Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

13 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви про зменшення розміру стягуваних аліментів до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він із лютого 2013 року по серпень 2014 року проживав із відповідачкою [PERSON] у цивільному шлюбі, під час якого [INFO] у них народилася спільна дитина [PERSON] , на утримання якого згідно рішення Коломацького районного суду Харківської області, ухваленого 03 грудня 2014 року у справі №625/470/14-ц за позовом відповідачки [PERSON] , і з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Як запевнив позивач він регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини, а після відкриття виконавчого провадження ним постійно сплачуються аліменти відповідно до рішення суду. Також позивач зазначив, що на теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, з якою в них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , і що він офіційно не працевлаштований, мобілізований до лав Збройних Сил України та отримує не стабільний та не регулярний заробіток, а тому вважає стягувані з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] занадто великими. З огляду на вказані обставини позивач просив суд зменшити розмір аліментів, стягуваних із нього на підставі рішення суду. Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 03 квітня 2023 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження за вказаною вище заявою і розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання. 18 травня 2023 року судом закрито підготовче провадження у справі і справу призначено до судового розгляду до 10 години 00 хвилин 01червня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. 21 квітня 2023 року до канцелярії суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що на теперішній час аліменти на її користь із заробітної плати позивача не стягуються, матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, вона самостійно утримує та виховує їх спільну дитину, крім того у неї народилася друга дитина, вона виховує двох дітей перебуваючи в декретній неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною і ніяких доходів не має. З огляду на вказані обставини, позивачка у відзиві виклала свою позицію, згідно якої вона повністю заперечує проти задоволення позову та просила в задоволенні заявленої позивачем вимоги відмовити. Позивач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 179 ЦПК України, та відповіді на відзив до суду не надав. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про що свідчит відповідна розписка про вручення судової повістки (а.с. 59), а також довідка про доставку SMS повідомлення (а.с. 56). При цьому від позивача [PERSON] до канцелярії суду подано заяву за вх. № 389/01-51/23 від 13 березня 2023 року ( а.с. 11 ), в якій він просив суд провести розгляд справи за його відсутності, а також повідомив про підтримання ним заявлених вимог та вказав, що він наполягає на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.54). При цьому від відповідачки [PERSON] до канцелярії суду подано заяву за вх. № 792/01-51/23 від 18 травня 2023 року ( а.с. 50), в якій вона просила суд провести розгляд справи за її відсутності, а також повідомила що вона заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. При цьому суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 жовтня 2016 року Коломацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вбачається, що 19 жовтня 2016 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження змінено на - « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис за № 16 (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Коломацьким районним\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області01 лютого 2017 року, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Коломацького районного суду Харківської області, ухваленим 03 грудня 2014 року у справі №625/470/14-ц, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, і з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Із свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Коломацької селищної\~ради Коломацького\~району Харківської\~області 16липня 2019 року, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.35). Згідно довідки, виданої відділом освіти, молоді та спорту Коломацької селищної ради від 21 квітня 2023 року, вбачається що [PERSON] в період із жовтня 2022 року по березень 2023 року доходів не отримувала (а.с.36). Відповідно до роздрукованих відомостей із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 квітня 2023 року [PERSON] за період із 01 січня 2022 року по грудень 2022 року отримала наступний дохід: 5160 гривень у вигляді соціальних виплат; 1000 гривень благодійної допомоги; 16058,39 гривень орендної плати за надання земельної ділянки в оренду (а.с.37). Із довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 від 21 квітня 2023 року вбачається, що [PERSON] за період із 01 січня 2011 року по 31 грудня 2023 року отримала дохід на загальну суму 392803,38 гривень (а.с.38-39). Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки \~зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). \~ Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України\~\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 150, 180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно положень, закріплених у ст. 181 СК України,\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.\~\~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України \~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум ВСУ зазначив, що \~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина від іншого шлюбу і у нього відсутній стабільний заробіток. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та оцінки поданих позивачем належних та допустимих доказів в їх сукупності, досліджених у судовому засіданні, суд доходить висновку що зміна сімейного стану позивача, а саме народження в іншому шлюбі другої дитини [PERSON] , [INFO] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Крім того, позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами, що в нього відсутній стабільний заробіток, а також, що у нього погіршився майновий стан, в порівнянні із тим, який існував на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, у тому числі, і у зв`язку із народженням дитини від іншого шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Коломацького районного суду Харківської області, ухваленого 03 грудня 2014 року у справі №625/470/14-ц, розмір стягуваних на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із тим, що позивач має на утриманні ще й іншу малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка народилася у іншому шлюбі, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини -\~\~\~ [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, позаяк у зв`язку із мобілізацією призваний на службу у лавах ЗСУ, будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також взявши до уваги, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону ( ст. 192 СК України) та висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішенням розміру стягуваних аліментів. Сам по собі факт наявності на утриманні у позивача іншої дитини не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, які за відповідним рішенням суду стягуються на утримання першої дитини, не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, розмір стягуваних із відповідача аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розмірам, визначеним нормами чинного Сімейного кодексу України. З огляду на вищевказані обставини суд відмовляє у задоволенні позову. Разом з цим суд вважає за доцільне зазначити, що ухвалення цього судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів у разі зміни в подальшому матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. За правилами визначеними ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір суд покладається на позивача. Проте, у зв`язку із тим, що позивач [PERSON] , як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, суд, за правилами, визначеними ч.6 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed