Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання позивача [PERSON] , [INFO] , уродженця села Завадів Стрийського району Львівської області, громадянина України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внесення змін до актового запису про народження № 3100 від 15.12.2009 року вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на [PERSON] , який народився [INFO] , а саме: виключити відомості про батька дитини [PERSON] (а.с. 22-25). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] проживав у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , шлюб між ними не укладався. У період їх спільного проживання [INFO] [PERSON] народила у цих відносинах з позивачем сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, відповідно якого батьком дитини є позивач [PERSON] . Зазначено, що 09 грудня 2009 року в період спільного проживання позивача з [PERSON] у них народився другий син - [PERSON] , при цьому відомості про батька дитини були записані органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері дитини, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З 2005 року позивач та [PERSON] проживали спільно та вели спільне господарство, спільно виховували та утримували своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Вказано, що [INFO] [PERSON] померла. З питань визнання батьківства позивач звертався до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, де йому порадили звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач 25.01.2023 звернувся до медичного центру «Мати і дитина» з метою проведення ДНК-тестування на встановлення біологічного батьківства. Результати даного дослідження підтвердили факт походження дитини [PERSON] від позивача. Про те, що позивач є батьком [PERSON] можуть підтвердити і свідки, що окрім батьківства, позивач проживав однією сім`єю з [PERSON] , вели спільне господарство, разом виховували своїх дітей та інші факти. Зазначено, що на даний час дитина [PERSON] перебуває на тимчасовому влаштуванні у сім`ї позивача, відповідно до поданої останнім заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.02.2023. Малолітній [PERSON] вважає позивача своїм біологічним батьком, оскільки позивач займався вихованням та утриманням свого сина [PERSON] , виконував всі покладені на нього обов`язки щодо своїх дітей, зокрема і своєї дитини [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2023 відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, залучено до участі в справі третю особу Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та призначено проведення підготовчого судового засідання на 19.04.2023 на 09 год. 20 хв. (а.с. 39). Ухвалою суду від 19.04.2023 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків (а.с. 57, 58). Ухвалою суду від 19.04.2023 підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2023 о 09 год. 20 хв.; визнано обов`язковою явку у судове засідання представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для заслуховування думки малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , при вирішенні спору (а.с. 59, 60). В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Позивач додатково пояснив, що він вважав, що його дружина [PERSON] , з якою вони постійно разом проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю з 2005 року ще до переїзду в м. Київ, записала його батьком їхнього меншого сина [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галушко І.А. в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що на початку березня 2023 року позивач звернувся до служби у справах дітей та сім`ї і повідомив, що мати [PERSON] померла; відповідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію народження, [PERSON] була одинокою матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Малолітнього [PERSON] , якому надано статус дитини сироти, 06.03.2023 було влаштовано до родини позивача. Представник відповідача Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та представник третьої особи Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач та третя особа суду подали заяву з проханням розглянути справу без участі їхніх представників, відповідно до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, свідків, думку неповнолітньої дитини щодо розв`язання спору, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , дитина [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю зазначено [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 26). За нормою частини 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 09.02.2023 № 00038447736, при реєстрації актового запису за № 3100 складеного 15 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на дитину [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 28). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 27 зв.). За вимогами позову позивач просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з матір`ю [PERSON] - [PERSON] вони стали спільно проживати однією сім`єю з 2005 року в селі, потім переїхали до Києва, спільно проживали до дня смерті [PERSON] , шлюб не реєстрували, від фактичних шлюбних відносин мають двох синів - [PERSON] та [PERSON] , він вважав, що записаний батьком [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач надав дослідження ДНК на батьківство № 631 проведеного Медичним центром «Мати і дитина» Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОМЕД 2007», за результатами якого: біологічне батьківство передбачуваного батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] не виключається - 99,9999 %; ймовірність того, що отриманій результат не є наслідком випадкового збігу алельних віріантів досліджувальних локусів неспоріднених осіб становить 99,9999 % (а.с. 29 зв.- 30 зв.). Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 СК України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. За змістом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За нормою ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За правилами частини 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчив, що знає сім`ю позивача з 2011 року від часу заселення в будинок [ADDRESS] , мешкають в сусідніх під`їздах, колись разом гуляли з дітьми на майданчику, так як його донька [PERSON] та [PERSON] позивача однолітки, часто з позивачем спілкуються. [PERSON] живе з дітьми [PERSON] та [PERSON] , хлопці називають позивача татом. З ними також проживала [PERSON] , яка померла через хворобу. Позивач працював на двох роботах, утримував свою сім`ю, коли [PERSON] захворіла, то возив її по лікарнях, готував їсти, до своїх синів [PERSON] відноситься однаково. Коли діти [PERSON] та [PERSON] пішли в початкові класи, то водив обох хлопців до школи. Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що з позивачем проживають в одному будинку, куди вселився [PERSON] з дружиною [PERSON] та дітьми в 2011 році, з того часу позивач зі своєю сім`єю жили разом. [PERSON] ходив на роботу, забезпечував сім`ю, гуляв з дітьми, його дружина була дома, вона хворіла. Діти [PERSON] і [PERSON] виросли у неї на очах, [PERSON] схожий на позивача. [PERSON] гуляв зі своїми дітьми, водив їх у школу, відносини між ними були добрі, [PERSON] називав позивача батьком. Свідок [PERSON] засвідчив, що з самого дитинства він живе з позивачем, який є його батьком, у 2009 році народився його брат [PERSON] , народження якого вони з батьком чекали. Жили вони весь час разом: він, тато, мати та його молодший брат. Батько його та брата [PERSON] водив у дитячий садок і в школу, відвідував батьківські збори, з ними робив уроки. Мати у них була домогосподарка, працював тато, який після роботи весь час приділяв увагу сім`ї, вони разом гуляли, читали книжки, щорічно їздили до бабусі - батькової матері, також були на відпочинку в Одесі. Коли їхня мати захворіла, то тато за них всіх піклувався, варив їсти, возив матір на лікування. Відповідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25 зв.). За нормою ч. 1 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Судом була вислухана думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що він навчається у 7 класі середньої школи № 126, позивач фактично є його батьком, всім забезпечує його, водив маленьким його до школи, ходив на батьківські збори, допомагає в навчанні, дає життєві поради, купує все необхідне, оплачує репетитора з англійської мови, готує їсти. Живуть вони спільно, батько до нього дуже добре ставиться; його мати, яка померла, також вважала позивача його з братом [PERSON] батьком. Згідно положень статей 1, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. За змістом ст.ст. 3, 4, 7 Конвенції з прав дитини від 29.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази та покази свідків, суд приходить до висновку, що позивач є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 зі змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Отже, судом встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку з чим слід внести зміни до актового запису про народження № 3100 від 15.12.2009 року складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві на [PERSON] , який народився [INFO] , а саме: виключити відомості про батька [PERSON] та записати батьком дитини позивача [PERSON] , [INFO] . Відповідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача, оскільки у межах даного спору відповідачем по справі права позивача не порушувались.

Outcome: approved