Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Орган опіки та піклування Широківської сільської об`єднаної територіальної громади про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що 27.08.2010 рідний брат позивача [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу [INFO] народився їх спільний син [PERSON] . Відповідач почала зловживати алкогольними напоями і їх спільне життя розпалось. Брат став мешкати разом з позивачем та батьком, за адресою: [ADDRESS] . Шлюб було розірвано судом 17.07.2014 року. Дитина [PERSON] залишився мешкати разом з матір`ю. Відповідачка взагалі не цікавилась життям дитини. Батьківські інстинкти в неї не з`явились. Відповідачка почала вести спосіб життя який був спрямований на задоволення тільки власних потреб. Дитина постійно мешкала у її матері за адресою: [ADDRESS] . Бабуся також не займалась вихованням онука. 18.08.2015 року [PERSON] було вилучено службою у справах дітей Запорізького району Запорізької області та тимчасово влаштовано до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Коли позивач з братом про цей факт дізнались одразу звернулись до державних органів з заявою про повернення дитини до батька. 26.08.2015 року, згідно розпорядження Запорізької державної районної адміністрації дитину було передано батьку. З цього часу вони стали мешкати в одному будинку. Позивач, брат позивача, син брата та їхній батько. Відповідачка майже не цікавилась життям свого сина. Роками могла його не бачити. Дитина відвідувала дитячий садочок, зараз навчається у ЗОСШ 29 м. Запоріжжя. [INFO] брат позивача [PERSON] помер. Після смерті брата його син залишився мешкати разом з позивачем та дідусем. Відповідачка і в подальшому не цікавилася життям свого сина. 24.08.2022 року згідно наказу Службиу справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] тимчасово влаштований у родину позивача за адресою: [ADDRESS] . Ці об`єктивні фактори призвели до того моменту, що потрібно вирішувати долю малолітньої особи, оскільки батько дитини помер, а відповідачка не цікавиться життям своєї дитини. В дитини є дідусь та позивач, дитина більшу частину живе разом з ними і вважає їх своєю родиною. В зв`язку з чим виникло питання про звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В подальшому позивач планує взяти опіку над малолітньою дитиною. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов та обставини, яким він обґрунтований підтримали, прохали позовні вимоги задовольнити. Свідок [PERSON] , який є батьком позивача та дідом неповнолітнього [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він проживає разом зі своїм сином та онуком. На жаль мати [PERSON] не опікується його долею, не приймає участі у його вихованні, навчанні, не проводить з ним час та не приїжджає до них. Після смерті батька [PERSON] , дитина проживає у його будинку разом з тим та дядею, вони його доглядають, одягають, навчають, піклуються про нього. Неповнолітній свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що проживав зі своїм батьком, дядьком та дідом. Після того як помер батько він залишився проживати у діда та дядьки. Мати йому телефонує рідко та питає лише як справи, уроки з ним по телефону не вчить. З днем народження вона його не вітала та у [PERSON] не возила. Коли вони востаннє проводили час разом із матір`ю пояснити не зміг. Також пояснив, що бажає і в подальшому проживати з дідом та дядькою, оскільки боїться співмешканця матері та не хоче ходити до них. До баби [PERSON] , його відвозять у її будинку є його речі. Коли він у баби мати іноді туди приходить. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, відзив на позов не надала. Суду пояснила, що вона проживає з цивільним чоловіком та його сином. [PERSON] в неї відібрали, оскільки вона вживала спиртні напої. На сьогоднішній день вона неофіційно працює, опікується [PERSON] , купує йому речі, святкує дні народження та возила його у Дубовий гай, по телефону вчить з ним уроки. Однак відповідачка не змогла пояснити, чому не забрала сина до себе після смерті його батька, також пояснила, що протягом декількох років не витрачала на [PERSON] кошти, не купувала йому їжу та одяг, оскільки в неї їх не було. Після оголошення показань дитини, відповідачка, повідомлена про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`являлась, причини неявки суду не повідомила. Заявлений відповідачкою свідок [PERSON] , повідомлена про час та місце розгляду справи в судові засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Широківської сільської об`єднаної територіальної громадив судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників процесу, суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, щобатьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . 18.08.2015 малолітнього [PERSON] було вилучено Службою у справах дітей Запорізького району Запорізької області та тимчасово влаштовано до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». 26.08.2015 згідно розпорядження Запорізької державної районної адміністрації дитину було передано батьку. З цього часу дитина проживала в сім`ї свого батька, з його братом та його батьком - дідом дитини за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2022. 24.08.2022 згідно з наказом Служби по справах дітей Запорізької міської ради малолітній [PERSON] тимчасово влаштований у родину позивача за адресою: [ADDRESS] . Згідно з характеристикою на [PERSON] , останній навчався в Запорізькій гімназії №61 Запорізької міської ради з 15.11.2019 по 17.06.2021. За період навчання зарекомендував себе учнем з середнім рівнем знань. У вихованні приймав участь батько та допомогу батькові надавав його брат [PERSON] , за час навчання дитини у Запорізькій гімназії №61 Запорізької міської ради мати не брала участі у вихованні сина під час навчання. Як вбачається з Висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 18.11.2022 №17.02./01-27/606 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . З метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із заяви та Акту обстеження умов проживання Органу опіки та піклування Широківської сільської об`єднаної територіальної громади від 14.02.2023 №2/402/20р надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] , [INFO] не має можливості, оскільки [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно вимог ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що відповідачка дійсно ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , що виразилось у їх окремому проживанні після смерті його батька, у не наданні дитині піклування про фізичний і духовний її розвиток, не наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створенні умов для отримання нею освіти. Зазначені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, та висновком органу опіки та піклування. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачку необхідно позбавити батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 07.09.2022, то аліменти слід стягувати з цієї дати. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача та держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 992,40 грн., відповідно. На підставі викладеного та

Outcome: approved