Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Адвокат Кінько Ольга Володимирівна в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинення дій. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду від 24.06.2022 по справі №752/5060/18 належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку зі збройною агресією російської федерації та введенням воєнного стану в Україні [PERSON] в березні 2022 року виїхала з м. Маріуполя і до 04.03.2023 проживала у м. Вінниці, де отримала статус внутрішньо переміщеної особи. На даний час вона проживає в м. Києві, де немає іншого житла, крім 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позивач намагалась домовитись з відповідачем щодо порядку користування спірною квартирою і потрапити в квартиру, проте останній виштовхав її з квартири, застосувавши силу. Зазначені обставини змусили [PERSON] звернутись до органів поліції. Спірна квартира є неподільною, а тому встановлення порядку користування квартирою є складовою здійснення права спільної часткової власності її співвласників. Відповідно до висновку експерта від 24.02.2023 №81/202 можливо виділити у користування житлові приміщення з невеликим відступом від ідеальних часток. Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і очікує понести, складаються з витрат на послуги експерта в сумі 3000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн Просила: визначити порядок користування житловим приміщенням, а саме визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділивши в окреме користування [PERSON] санвузол №3 (площею 8,8 кв.м), житлову кімнату №4 (площею 16,4 кв.м), що складає 25,2 кв.м., та в окреме користування [PERSON] комору №2 (площею 5,8 кв.м), житлову кімнату №6 (площею 14,5 кв.м), санвузол №8 (площею 3,5 кв.м), що складає 23,8 кв.м; залишити у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] коридор №1 (площею 8,5 кв.м), вітальню №5 (площею 27,3 кв.м), кухню №7 (площею 13,7 кв.м), балкон №1 (площею 3 кв.м), що складає 52,5 кв.м; зобов`язати відповідача надати позивачу дублікат ключів від квартири [ADDRESS] . 20.03.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 15.05.2023 представник відповідача адвокат Тисевич Любава Вікторівна надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що через відсутність предмету спору не визнає позовні вимоги. Сумісне майно, набуте під час шлюбу, в тому числі і спірна квартира, було розділено між сторонами в судовому порядку. Відповідач неодноразово пропонував позивачу продати майно та поділити кошти в рівних частках. Відповідач намагається усіма можливими способами врегулювати питання спільного володіння майном з позивачем, проте не отримує ніякої відповіді на свої пропозиції. Між сторонами відсутні ознаки конфлікту, який є предметом спору, оскільки відповідач всіляко намагається вирішити питання спільного володіння майном та не оспорює права власності позивача на частку спірної квартири, що свідчить про відсутність предмету спору. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник позивача адвокат Кінько О.В. підтвердила доводи, викладені у позові. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Тисевич Л.В. заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 02.04.2022 [PERSON] була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 31.03.2022 №529-5000663407. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до рішення суду від 15.02.2022 по справі №752/5060/18 за кожним з них визнано право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири. Згідно з довідками Голосіївського УП ГУНП в м. Києві в період часу з 08.10.2022 по 12.10.2022 розглянуто звернення [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] , її вигнав зі спільної квартири колишній чоловік. Згідно даних технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 25.04.2016 квартира складається з трьох кімнат, має житлову площу 58,2 кв.м, обладнана балконом. Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна від 24.02.2023 №80/2023 квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 916282980000 1/2 частку) за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 101,5 кв.м, житлову площу 58,2 кв.м, складається з: коридору №1 (8,5 кв.м), комори №2 (5,8 кв.м), санвузлу №3 (8,8 кв.м), житлової кімнати №4 (16,4 кв.м), житлової кімнати №5 (27,3 кв.м), житлової кімнати №6 (14,5 кв.м), кухні №7 (13,7 кв.м), санвузла №8 (3,5 кв.м), балкону №І (3 кв.м). За технічними показниками 1/2 частина квартири не відокремлена, окремого виходу не має, не може бути виділена в натурі. Співвласникам [PERSON] може бути виділено в особисте користування санвузол №3 та кімната №4 (51/100 площі квартири), а [PERSON] - комора №2, житлова кімната №6, санвузол №8, у загальному користуванні залишаються приміщення №1, №5, №7, №І (49/100 площі квартири). Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що між співвласниками квартири існує спір щодо порядку користування квартирою. При цьому спірні правовідносини не стосуються поділу квартири та спору щодо володіння цією квартирою. При цьому суд враховує, що в судовому порядку спір щодо поділу спірної квартири був вирішений та ухвалене рішення про поділ між сторонами квартири в рівних частках по 1/2. Позивач просить виділити їй та відповідачу в особисте користування певні житлові кімнати та залишити частину кімнат та приміщень у квартирі у загальному користуванні з незначним відступом від ідеальних часток 51/100 та 49/100. Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає можливим застосувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові №6-1500цс15 від 17.02.2016. В цій постанові зазначено, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Також суд відзначає, що станом на день розгляду справи відповідач не надав доказів того, що між сторонами врегульовано спір і досягнута домовленість між співвласниками щодо порядку користування квартирою. При цьому пропозиції відповідача викупити його частку спірної квартири та врегулювати питання щодо володіння цим майном, які після відкриття провадження у справі він направив позивачу, самі по собі не свідчать про відсутність спору та не перешкоджають вирішенню судом справи щодо встановлення порядку користування спірним житлом. Суд вважає, що оскільки відповідач порушує права [PERSON] , як співвласника спірної квартири, що позбавляє її можливості користуватись належним їй майном, то вона обґрунтовано вимагає захисту порушеного права шляхом встановлення порядку користування спірною квартирою між її співвласниками. Враховуючи викладене, а також те, що сторона відповідача не надала своєї пропозиції щодо можливого виділення у користування кожному зі співвласників житлових кімнат та не запропонувала свого варіанту можливого виділення кімнат кожному зі співвласників, суд вважає можливим встановити порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачем. Також суд вважає, що слід зобов`язати відповідача надати позивачу дублікати ключів від спірної квартири, щоб забезпечити останній доступ до житла. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та ґрунтуються на вимогах закону, що має наслідком їх задоволення в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн., оскільки позивач як особа з інвалідністю ІІ груп, звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду.

Outcome: approved