Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Ротмістрівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,17 га в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради. Нещодавно під час прибирання будинку він знайшов заповіт [PERSON] , який вона склала 13 лютого 2014 року. За змістом заповіту [PERSON] належну їй земельну ділянку заповіла позивачу по справі. Оскільки йому не було відомо про наявність заповіту, відповідно, він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Так як іншим чином прийняти спадщину він не має можливості, то змушений звернутись до суду з наведеним позовом. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач та його представник адвокат Кочетков Г.О. подали до суду спільну заяву, в якій просили судове засідання провести у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задоволити позов. Відповідач направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради, позов визнав у повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] померла доводилась позивачу бабою по материнській лінії. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 13-17-08 [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,17 га, що розташована на території Ротмістрівської сільської ради. Заповітом, посвідченим 13 лютого 2014 року секретарем Ротмістрівської сільської ради Патинок Т.М. та зареєстрованим\~ в реєстрі за №26, [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 3.17 га, яка розташована на території Ротмістрівської сільської ради і передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з державним актом\~ на землю серії ЧР 13-17-08,\~ заповіла [PERSON] . З повідомлення Смілянської державної нотаріальної контори від 07.04.2023 встановлено, що із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З аналізу наведених норм вбачається, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як встановлено з матеріалів справи позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після баби, як і не звертався і із заявою про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, він не вчинив дії, що свідчать про його намір прийняти спадщину. Позивач просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби з тих підстав, що він не знав про наявність заповіту на його користь. Суд зазначає, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. \~ В законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Однак, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18, викладено висновок, що необізнаність спадкоємця, який не відноситься до\~ спадкоємців першої черги, про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Верховний Суд у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 671/308/20 та від 15 вересня 2022 року по справі № 341/2260/21 дійшов висновку, що у випадку, якби позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно не мав би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки не дізнався би про існування заповіту, і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку. При оцінці встановлених обставин, суд також враховує не тільки умови застосування правил частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, але і загальні засади цивільного судочинства та європейські принципи, зокрема, принцип верховенства права з його складовими. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що виконуючи завдання цивільного судочинства суд враховує, що у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, що належало його сім`ї, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини. В даному випадку, з урахуванням справедливого балансу інтересів сторін по справі, суд вважає за можливе\~ надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини з метою фактичної реалізації ним своїх спадкових прав за відсутності інших претендентів на спадщину. При\~ цьому, суд враховує, що відповідач визнав позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно положень ч.1ст.142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції 0.0.2880897836.1 від 28 лютого 2023 року позивач сплатив 1073 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно стягнути з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved