Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №38065. В обґрунтування\~пред`явлених вимог\~зазначила\~наступне. 28.08.2013 року вона, [PERSON] , уклала кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк». Кредитний ліміт за даним договором постійно збільшувався. Використовуючи даний кредит за його призначенням, в певний час нею було допущено прострочення декількох платежів. Станом на 2020 рік, загальна сума прострочення заборгованості, згідно із даними банку, становила 27 752,97 гривень. Нещодавно з її заробітної платні почали проводитись незрозумілі утримання. Коли вона звернулася до бухгалтерії за місцем роботи, їй повідомили, що до підприємства надійшла постанова приватного виконавця про здійснення утримань із її зарплати в рахунок погашення боргу перед АТ «Фінансова компанія «Аланд». Згідно вказаної постанови, з неї, [PERSON] , стягнуто на користь АТ «ФК «Аланд» суму заборгованості у розмірі 38508,47 гривень. Жодного документу щодо відкриття виконавчого провадження вона не отримувала. Заздалегідь, не розуміючи накладення арешту на її заробітну плату в 100% розмірі, вона звернулася до банку де отримує заробітну плату, з проханням пояснити дані обставини, а також правові підстави накладення арешту на її майно. Стало відомо, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., вчинений виконавчий напис №38065 від 08.09.2020 року, згідно якого з неї стягнута вищевказана сума боргу, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 27752 грн. 97 коп; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 10 755 грн. 50 коп.; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 500 грн. 00 коп. 3 даним виконавчим написом, рівно як і зі стягнутою сумою заборгованості, повністю не згодна. Вважає дії відповідача незаконними, такими, що вчинені з порушенням прав людини та громадянина, порушенням законодавства в цілому. Вважає, що даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Оскільки виконавчі дії щодо звернення стягнення на нерухоме майно провадяться за місцезнаходженням цього майна, позовна заява підсудна Саксаганському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Загалом, це полягає у наступному. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису грубо порушив вимоги законодавства України. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Крім того, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В той же час, вказаним виконавчим написом з неї стягнуто борг за яким з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ цього ж Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Так, п. п. 1, 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Зокрема, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); та 6) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 Переліку документів). Отже, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, для вирішення питання щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мають бути встановлені: належність кредитору права звернення стягнення на предмет застави для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також необхідно встановити наявність (відсутність) об`єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. Крім того, з`ясовуючи питання про строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, необхідно врахувати, що згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Таким чином, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» чітко регламентовані строки, в межах яких можуть бути вчинені виконавчі написи: в даному випадку не більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже, враховуючи, що законом інший строк давності не встановлено, тому застосуванню підлягають положення саме Закону України «Про нотаріат», як спеціального закону. Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Це положення стосується позасудової вимоги, в т. ч. щодо вчинення виконавчого напису і є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Строк позовної давності по вимогам щодо стягнення пені становить один рік. Крім того, аналізуючи частини стягнутої з неї суми, випливає висновок про те, що в даному випадку вона несе подвійну цивільно-правову відповідальність. Розмір пені вдесятеро більший від тіла кредиту. Вважає даний факт призведе не до відшкодування реально завданої банку шкоди, а до отримання ним надприбутків за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно- правової відповідальності за одне й те саме порушення. Такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі №755/20081/15 від 26.06.2017 року, надавши правовий висновок, щодо застосування принципів розумності та справедливості при стягнення неустойки та штрафних санкцій. Зважаючи на вищевказане, існують правові підстави вважати, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., є таким, що не підлягає виконанню. Стаття 68 ЗУ Про виконавче провадження, стягнення на заробітну плату боржника звертається у разі відсутності в нього коштів на рахунках, відсутності чи недостатності майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату. Тобто, жодного арешту коштів на рахунку в банку Закон не передбачає, коли ми говоримо про зарплату боржника. Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Відповідно до частини 1 та 2 статті 128 КЗпП України, загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 20%, а у випадках, окремо передбачених законодавством України 50% заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст. 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю». Зазначене свідчить про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Згідно з частиною третьою статі 52 Закону Про виконавче провадження, не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, звернення стягнення на які заборонено законом. Таким чином, згадані вище законодавчі норми дають чітке розуміння того, що існує пряма заборона арештовувати зарплатні кошти, окрім того, законодавець дає покрокову детальну інструкцію, як діяти виконавцю, маючи справу з зарплатними коштами боржника. В судове засідання позивач не з`явилась. Представник позивачки подав заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивачки, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивачки, судом проведено заочний розгляд справи. Третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: виконавчий напис (а.с. 8), постанова про відкриття провадження (а.с. 9-10), заява про примусове стягнення (а.с. 11). Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: approved