Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що спірна кв. [ADDRESS] належала бабусі позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті була заведена спадкова справа щодо майна померлої. Спадкоємцями першої черги були чоловік - [PERSON] - на частки та син [PERSON] - на частку. Після смерті [PERSON] , який є батьком позивача, відкрилась спадщина на належну частку квартири. Позивач звернулась до Першої нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право власності у порядку спадкування за законом на частку квартири, але державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що не було надано оригіналу документів, що посвідчують право власності на майно, що спадкується. [PERSON] є матір`ю [PERSON] . В порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на квартири визнано за її чоловіком [PERSON] , який помер. Після його смерті право власності на частини квартири в порядку спадкування за законом отримав його син [PERSON] , який є відповідачем по справі. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, частки кв. [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом. Таким чином, спадкодавцю [PERSON] належала частка вказаної кварти. На успадкування якої за законом має право позивач, а також те, що оформити спадщину на цю квартиру позивач позбавлена можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а тому позивач просить визнати право власності на спадкове майно. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в загальному порядку, а також витребувано у державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Сердцевич О.В. належним чином завірену копію спадкової справи №1130/2020 заведеної 15.10.2020 після смерті [PERSON] . В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, вимоги позову підтримують, просять задовольнити у повному обсязі. Від відповідача до суду також надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. На виконання ухвали суду, надали копію спадкової справи. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст. 5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірна кв. [ADDRESS] належала [PERSON] , що підтверджується довідкою Голови правління ОСББ «Темп-6». [PERSON] померла [INFO] у віці 74 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві. Відповідно до довідки Першої Київської Державної нотаріальної контори, 18 червня 2014 року заведена спадкова справа №731/2014 щодо майна померлої [PERSON] . Спадкоємцями першої черги були чоловік - [PERSON] , [INFO] , на частки та син - [PERSON] , [INFO] , на частку. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ). [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.08.1993 серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , 15 жовтня 2020 року звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на право власності у порядку спадкування за законом на частку квартири. Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Сердцевич О.В відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що не було надано оригіналу документів, що посвідчують право власності на майно, що спадкується. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у справі №754/22262/13 визнано за [PERSON] право власності на частини кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , право власності на кв. [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом отримав його син [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, частки квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серії та номер 11-387, виданого 18.11.2019, зареєстрований та виданий Першою Київською державною нотаріальною конторою. Судом встановлено, що за життя спадкодавцю [PERSON] належала частка кв. [ADDRESS] на успадкування якої за законом має право [PERSON] . Позивач вказує, що у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, вона не може у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на квартиру, а тому звернулась до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1261, 1267 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що за життя спадкодавець заповітного розпорядження не склав, після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, до складу якої входить частка спірної квартири, та на даний час спадкоємцем за законом є позивач у справі. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулась із заявою до державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори, однак позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналу документів, що посвідчують право власності на майно. Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, об`єктивно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved