Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

13.02.2023 року [PERSON] (далі за текстом позивач) звернулась до суду\~із позовною заявою,\~в якій просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , згідно якого виділити [PERSON] в користування житлову кімнату №5 загальною площею 9,3 кв. м., та кімнату №2 загальною площею 12,5 кв. м., з лоджією за №1 площею 2,5 кв.м.; [PERSON] виділити житлову кімнату №6 площею 17,1 кв. м., з балконом за №2, площею 0,9 кв. м.; кухню за №7 площею 8,90 кв. м., ванну кімнату за №4 площею 2,60 кв. м., вбиральню за №3 площею 1,0 кв. м., коридор за №1 площею 9,70 кв. м., вбудовану шафу за №9 площею 0,3 кв. м. залишити у спільному користуванні; зобов`язати ТОВ «Житлосервіс-КР» м. Кривого Рогу розділити особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в 2002 року році між сторонами було укладено шлюб. В період шлюбних відносин сторони придбали квартиру, яка була придбана на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка складається з 3-х кімнат житловою площею - 38.9 кв. м., загальною площею 65,2 кв. м. Відповідно до договору про поділ спільного майна подружжя від 12.01.2021 року, право спільної сумісної власності подружжя на даний об`єкт нерухомості припиняється. Кожен набув право власності на 1/2 частину квартири. В квартирі, крім позивача за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають їх діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З січня 2001 року відповідач у квартирі не проживає, з цього часу він не сплачує комунальні послуги за свою 1/2 частину квартири. Вона неодноразово зверталась до відповідача з питанням оплати комунальних послуг на свою частину в квартирі, але відповідач відмовив їй та повідомив, що комунальні послуги сплачувати не збирається. Оскільки позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за себе і відповідача, виникла потреба у встановленні порядку користування житловою площею квартири між сторонами по справі та розділити фінансово-особовий рахунок для оплати кожного з них за фактично займану житлову площу квартири. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023 року матеріали цивільної справи передано в провадження судді Чернової Н.В. (а.с. 25). Ухвалою суду від 16.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.27-28). Позивач право на участь в судовому засіданні не скористалась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Представник ТОВ «Житлосервіс КР» правом на участь у судовому засіданні не скористався, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам, яка була придбана на ім`я [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.01.2021 року (а.с. 11). Сторони мають двох спільних дітей, дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.08.2004 року відділом реєстрації цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого рогу Дніпропетровської області, запис №905. (а.с. 13), та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.04.2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №452 (а.с. 14). Як слідує з Витягів з реєстру територіальної громади №2023/000449903 від 18 січня 2023 року, №2023/000480232 від 19 січня 2023 року, №2023/000450052 від 18 січня 2023 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 22, 23). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15-18). Відповідно до договору про поділ спільного майна подружжя від 20.01.2021 року [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою здійснили поділ майна, набутого ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі у спільну сумісну власність, а саме на квартиру за адресою [ADDRESS] , відповідно по 1/2 частині на зазначену квартиру (а.с.9,10). Як вбачається з технічного паспорта на квартиру від 24.02.2008 року, квартира розташована на 10-му поверсі 10-поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 38, 90 кв. м., у тому числі: 1-а кімната 12,50 кв.м., 2-а кімната 9,30 кв. м., 3-я кімната 17,10 кв. м., кухні площею 8,90 кв. м., ванної кімнати 2,60 кв. м., вбиральні 1,0 кв. м., коридору 9,70 кв. м., вбудованої шафи 0, 70 кв. м., лоджії 2.5 кв. м., загальна площа квартири 65,20 кв. м. (а.с. 12, 12-зворот). Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги за свою частку не сплачує, а тому вона просить встановити порядок користування квартирою та розділити особові рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується,\~розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням\~його частки в праві спільної власності на квартиру. Встановлення співвласникам порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної сумісної власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме - виділити [PERSON] в користування житлову кімнату №5 загальною площею 9,3 кв. м., що позначено на схематичному плані та кімнату №2 загальною площею 12,5 кв. м., з лоджією за №1 2,5 кв. м; виділити [PERSON] житлову кімнату №6 площею 17,1 кв.м., з балконом за №ІІ площею 0,9 кв. м., що позначено на схематичному плані; кухню за №7 площею 8,9 кв. м., ванну кімнату за № 4 площею 2,6 кв. м., вбиральню за №3 площею 1,0 кв. м., коридор за №1 площею 9,7 кв. м., вбудовану шафу за №9 площею 0,3 кв. м. залишити в спільному користуванні. Встановлення вищезазначеного порядку користування квартирою не порушуватиме ані житлові права їх співвласників, ані майнові права та\~найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. Судом встановлено, що сторони, як співвласники спірної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, без виділа часток в натурі, не можуть в добровільному порядку домовитись про порядок участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг, а тому, відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 з відповідними змінами), позивач не позбавлена можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Оскільки оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору. Таким чином, оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я. При цьому, у власності особи, яка виявила бажання про поділ рахунку та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні, повинна бути як мінімум одна ізольована кімната, квадратна площа кімнати має відповідати частці власника. Оскільки судом визначена площа приміщень, які перебувають у користування сторін спору, визначена їх частка у спільній сумісній власності, встановлено ухилення відповідача від оплати за надані послуги, то суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved