Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право користування трикімнатною квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , з 21.03.1996. В обґрунтування позову вказано, що позивач є військовослужбовцем, звільненим в запас, проходив військову службу в Чугуївському гарнізоні та був забезпечений жилою площею за адресою: [ADDRESS] , а саме трикімнатною квартирою житловою площею 38.0 кв.м. на склад родини 4 особи: позивач [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На даний час сини позивача треті особи [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають окремо від позивача, тому були зняті з реєтрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . З третьої особою [PERSON] позивач не перебуває у шлюбі з 2007 року, тому [PERSON] у вказаній квартирі також не проживає. На даний момент позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Коли позивач збирався зареєструвати своє місце проживання за адресою [ADDRESS] , виявилося, що виданий йому ордер №12815 від 21.03.1996 було втрачено. Позивач користується вказаним житлом з 1996 року, є споживачем житлово-комунальних послуг по даній квартирі, заборгованість по яким відсутня, бере активну участь у благоустрої будинку, у нього відсутня заборгованість по внескам і платежам співвласників ОСББ. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та розглянути справу у підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача просила провести підготовче судове засідання без її участі. Від відповідача надійшла заява, в якій представник позов визнав та просив розглядати справу та ухвалити рішення по справі без участі відповідача. Треті особи надали заяви про слухання справи без їх участі. Представник Квартирно - експлуатаційного відділу м.Харків в заяві просив рішення по справі прийняти на розсуд суду. Представник ОСББ «Черемха-134», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проти задоволення позову не заперечували, підтримали обставини, викладені в позовній заяві. Згідно з ч.\~ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати\~позов на\~будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки №4210 від 28.09.2011 (а.с.117) за час проходження військової служби в Чугуївському гарнізоні [PERSON] забезпечувався житловою площею за адресою: [ADDRESS] (трикімнатною квартирою житловою площею 38.0 кв.м.) на склад родини 4 особи: [PERSON] , дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Ордер №12815 від 21.03.1996 року, виданий Чугуївським КЕЧ району. Згідно довідки №3559 від 13.07.2016 року (а.с.116) на житлову площу за адресою: [ADDRESS] (трикімнатна, житловою площею 38.9 кв.м.) згідно книги обліку ордерів, переданої від розформованого в 2008 році Чугуївського КЕЧ району, видано ордер №12815 від 21.03.1996 року [PERSON] на склад родини 4 особи: він, дружина, син 1987 р.н., син 1989 р.н. Надати копію ордеру немає можливості, оскільки самі ордери за зазначений період до КЕВ м.Харків не передавалися. Позивачем надано копії довідок та договорів на підтвердження користування житлово-комунальними послугами та відсутності за адресою: [ADDRESS] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с.10-33, 59-70, 74-80). В матеріалах справи наявна копія протоколу №1 установчих зборів ОСББ «Черемха-134» за адресою: [ADDRESS] з додатком поіменного голосування (а.с.55-58), згідно якого [PERSON] брав участь у зборах ОСББ «Черемха-134». Також надано копію довідки про відсутність заборгованості по внескам і платежам співвласників ОСББ від 18.11.2022 (а.с.82). Згідно копії паспорта (а.с.42-45) [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у [ADDRESS] ; виходячи з заяви (а.с.95) [PERSON] зарестрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта (а.с.46-49) [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта (а.с.52-54) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що підставою для звернення до суду стала неможливість визнати право позивача на кристування житловим приміщенням та зареєструвати в ньому своє місце проживання у зв`язку з втратою ордеру №12815 від 21.03.1996 року, виданого Чугуївським КЕЧ району. Вказані правовідносини регулюються нормами\~Житлового кодексу України\~та\~Цивільного кодексу України. Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно вимог статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 1 ЖК України відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жителів, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги. Ч. 1 ст. 9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово- будівельних кооперативів. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Згідно ч.ч.1-2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 58 ЖК України На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» розділ IV ст.ст.69-72, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його родини, зазначені в ордері. Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивач вселився в квартиру за адресою [ADDRESS] на законних підставах, він добросовісно використовує займану квартиру, як єдине житло. У зв`язку з наведеним вище суд доходить висновку, що відсутність ордеру та сплив строку його дії позбавляє позивача можливості користуватися юридичними правами наймача по займаній житловій площі без визнання права користування даною житловою площею в судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Чугуївської міської ради Харківської області, треті особи: квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемха-134», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про захист порушених прав на житлом підлягає задоволенню. Згідно п.п.9, п.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» інваліди 2ї групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Позивачем надано довідку на підтвердження наявності 2ї групи інвалідності (а.с.85-86). Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~8\~ст.\~141\~ЦПК\~України судовий\~збір\~покладається\~на сторони\~пропорційно\~розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі\~задоволення\~позову \~на\~відповідача; у\~разі\~відмови\~в позові\~\~на\~позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п.9, п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, установленого за звернення позивача до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1073,6грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України з врахуванням ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідач надав заяву про визнання позовних вимог, до якої додається квитанція про сплату судового збору у сумі 536,80 грн, тобто 50% ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, а також того, що позивач є особою, яка звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із позовом, розподіл судових витрат за результатом судового розгляду судом не проводиться.

Outcome: approved