Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, що був зареєстрований 20 серпня 2016 року Карлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 80. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю. Спору про місце проживання дитини не має. Позов обґрунтовує тим, що шлюб з відповідачем виявися невдалим через різні погляди на сім`ю, організацію побуту та методи виховання дитини. Кожен з подружжя почав жити своїм життям через відсутність спільних інтересів. На даний час сторони проживають окремо, фактично сім`я припинила своє існування. Позивачка вважає, що примирення неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини. Спільне господарство не ведеться. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 24.05.2023 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, надав суду заяву, в якій позов визнає та просить шлюб розірвати. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, 20 серпня 2016 року Карлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 80. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені, відновлення подружніх стосунків сторони не бажають. Питання щодо поділу майна між сторонами не ставиться. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, причиною цьому послужили несумісність та різні погляди на шлюб. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.\~112\~ч.2\~СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Врахувавши вищевикладене, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст.\~112\~СК України підстави для розірвання шлюбу. Правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка не скористалась. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.104,105,112СК України,

Outcome: approved