Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

17.10.2022 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : визнати недійсним укладений 15.09.2021 з ТзОВ «АВТО РОЛІДАС» попередній договір купівлі продажу транспортного засобу; стягнути з ТзОВ «АВТО РОЛІДАС`на його користь суму сплаченого авансу в розмірі 312 682,35 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 107 979,93 грн., пеню в розмірі 2 232 551,95 грн., а всього 2653214,23 грн.; стягнути з ТзОВ «АВТО РОЛІДАС» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що у вересні 2021 року він для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, знайшов оголошення про продаж ТзОВ «АВТОРОЛІДАС» автомобіля потрібної йому марки. 15.09.2021 між ним (Сторона 1) та Відповідачем (Сторона 2) було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний транспортний засіб строком до 31.01.2022 (п. 1.1. та 1.2. Договору). Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 312682,35 грн., у тому числі ПДВ 52 113,73 грн., та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні. Згідно з пункту 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості Транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 205178,65 грн., у тому числі ПДВ 34 196,35 грн. На виконання зазначеного Договору ним було сплачено 16.09.2021 на користь Відповідача грошові кошти в розмірі 205178,65 грн., 14.12.2021 - 107503,70 грн., а всього - 312682,35 грн. Додаток № 2, 3. Докази оплати по Договору - рахунок на оплату, квитанція про оплату рахунку. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Сторони зобов`язалися до 31.01.2022 укласти Основний договір. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона-1 повинна була укласти зі Стороною-2 Основний договір на належний Стороні-1 автомобіль (п.1.1) до 31.01.2022, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 238 днів. Крім того зазначено, що Транспортний засіб Стороні-1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності Сторона-1 на цей Транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку Сторони-1. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні Позивач не отримав від Відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору. Позивач також зазначає, що, укладаючи попередній договір, він бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення Позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить Відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, Позивач ніколи не укладав би з Відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором Відповідач фактично зобов`язався надати послуги Позивачу з викупу Транспортного засобу за кошти Позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий Відповідачем (додається). Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже Відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому Транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим Відповідач також ввів в його Оману. Позивач стверджує, що відповідач ввів його в оману стосовно основних характеристик товару, який він бажав придбати, а саме його наявності, належності Відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, Відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Крім того позивач зазначає, що сплачена позивачем сума згідно з п. 2.3. попереднього договору по своєї суті є авансом, та підлягає поверненню Позивачу у повному обсязі. Зазначає, що сума боргу в розмірі 312682,35 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з жовтня 2021 по вересень 2022 року становить 312 682,35 грн. х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,100 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 = 420662,28 грн., таким чином сума інфляційних втрат складає: 420662,28 грн. 31 682,35 грн. =10 979,93 грн. Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правової позиції, викладеної в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 серпня 2020 року, справа № 587/823/19, сума пені розраховується з урахуванням 238 днів прострочки складає: 312682,35 грн. * 238 днів * 3% = 2232551,95 грн. Ухвалою від 21.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( а. с. 24-25). 19.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 37). У судове засідання учасники справи не з`явились. Від позивача надійшла заява з проханням розгляд справи проводити без його участі, за змістом якої позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомим, відзиву на позовну заяву та заяву про розгляд справи без його участі до суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.09.2021 між позивачем та ТОВ «АВТО РОЛІДАС» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8518, згідно з яким відповідач зобов`язався до 31.01.2022 укласти з позивачем договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen, модель Tiguan, рік випуску 2016, номер шасі [NUMBER] , вартість автомобіля складає 11739 доларів США, що згідно з офіційним курсом становить - 312682,35 грн., у тому числі ПДВ 52113,73 грн. та сплачується в безготівковій формі в національній валюті (а. с. 14-15). У пункті 4.1 Попереднього договору вказано, що він діє до 31.01.2022 або до укладення Основного договору. Відповідно до п.1.3 Попереднього договору Сторона-1, відповідач у справі, гарантує, що на момент укладення Основного договору транспортний засіб, визначений у п.1.1 цього Договору буде належати їй та не буде знаходитися під забороною, арештом, не буде предметом застави чи іншим способом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Суд звертає увагу, що у наданому позивачем примірнику Попереднього договору відсутній підпис директора [PERSON] та відбиток печатки юридичною особи. Проте, на підтвердження укладення такого договору позивачем надано рахунок на оплату №РКП-8518-1 від 15 вересня 2021 року на суму 205178,65 грн., квитанцію АТ «КБ «Приватбанк» № 0.0.2378339663.1(код квитанції: 9253-9578-5646-5009) від 14.12.2021 на суму 107503,70 гривень (а.с. 12), а також квитанцію № 0.0.2267579170.1 (код квитанції: 9245-0351-2855-3569) від 16.09.2021 на суму 205178,65 грн.(а. с. 13), які сплачені позивачем на користь відповідача ТОВ «АВТО РОЛІДАС», призначення платежу: оплата за ТЗ, за послугу з підбору та бронювання ТЗ згідно рахунку. Факт укладення Попереднього договору, отримання від позивача зазначених сум, а також підстава їх отримання, відповідачем не оспорюється. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 635 ЦК України\~передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором,\~припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін),\~встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В п. 2 ч. 1 ст.\~19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 2 ст.\~19\~Закону якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився би, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як наявність переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати та основні характеристики тестів або перевірок товару, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків не шкоду споживача. Аналізуючи норму\~ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 3 ч. 3\~ст.\~18\~Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлює лише власним розсудом виконавця. З аналізу пунктів 1.2, 2.1 та 2.3 попереднього Договору вбачається жорсткий імперативний обов`язок споживача в день підписання договору оплатити вартість завдатку, в той час, як обов`язок відповідача щодо строків придбання транспортного засобу та наслідків зволікання з виконанням такого обов`язку відповідачем взагалі не конкретизовані. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним. Зважаючи на вищевикладене, попередній Договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є недійсним через введення позивача в оману щодо істотних його умов. Суд звертає увагу, що в силу вимог ч.2 ст.570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Також суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Доказів повернення позивачу сплачених ним коштів відповідачем надано не було. На підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, з відповідача, який одержав суму попередньої оплати (аванс) та не повернув їх позивачу, слід стягнути сплачену суму 312682,35 грн. на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України підлягають стягненню інфляційні втрати на обраховану судом суму 66769,82 грн., тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки зазначена суму сплачувалася позивачем двома платежами, тому обрахування інфляційних втрат має розраховуватися за різний період: 1)205178,65-(205178,65 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011)=45761,16; 2)107503,70-(107503,70 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011)= 20998,66; 3)45761,16+20998,66= 66769,82. Водночас, позовні вимоги про стягнення суми пені 2232551,95 грн. задоволенню не підлягають, оскільки така пеня відповідно до ч. 5\~ст.\~10\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» нараховується лише у разі прострочення виконання роботи або надання послуги, що не було предметом попереднього договору. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До матеріалів позовної заяви долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4474, ордер від 31.08.2022, договір про надання правової допомоги № 15 від 31.08.2022 укладений між позивачем та адвокатом Гончаровим В.М., за змістом якого вартість послуг становить 8\~000 грн. ( а. с. 9-11). З урахуванням вище зазначеного та вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 8000 гривень витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, а також судовий збір на користь держави в сумі 4786,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial