Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] (далі то тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл з відступленням від рівності часток. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 15 жовтня 1994 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року без змін. Однією із причин ускладнень стосунків між сторонами стало те, що позивач тривалий період, зокрема з 2013 року по даний час самостійно дбає про фінансове забезпечення сім`ї, утримує чоловіка, і дітей. В 2013 році відповідач був звільнений із Внутрішніх військ військової частини [NUMBER] та останньому була призначена пенсія за вислугу років. Між сторонами спору була укладена усна домовленість про те, що вийшовши на пенсію чоловік буде займатися домашнім господарством та вихованням малолітньої доньки [PERSON] , 2011 р.н., а дружина в свою чергу працювати. Однак, така домовленість була порушена зі сторони чоловіка та дружина змушена була найняти няню для дитини. Отримані доходи у вигляді пенсії відповідач витрачав на власні потреби та не в інтересах сім`ї. Позивач офіційно працювала та працює, отримує високі стабільні доходи, а тому сім`я перебувала та наразі перебуває на її повному утриманні. Під час шлюбу подружжям було набуто у спільну сумісну власність наступне рухоме та нерухоме майно: автомобіль марки AUDI, модель А6, д.н.з. [NUMBER] , 2016 року випуску; автомобіль марки LEXUS, модель RX 450Н, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску; автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA А5, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску; двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,10 кв.м., житловою площею 33,10 кв.м.; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м.; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: 1822587301:01:002:0202, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,3971 га, кадастровий номер: 1822587301:01:002:0201, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач [PERSON] вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки воно придбавалось у шлюбі за спільно нажиті кошти подружжя та для забезпечення сімейних потреб. Враховуючи фінансову участь кожного із подружжя у придбанні майна, вважає, що при визначенні часток подружжя у спільному майні слід відступити від засад рівності (частка [PERSON] - 70%, частка [PERSON] - 30%). Разом з цим, враховуючи неприязні стосунки між сторонами спору, проживання із позивачем малолітньої доньки, наявності у відповідача власного житла, вважає, за доцільне провести розподіл майна між подружжям запропонованим нею порядку. У травні 2020 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву в обґрунтування позовних вимог зазначив, що подружжям за 25 років шлюбу набуто у спільну сумісну власність рухоме та нерухоме майно. Зазначене у первісному позову те, що [PERSON] з 2013 року по даний час самостійно дбає про фінансове забезпечення сім`ї, утримує і чоловіка, і дітей, не відповідає дійсності. Сам по собі факт тимчасового користування послугами няні мав місце, але не за таких обставин. Так, як видається з позову [PERSON] , це мало місце після 2013 року. Насправді ж подружжя наймало няню у 2011 році, за декілька днів до того, як дружину виписали з пологового будинку після народження донечки [PERSON] . Це було їхнє спільне рішення. На той час і аж до 17.06.2013 [PERSON] перебував на військовій службі. Саме у зв`язку з цим подружжя користувалось послугами няні. [PERSON] дбав про добробут сім`ї, її матеріальне та фінансове забезпечення, виконував ряд обов`язків щодо виховання і навчання дітей та інше. Окрім того, він допомагав по лінії господарства дружині в очолюваному нею бізнесі. Грошове забезпечення (заробітну плату) та пенсію, яку отримував [PERSON] , він використовував в інтересах сім`ї, зокрема для сплати комунальних платежів за квартиру, в якій проживало подружжя, придбання продуктів харчування та інших речей для дому. Оскільки у позасудовому порядку поділити зазначене майно з [PERSON] не виявилось за можливе, [PERSON] звернувся до суду із вказаним зустрічним позовом та просив суд поділити спільне майно подружжя відповідно до запропонованого ним порядку не відступаючи від рівності часток. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2019 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 22.05.2020 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 04.11.2020, прийнято зустрічну позовну заяву відповідача відповідно до ст. 193 ЦПК України. 19.11.2020 надійшов відзив від представника [PERSON] на зустрічну позовну заяву. 01.12.2020 надійшла відповідь на відзив від представника [PERSON] 01.12.2020 надійшло клопотання про долучення доказів від представника [PERSON] 18.12.2020 надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника [PERSON] . Ухвалами суду, які занесені до протоколу судового засідання від 27.01.2021, долучено до матеріалів справи відзив, відповідь на відзив та заперечення. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 27.01.2021, задоволено клопотання представника [PERSON] про долучення доказів. 14.12.2020 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про виклик свідків. 27.01.2021 від представника [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів з Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві. Ухвалою суду від 17.02.2021 задоволено клопотання представнка [PERSON] про витребування доказів. 12.11.2020 від представника [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів з ГУ ДФС у м. Києві. Ухвалою суду від 17.02.2021 задоволено клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. 17.02.2021 від представника [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 17.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представнка [PERSON] про долучення доказів. Ухвалою суду від 17.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представнка [PERSON] про виклик свідків. 22.02.2021 від представника [PERSON] надійшла заява про виклик свідків. 22.02.2021 від представника [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 23.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено заяву представника [PERSON] про виклик свідків. Ухвалою суду від 23.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника [PERSON] про долучення доказів. 01.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2021 надійшли відомості з Дарницького РВ ДВС м. Києва. 15.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2021 надійшли відомості з АТ «Державний ощадний банк України». 15.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2021 надійшли відомості з ГУ ДПС у м. Києві. 15.03.2021 на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2021 надійшли відомості з АТ КБ «Приват Банк». 23.03.2021 від представника [PERSON] надійшла уточнена позовна заява. 05.04.2021 від представника [PERSON] надійшла уточнена зустрічна позовна заява. Ухвалою суду від 08.04.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято уточнену позовну заяву представника [PERSON] . Ухвалою суду від 08.04.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято уточнену зустрічну позовну заяву представника [PERSON] . Ухвалою суду від 08.04.2021 у справі закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача виступили у вступній промові, позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка працювала в сім`ї [PERSON] , нянею молодшої доньки [PERSON] . Повідомила, що її послуги як няні оплачувала [PERSON] , відповідач [PERSON] дуже рідко проявляв ініціативу щоб проводити час з донькою, проте подружжя обоє ставилися до дітей добре. Свідок [PERSON] повідомила, що є другом сім`ї [PERSON] , вони знайомі з 2006 року, [PERSON] відкрила охоронну компанію та добре заробляла, а [PERSON] заробляв мінімальну заробітну плату, а потім пішов на пенсію, [PERSON] забезпечувала сім`ю і подарувала [PERSON] автомобіль. Свідок [PERSON] є сином подружжя та повідомив наступні обставини. В них була звичайна сім`я і жили вони добре, а з 2014 року почалися розлади в сім`ї, батько пішов на пенсію, працювала лише мама та забезпечувала сім`ю. Батько був вдома і займався доглядом за молодшою сестрою [PERSON] і няня теж була, квартира в якій проживала сім`я знаходилась за адресою [ADDRESS] . Згодом мама, він та сестра переїхали від батька в іншу квартиру, батько платить аліменти на сестру. Батьки мають у власності дві квартири по [ADDRESS] та по [ADDRESS] , два автомобілі, будинок в Житомирській області та земельні ділянки. Свідок [PERSON] повідомив, що спочатку він познайомився з [PERSON] біля школи, адже їх діти разом навчаються, [PERSON] забирав доньку зі школи, донька добре до нього ставилася. Свідок [PERSON] повідомила, що проживає у будинку [ADDRESS] . Родина [PERSON] також проживала в цьому будинку, має двох дітей. Моя донька з [PERSON] ходили до одного класу в школі. [PERSON] заводив [PERSON] до шкоди, відводив до дитячих гуртків. Більше бачила з дитиною саме [PERSON] . Згідно положень ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що з 15 жовтня 1994 року сторони перебували в зареєстрованому у шлюбі. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва 04 березня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року без змін. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу подружжям було набуто у спільну сумісну власність наступне рухоме та нерухоме майно: - автомобіль марки AUDI, модель А6, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 2016 року випуску; - автомобіль марки LEXUS, модель RX 450Н, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску; - автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA А5, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску; - двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 70,10 кв.м., житловою площею 33,10 кв.м.; - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 34,3 кв. м.; - земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер: 1822587301:01:002:0202, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд; - земельна ділянка площею 0,3971 га, кадастровий номер: 1822587301:01:002:0201, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 України, ч. 1 ст. 65 СК України. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірне майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України). Відповідно до матеріалів справи, вартість майна становить: - автомобіль марки AUDI, модель А6, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 2016 року випуску, згідно довідки № 58/08/19 про оцінку ринкової вартості з ПДВ 20% колісного транспортного засобу (КТЗ) від 21.08.2019 ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 657 691,14 грн.; - автомобіль марки LEXUS, модель RX 450Н, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, ринкова вартість з ПДВ 20% зазначеного автомобіля складає 1 043 688,70 грн.; - автомобіль марки SKODA, модель OCTAVIA А5, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, згідно довідки № 60 08/19 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу вартість автомобіля складає 290 686,60 грн.; - двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 70,10 кв.м., житловою площею 33,10 кв.м. Ринкова вартість вказаної квартири складає 1 527 000,00 грн., що підтверджується висновком про вартість майна, виконаного ТОВ «Експерт-Альянс» від 20.08.2019; - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 34,3 кв. м. Згідно висновку про вартість майна від 20.08.2019 виконаного ТОВ «Експерт-Атьянс», вартість зазначеного будинку складає 38 000,00 грн.; - земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер: 1822587301:01:002:0202, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд. Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 14.12.2010 вартість зазначеної земельної ділянки складає 37 500,00 грн.; - земельна ділянка площею 0,3971 га, кадастровий номер: 1822587301:01:002:0201, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 14.12.2010 вартість зазначеної земельної ділянки складає 27 003,00 грн. Загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача становить 3 621 569,00 гривень. Щодо порядку поділу майна, а саме: автомобіля марки AUDI, модель А6, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіля марки LEXUS, модель RX 450Н, д.н.з. [NUMBER] ; житлового будинку [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,25 га та 0,3971 га, сторони дійшли згоди та суд покладає в основу рішення запропонований порядок поділу даного майна подружжя. В той же час, квартира [ADDRESS] підлягає поділу між сторонами в частині 1/2. Доводи позивача [PERSON] , щодо відступлення від засад рівності часток, суд оцінює критично, підстав для застосування приписів частини 2 статті 70 СК України в матеріалах справі відсутні. Посилання позивача [PERSON] , що у сторін неприязні стосунки та малолітня дитина проживає з нею, а у відповідача є власне житло, суд оцінює критично. Так, в матеріалах справих міститься судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2020 про стягнення аліментів на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , які стягуються у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку з [PERSON] на користь [PERSON] . Під час розгляду справи у суді сторони повідомили, що заборгованісті по аліментам немає. Також, суд вислухав та допитав свідків, які фактично зазначили, що обоє, як позивач так і відповідач ставилися до дітей добре. В матеріалах справі відстуні докази того, що відповідач [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а отже підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі спільного майна подружжя немає. Також, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] фактично володіє та користується автомобілем марки LEXUS, модель RX 450Н, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску та автомобілем марки SKODA, модель OCTAVIA А5, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, дані автомобілі за нею і зареєстровані у Сервісному центрі МВС України, а тому суд вважає за необхідним в порядку поділу майна визнати за нею право власності на квазані транспортні засоби. Разом з тим, відповідач [PERSON] проти такого порядку поділу рухомого майна не заперечував, посилаючись на ту обставину, що в його володінні та користуванні лише автомобіль марки AUDI, модель А6, д.н.з. [NUMBER] , 2016 року випуску, який за ним і зареєстрований у Сервісному центрі МВС України. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд приймає запропонований позивачем за зустрічним позовом порядок поділу майна подружжя. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладене, первісний позов підлягає частковому задоволенню, у задоволені решти первісних позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю, зустрічний позов підлягає повному задоволенню з наведених вище підстав. Згідно ч.1, ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових витрат. Якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Первісний позов [PERSON] задоволено частково (70,89%), а зустрічний позов [PERSON] задоволено в повному обсязі (100%), проте [PERSON] , як позивач за зустрічним позовом, звільнений від сплати судового збору згідно довідки до акту огляду медико-соціальною екпертною комісією серії АВ № 0095491 від 12.08.2014 встановлено ІІ групу інвалідності довічно. Встановлено, що [PERSON] , як позивач за зустрічним позовом, звільняється від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивач при поданні позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Подаючи зустрічний позов, [PERSON] мав би сплатити 10 510,00 грн. судового збору. Відповідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що «При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат». Оскільки судом вирішено покласти судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, доцільним буде зарахувати судові витрати, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 6 808,98 грн. та стягнутии з [PERSON] на користь держави різницю у сумі 10 510,00 грн. - 6 808,98 грн.= 3 701,02 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави витрати зі сплати судового збору у сумі 3 701,02 грн.

Outcome: partial