Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У січні 2022 року до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною за реєстровим №82731. Короткий зміст позовних вимог Позов мотивовано тим, що 12 червня 2021 року Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною був вчинений виконавчий напис за №82731 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором №600188646 від 10.12.2012 у загальному розмірі 37\~658,44 гривень. Виконавчий напис не було направлено позивачу. 18 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко Іваном Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68213078, на підставі виконавчого напису №82731 від 12.06.2021. Оспорюваний виконавчий напис позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі нотаріуса, позивач категорично не визнає (присутній спір щодо суми заборгованості), адже нараховані відсотки та комісія не були погоджені договором. Більш того, позивач вважає, що безумовною підставою для скасування виконавчого напису нотаріуса є обставина того, що останній вчинений на підставі електронного кредитного договору, який не посвідчений в нотаріальному порядку, тобто нотаріусом не враховано судове рішення у справі №826/20084/14, постановлене Київським апеляційним адміністративний судом 22.02.2017, яким визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині. Відтак, позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною. Процесуальні дії у справі 26 січня 2022 року до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Одночасно з позовом [PERSON] , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. На підставі ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 січня 2022 року дана цивільна справа передана за підсудністю до Вовчанського районного суду Харківської області. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався декілька разів, а в останнє строком до 20 травня 2023 року. У відповідності до розпорядження Голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» на підставі статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Вовчанського районного суду Харківської області, визначивши її за Машівським районним судом Полтавської області. 06 квітня 2023 року матеріали цивільної справи №646/375/22 надійшли до Машівського районного суду Полтавської області та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла у провадження судді Шинкарчука Я.А. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено провадження розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано докази за клопотанням позивача. На підставі ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2023 року заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та зупинене стягнення по виконавчому провадженню №68213078, до вирішення даної справи по суті. 24 квітня 2023 року на електронну адресу суду від генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В. надійшли докази на виконання ухвали суду, а саме, копія анкети-заяви [PERSON] про акцент публічної пропозиції до ПАТ «Альфа-Банк», копія договору до публічної пропозиції до ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення договору, копія претензії вимоги про погашення заборгованості, копія витягів зі списків про направлення рекомендованих листів, копія наказу про призначення ген.директора, копія протоколу про призначення ген.директора (а.с. 115-122, 123-135). 04 травня 2023 року від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадима Вікторовича надійшли копії витребуваних у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. на підстав ухвали суду від 10.04.2023 доказів (а.с. 137-). В судове засідання учасники справи не з`явилися. Від позивача [PERSON] в матеріалах справи міститься заява, в якій він просить проводити розгляд даної справи у його відсутність, підтримує вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 50-51). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» повторно в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність представника відповідача до суду не подано. На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України відповідач відзив на позов не надав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович та приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв, пояснень чи клопотань суду не направляли. У відповідності до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, не направив свого представника для участі у засіданні, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм статті 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною був вчинений виконавчий напис за №82731 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №600188646 від 10.12.2012, який укладено між АТ «Альфа-Банк» (АТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за договором від 21.06.2016 до ТОВ «Кредитні ініціативи»; ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за договором №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА»; ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило право вимоги за договором №16-01/19/1 від 16.01.2019 до ТОВ «Вердикт Капітал») та [PERSON] , у загальному розмірі 37\~658,44 гривень (а.с. 139). 18 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко Іваном Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68213078, на підставі виконавчого напису №82731 від 12.06.2021, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 37\~658,44 гривень (а.с. 36, 56-57). Також 18.01.2022 приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №68213078 винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 37, 58-59, 38, 60-61). Дані обставини учасниками не заперечувались. Оскільки позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до положень статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншій строк давності. Виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (глава 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). На підставі викладеного слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідно право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 закону України «Про нотаріат»). З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відтак, судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Судом установлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Суду не було надано доказів того, що укладений між сторонами кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, при цьому суд враховує, що належним чином повідомлений відповідач зворотного суду не довів. Відтак, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Також при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правова позиція Верховного суду України в справі за № 6-887 цс17). Отже, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що фінансовою компанією нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Проте, в матеріалах справи докази подачі таких документів нотаріусу відсутні, як і немає розрахунків суми заборгованості (з чого вона складається, за який період нараховувалась тощо). Більш того, відповідачем не подану суду доказів того, що саме право вимоги за кредитним договором №600188646 від 10.12.2012, який укладено між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , відступило право вимоги за договором від 21.06.2016 від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», потім ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за договором №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», авже ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило право вимоги за договором №16-01/19/1 від 16.01.2019 до ТОВ «Вердикт Капітал». У суду відсутні докази того, що ці докази були надані приватному нотаріусу при вчиненні ним оспорюваного виконавчого напису. На підставі вищевикладеного та враховуючи обставини справи, оскільки суду не подано доказів того, що на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису у нього були всі документи, які б свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також те, що не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Висновок за результатами розгляду справи Суд дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України. Так, згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до матеріалів справи, позивача на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій (посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 19.04.2018 (а.с. 29)), звільнено від сплати судового збору. Оскільки судом позов [PERSON] задоволено повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1\~488,60 гривень в рахунок стягнення судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору (992,40 гривень судового збору при зверненні до суду та 496,20 гривень за заяву про забезпечення позову). Інших заяв про компенсацію судових витрат у даній справі до суду не надходили.

Outcome: approved