Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 06 жовтня 2017 року між нею та ТОВ «Медфарм Інвест» укладений безстроковий трудовий договір, згідно умов якого вона прийнята на посаду провізора. В червні 2020 року позивач вибула у відпустку по догляду за дитиною. На початку березня 2023 року після повернення із відпуски по догляду за дитиною вона виявила бажання звільнитися з роботи та написала заяву на звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказану письмову заяву позивач 16 березня 2023 року направила цінним листом за адресою місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Медфарм Інвест», оскільки нікого із керівництва товариства вона не змогла знайти, для того, щоб подати заяву нарочно. Пізніше вона дізналася про те, ще в листопаді 2021 відбулася зміна засновника товариства, а директор [PERSON] звільнилася в судовому порядку в грудні 2022 року. Новий засновник на зв`язок не виходить і управлінням товариства не займається, новий директор не призначений. Таким чином керівники ТОВ «Медфарм Інвест», які мають повноваження прийому та звільнення не виконують покладені на них обов`язки щодо звільнення\~ з роботи працівника. На даний час трудовий договір не розірваний та відповідно у Головному управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не відображена інформація про припинення трудових відносин, у зв`язку з чим позивач не може офіційно працевлаштуватись або отримати статус безробітної, тому що рахується працевлаштованою. Таким чином, уповноважені на звільнення з роботи керівники ТОВ «Медфарм Інвест» проігнорували її повідомлення про бажання реалізувати своє право на вільний вибір трудової діяльності, не розглянули по суті її заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконали покладені на них обов?язків, тим самим допустили порушення її трудових прав. Враховуючи викладене просить суд визнати припиненими між нею та ТОВ «Медфарм Інвест» трудові відносини, які виникли на підставі укладеного безстрокового трудового договору від 06.10.2017 року на підставі ст.38 КЗпП України та визнати її звільненою з посади провізора Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфарм Інвест» за власним бажанням на підставі статті 38 К3пП України, з 31.03.2023 року. 22.05.2023 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог- Головного управління Пенсійного фонду України подано до суду письмові пояснення з яких вбачається, що з наданих позивачкою документів вбачається, що вона вчинила усі дії, необхідні для припинення трудових відносин, однак трудові відносини розірвано не було, тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Зважаючи на викладене, позивачкою було обрано спосіб захисту, направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України шляхом звернення до суду, так як в позасудовому порядку вона позбавлена можливості скористатися своїм правом на звільнення за власним бажанням. Головне управління не заперечує проти задоволення позову та визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та ТОВ "Медфарм Інвест" на підставі ст. 38 КЗпП України з 31.03.2023 року. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медфарм Інвест» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог,- Головне управління Пенсійного фонду України в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях зазначили, що просять розглянути справу без їхньої участі. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою, третьою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 15.03.2023 року встановлено, що [PERSON] на підставі наказу 06.10.2017 року прийнята на роботу в ТзОВ «МЕДФАРМ ІНВЕСТ» (а.с.5). Позивач [PERSON] зверталась до директора ТОВ «Медфарм Інвест» із заявою від 16.03.2023 року відповідно до якої просила звільнити її з роботи з посади провізора за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 31.03.2023 року, яку було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 16.03.2023 року директору «Медфарм Інвест» (а.с.6-8). Згідно пояснень [PERSON] від 17.03.2023 року, вона займала посаду директора ТОВ «Медфарм Інвест»\~ з 16.07.2021 року, у зв`язку з тим, що вона на підставі рішення Івано-Франківського міського суду справа №344/627/22 припинила виконувати обов`язки директора ТОВ «Медфарм Інвест» з 24.12.2021 року вона не може звільнити [PERSON] з посади завідуючої (провізора) аптечного пункту, який знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Чорновола, 49 (а.с.15), що також підтверджується копією рішення суду (а.с.9-14). Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. ТОВ «Медфарм Інвест»\~ не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення [PERSON] \~ з посади завідуючої (провізора) аптечного пункту. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Така позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 25.11.2019 року у справі № 201/1384/16ц. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у цьому випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Відповідач після надіслання заяви позивача про розірвання трудового договору не вчинив жодних дій спрямованих на припинення трудових правовідносин з позивачем. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] \~ та ТОВ «Медфарм Інвест» ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку є такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Суд зазначає, що визнання припиненими трудових відносин між сторонами не потребує визнання позивача звільненою з посади, а тому позов підлягає до часткового задоволення На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: partial