Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2015 року у виконавчому комітеті Новоівницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області за актовим записом № 6. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та довіри. Подружні стосунки сторони не підтримують, шлюб існує лише документально. Враховуючи викладене позивач просить розірвати шлюб без надання строку на примирення, оскільки переконаний, що спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою неможливе. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву не подавала. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує, суд, вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2015 року у виконавчому комітеті Новоівницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області за актовим записом № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13). З копії свідоцтва про народження та довідки Волицької сільської ради Житомирського району Житомирської області вбачається, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14,15). Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та довіри. Подружні стосунки сторони не підтримують, шлюб існує лише документально. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи не надала суду доказів на спростування вказаних позивачем обставин. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливе, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та задовольняє позов. Відповідно до ст.113 СК України, відповідачці після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається - " [PERSON] ".

Outcome: approved