК України\~встановлено,\~що при\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує:\~1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторонни\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений, на їх надання, та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сформованої сталої судової практики в такій категорії справ, заперечення відповідача щодо їх стягнення, а також, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 3000 грн. Також,\~відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~з відповідача\~необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial