Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

01.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про відновлення межі земельної ділянки, в якій просив суд відновити первісну межу земельної ділянки [ADDRESS] відповідно до первісного плану Поквартальної зйомки до Рішення № 364 від 25.12.1964 року виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих, а саме встановити межу з відступом - 1,20 м. від правої зовнішньої стіни житлового будинку [ADDRESS] в бік земельної ділянки № [NUMBER] . Усунути перешкоди в користуванні позивачем житловим будинком [ADDRESS] зобов`язавши відповідача [PERSON] перенести дерево «горіх», яке розташовано на відстані двох метрів від зазначеного будинку в глиб її городу або знищити. Також просив стягнути з відповідача судові витрати за проведення експертизи - 5200,00 грн., виготовлення кадастрового плану 2800,00 грн., грошові кошти на правову допомогу - 5000,00 грн., сплачений судовий збір 1816,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2005 р. Зазначив, що власником сусіднього житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , після смерті якої спадщину фактично прийняла її донька [PERSON] , яка проживає у зазначеному житловому будинку, користується ним та є відповідачем по даній справі. Вказав, що на підставі рішення № 364 від 25.12.1964 року виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих, власнику при домоволодінні [ADDRESS] , яка раніше мала адресу [ADDRESS] , була виділена земельна ділянка загальною площею 1899,00 кв.м. із встановленими розмірами лінійних меж, які вказані в Плані поквартальної зйомки станом на 25.06.1964 року, а саме: - по фасадній межі з боку [ADDRESS] - по прямій - 24,25 м. - по задній торцевій межі - по прямій 23,90 м. - по лівій бічній межі з боку земель № 55 - по прямій - 78,50 м. - по правій бічній межі з боку земель № 59 - по прямій - 78,50 м. Однак, на даний час, відповідно до Геодезичної зйомки, фактична загальна площа відведеної йому земельної ділянки [ADDRESS] , якою користується позивач, складає 1729,89 кв.м., що на 106,11 кв.м. менше від площі, указаної в рішенні № 364 від 25.12.1964 р. виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих. Також зазначив, що відповідно до Геодезичної зйомки, земельна ділянка № [NUMBER] є неправильної багатокутної форми, а по фасадній межі з боку [ADDRESS] фактичний розмір її складає - по прямій - 22,67 м., що на 1,58 м. менше від розміру, вказаного в первісному плані. Тобто, відповідно до Плану поквартальної зйомки від 25.04.1964 року, між боковою стінкою належного позивачу житлового будинку [ADDRESS] та межею суміжної земельної ділянки № [NUMBER] є відстань для належного утримання та ремонту житлового будинку, якої відповідно до Геодезичної зйомки на даний час немає, оскільки відповідачем був знесений належний їй житловий будинок, розташований на її території, який слугував межею між суміжними земельними ділянками. А отже доступу до бокової стіни належного позивачу житлового будинку літ. «А-1» немає. Будинок руйнується, осідає, оскільки відмостка будинку повністю зруйнована, а в нього немає доступу до стіни для його ремонту. У позові [PERSON] також зазначив, що на підставі його заяви 18.10.2019 року була проведена земельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи було встановлено, що фактична фасадна межа належної йому земельної ділянки № [NUMBER] зменшена на 1,58 м фактична межа суміжного землекористування між земельними ділянками в фасадній частині проходить безпосередньо вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку [ADDRESS] , що є порушенням вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських населених поселень». У зв`язку із неправомірними діями відповідача, належний йому житловий будинок на даний час знаходиться у руйнівному стані, оскільки він не має доступу для ремонту до бічної стіни свого житлового будинку з боку відповідача. Крім того вважав за необхідне зазначити, що на відстані двох метрів від його житлового будинку на території домоволодіння відповідача росте дерево «горіх», віття якого знаходяться на даху його будинку, що також призводить до його руйнування, однак через відсутність встановленої межі між земельними ділянками він не має можливості здійснювати догляд за належним позивачу житловим будинком. Дерево висаджено від двох метрів від його житлового будинку, а його крона руйнує дах будинку позивача. Посилаючись на вказані обставини та неможливість вирішення вказаних питань у досудовому порядку, позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.11.2021 року по зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з пропозицією відповідачу подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження і позивачу встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях від 15.02.2023 р. і 03.05.2023 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] датована 17.01.2022 р. в якій остання повідомила, що позов не визнає повністю та просить у його задоволенні відмовити. Відзиву на позовну заяву не надала. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачу, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2005 р. на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 707. Згідно з наданою суду копією Рішення № 364 виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих від 25.12.1964 р. Про результати обміру земель по будівництву кварталу № 5 за землекористувачем будинку [ADDRESS] ) зареєстрована земельна ділянка площею 1899 кв.м. За землекористувачем земельної ділянки [ADDRESS] ) зареєстрована земельна ділянка площею 910 кв.м. У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, \~яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Позивач у позовній заяві стверджує, що протягом тривалого періоду часу між сторонами по справі як суміжними землекористувачами існує не вирішений спір. Через неможливість доступу позивача до бічної стіни свого житлового будинку для здійснення ремонтних робіт та чинення перешкод у цьому з боку відповідача [PERSON] , як суміжного користувача земельною ділянкою [ADDRESS] . Вказане призводить до руйнації стіни будинку [ADDRESS] , що належить позивачу, його просідання через руйнацію відмостки вказаного будинку. Крім того, на території домоволодіння відповідача на відстані двох метрів від будинку позивача росте дерево горіх, віття якого знаходяться на даху будинку позивача [ADDRESS] , що призводить до руйнування даху вказаного будинку. З метою врегулювання спору позивач звернувся в порядку досудової підготовки до судового експерта Лесків С.А.з заявою про призначення земельно-технічної експертизи для визначення варіанту відновлення межі суміжного землекористування в первісний стан. Дослідженню підлягали межі земельної ділянки [ADDRESS] та межі земельної ділянки [ADDRESS] . За результатами проведеної земельно-технічної експертизи, проведеної на підставі заяви [PERSON] , експертом [PERSON] 18.10.2019 р. був складений Висновок № 125-073, відповідно до якого фактичні площі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] по фактичним розмірам менше від площ, вказаних в Рішенні №364 від 25.12.1964 р. виконкому Жовтневої райради депутатів. Експертом також було встановлено, що відповідно до даних Геодезичної зйомки, виконаною ФОП [PERSON] , земельна ділянка [ADDRESS] , є неправильної багатокутної форми, захищений з усіх боків фізичними межами (огорожами) з наступними фактичними лінійними розмірами: - по фасадній межі з боку [ADDRESS] - по прямій - 22,67 м., що на 1,58 м. менше від розміру, вказаного в первісному плані; - по задній торцевій межі - по прямій 24,04 м., що на 0,5 м. більше від розміру вказаного в первісному плані; - по лівій бічній межі з боку земель № 55 - по прямій - 78,90 м., що на 0,4м більше від розміру вказаного в первісному плані - по правій бічній межі з боку земель № 59 - по прямій - 78,90 м., що на 0,4м більше від розміру вказаного в первісному плані. Фактична загальна площа земельної ділянки [ADDRESS] , встановлена згідно даних геодезичної зйомки, складає - 1792,89 кв.м., що на 106,11 кв.м. менше від площі, указаної в Рішенні № 364 від 25.12.1964р. виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих - 1899,00 кв.м. Відповідно до даних Геодезичної зйомки, виконаною ФОП [PERSON] , земельна ділянка [ADDRESS] , є неправильної багатокутної форми, захищений з усіх боків фізичними межами (огорожами) з наступними фактичними лінійними розмірами: - по фасадній межі з боку [ADDRESS] - по прямій - 20,0 м, що на 0,38 м менше, від розміру вказаного в первісному плані; - по задній торцевій межі - по прямій - 23,66 м, що на 0,38 м менше від розміру, вказаного в первісному плані; - по лівій бічній межі з боку земель № 57 - по прямій 79,25 м, що на 2,75 м менше від розміру вказаного в первісному плані; - по правій бічній межі з боку земель № 61 - по прямій 74,74 м, що на 13,16м менше від розміру вказаного в первісному плані. На підставі досліджених експертом обставин, експертом Лесків С.А. був зроблений висновок за яким для відновлення первісних меж земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] необхідно встановити межу спільного землекористування між ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідно до встановлених меж в первісному Плані розмежування вказаних земельних ділянок від 25.06.1964 р. з відступом - 1,20 м. від правої зовнішньої стіни житлового будинку [ADDRESS] , до Рішення № 364 від 25.12.1964 р. виконкому Жовтневої райради депутатів. Результати вказаної експертизи відповідачем оскаржені не були. За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу. Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Своїми процесуальними правами сторони та їх представника під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд. Щодо заявленої позовної вимоги про усунення позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] перенести дерево горіх, яке розташоване на відстані двох метрів від будинку позивача, вглиб городу відповідача або знищення його, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей. Як зазначено вище, згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Матеріалами справи, як вважає суд, доведено, в тому числі доданими стороною позивача знімками фототаблиці, що існуючі зелені насадження дерев, в тому числі дерева горіх, та кущів, висаджені зі сторони відповідача, які проникають на земельну ділянку [PERSON] , а гілки дерева горіх знаходяться на даху будинку позивача, що в свою чергу призводить до руйнування даху. Перебування дерева у безпосередній близькості до будинку [ADDRESS] , що належить позивачу, створює затінення земельної ділянки позивача, а коріння дерева руйнують фундамент його будинку, чим створюють незручності в користування земельною ділянкою стороні позивача. У відповідності до Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», відстань від межі сусідньої ділянки до стовбурів дерев повинна становити не менше трьох метрів, куща не менше 1 метра. Наведені нормативи стосуються дерев з діаметром крон до 5 м та мають бути відповідно збільшені для дерев з кроною більшого діаметру. Гілки дерев та кущів не повинні перетинати меж сусідніх ділянок. Як встановлено статтею 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відрізання позивачем, за власним розсудом, коренів і гілок дерев, які проникають з боку ділянки відповідача в силу вимог ст. 105 ЗК України, є його правом, а не обов`язком. Крім того, вказана норма закону надає право особі на усунення перешкод лише на своїй земельній ділянці, однак не надає право проникати та усувати такі перешкоди на земельній ділянці (території) суміжного землекористувача, в даному випадку на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] . Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що спірне дерево - горіх розташоване з порушеннями вимог ДБН, чим порушуються права позивача [PERSON] , як власника суміжної земельної ділянки. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] шляхом зрізання дерева горіх, розташованого збоку земельної ділянки відповідача [ADDRESS] та на відстані двох метрів від будинку позивача [ADDRESS] , та перенесення його вглиб її городу або його знищення, підлягають задоволенню. Крім того, у позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати, а саме: за проведення експертизи в сумі 5 200,00 грн; виготовлення кадастрового плану 2 800,00 грн; витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн; сплачений при зверненні до суду судовий збір за двома вимогами в загальній сумі 1 816,00 грн. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з\~статтею 141\~ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір за двома вимогами немайнового характеру в загальній сумі 1 816,00 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Як було\~зазначено судом,\~до витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~зокрема належать\~витрати,\~ пов`язані\~із залученням\~ експертів та проведенням експертизи. В межах досудової підготовки позивачем був залучений експерт з метою проведення земельно-технічної експертизи. Відповідно до наданої суду копії квитанції до прибуткового касового ордера № 125-073 від 02.10.2019 р., а також Акту здавання-приймання послуг № 125-073 від 02.10.2019 р., укладеного між позивачем [PERSON] та Регіональною торгівельно-промисловою палатою Миколаївської області, були сплачені кошти за проведення експертного дослідження щодо варіантів відновлення меж в сумі 5 200,00 грн. Враховуючи положення статей 133, 141 ЦПК України вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат останнього на виготовлення кадастрового плану в сумі 2 800,00 грн. суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України, такі витрати не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду Ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] від 22.04.2021 р.; розрахунок послуг, наданих адвокатом Берніковою І.О. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відновлення межі земельної ділянки, на суму 5 000,00 грн.; квитанцію № 33 від 22.04.2021 р. про сплату [PERSON] послуг адвоката в сумі 5 000,00 грн. З урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено повністю, доказів неспівмірності цих витрат суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial