Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У серпні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що відповідно до підписаної оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22.10.2018 відповідач отримала кредит у розмірі 289 248 грн, з датою повернення кредиту 22.10.2022 та зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Проте, у порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 21.07.2021 утворилася заборгованість в загальному розмірі 377\~666,31 грн, яка складається із: 261\~260,12 грн - заборгованість за кредитом; 48\~940,99 грн - заборгованість по відсотках; 61\~465,20 грн заборгованість по комісії; 6 000,00 грн- штраф. Відзив від відповідача до суду не надходив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання 18.05.2023 не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та вона є повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені про розгляд справи належним чином. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не подала, а також ураховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 22.10.2018 між АТ «Альфа -Банк» та [PERSON] укладено угоду про надання кредиту шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501078207, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно з абз. 1 кредитного договору тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту становить 289\~248,00 грн, фіксована процентна ставка становить 13,99 % річних, строк кредиту - 48 місяців. Відповідно до п. 1 кредитного договору під час користування кредитом встановлена комісійна винагорода: за надання кредиту 0, 00% від суми кредиту, зазначеної в оферті; за обслуговування кредиту в розмірі 1,25 % від суми кредиту, зазначеної в оферті. Згідно з п. 2 кредитного договору дата повернення кредиту 22.10.2022. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що кредит видано для власних потреб. Розмір 101 828,52 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Частиною 1 ст.\~1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем договору від 22.10.2018, позивачем надавалися відповідачу в кредит грошові кошти, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, з огляду на що у неї утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача станом на 21.07.2021 складається із: 261\~260,12 грн - заборгованості за кредитом; 48\~940,99 грн - заборгованості по відсотках. Ураховуючи те, що отримання кредитних коштів [PERSON] не спростовано, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), по відсотках підлягає задоволенню. Відповідач свого розрахунку заборгованості чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру її заборгованості не надала, тобто відповідач не спростувала факт наявності та розмір заборгованості за кредитом та відсотками, чи порядок її нарахування. Згідно з приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 261\~260,12 грн та заборгованості по відсотках у розмірі 48\~940,99 грн. Надані позивачем докази у достатній мірі підтверджують укладення між АТ «Альфа -Банк» та [PERSON] кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов укладеного договору позики, у зв`язку з чим нарахована позивачем відповідно до укладеного договору заборгованість за тілом кредиту та відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 61\~465,20 грн, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, що у даному випадку є комісією, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 6 000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивачем не надано доказів на обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача 6\~000 грн штрафу, у кредитному договорі відсутні умови про встановлення відповідальності у виді штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, позов АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 4\~653, 22 грн.

Outcome: partial