Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Заступник керівник Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить припинити відповідачу - громадянину Російської Федерації право власності на: -земельну ділянку площею 1,5193 га з кадастровим номером 7420889600:08:001:0835 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Ядутинської сільської ради (нині Ядутинський старостинський округ Борзнянської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.12.2019р. за № 34610652 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 50183509 від 12.12.2019р.), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; -земельну ділянку площею 0,8392 га з кадастровим номером 7420889600:08:002:0472 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Ядутинської сільської ради (нині Ядутинський старостинський округ Борзнянської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.12.2019р. за № 34611231 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 50184335 від 12.12.2019р.), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; -земельну ділянку площею 0,6535 га з кадастровим номером 7420889600:08:003:0703 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Ядутинської сільської ради (нині Ядутинський старостинський округ Борзнянської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.12.2019р. за № 34612049 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 50185167 від 12.12.2019р.), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що громадянин рф [PERSON] в 2019 році шляхом успадкування та у відповідності до виданого Борзнянською РДА державного акту став власником зазначених земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у 2020 році передав їх в оренду строком до 2030 року ФГ «Колосиста Нива», проте всупереч вимог земельного законодавства протягом року й до цього часу не відчужив. Дане порушення створює загрозу інтересам держави у сфері економічної безпеки, пов`язаної з протиправним користуванням громадянином рф землями вказаної категорії. Підставою представництва прокурора зазначає те, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, будучи органом, уповноваженим на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, не вжило заходів щодо належного контролю за порядком використання та реалізації прав на землю, самостійно не планує звертатись до суду з відповідним позовом. Представник прокуратури у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що право власності на зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення [PERSON] набув 12 грудня 2019 року з часу отримання свідоцтв про право на спадщину, в зв`язку з чим повинен був їх відчужити до 12 грудня 2020 року, проте цього не зробив. Відповідач в судове засідання прибув, проте ані у вступному слові, ані під час дослідження доказів, ані в судових дебатах своєї позиції щодо позову не висловив, жодних пояснень суду щодо предмета позову не надав. На запитання суду зазначив, що це його така позиція. При цьому, відповідач лише обмежився уточнюючими запитаннями на адресу позивача, а саме: чому його не повідомили про необхідність відчужити земельні ділянки, чи не пов`язана ця справа саме з його російським громадянством. Позивач ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ч.6 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, заяв по суті справи не подало. Третя особа ФГ «Колосиста Нива» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч.ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, пояснень щодо позову та заяв по суті справи не подало. Заслухавши пояснення прокурора, як представника держави, та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у відповідності до положень ст. 145 ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на запит прокурора від 22.02.2023р. в листі від 24.02.2023р. зазначає про неподання позову у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 23.03.2023р. (день надходження даного позову прокурора до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин. Тим більше, на запитання суду відповідач зазначив, що не має сумнівів та заперечень щодо представлення прокуратурою інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . До складу спадкового майна [PERSON] входить, зокрема, земельна ділянка (рілля 1,5193 га, кадастровий номер 7420889600:08:001:0835, сіножать 0,8392 га, кадастровий номер 7420889600:08:002:0472, пасовище 0,6535 га, кадастровий номер 7420889600:08:003:0703) з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на території Ядутинської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (після децентралізації влади - Ядутинський старостинський округ Борзнянської ОТГ Ніжинського району Чернігівської області), право власності на яку посвідчено відповідним Державним актом серії ЧН № 021928, виданим згідно розпорядження Борзнянської райдержадміністрації № 103 від 19.04.2005р. В зв`язку з цим приватним нотаріусом Борзнянського районного нотаріального округу Лукаш Т.М. 12 грудня 2019 року [PERSON] були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, зареєстровані в реєстрі за № 654, 655 та 656. Відтак, [PERSON] в порядку спадкування набув у власність зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які за договорами оренди від 01 березня 2020 року передав у користування строком до 01 березня 2030 року ФГ «Колосиста Нива», про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, суд констатує, що власником спірних земельних ділянок [PERSON] став саме 12 грудня 2019 року - внесення відповідної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.12.2019 р. з огляду на приписи ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки, згідно листа Управління ДМС в Чернігівській області від 02.03.2023р. громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] , УМВС в Чернігівській області був документований посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 12.03.2008р. строком дії до «безстроково», то наведене свідчить, що, як на момент отримання Свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки, так і на час видачі свідоцтв про право на спадщину на ці земельні ділянки (12 грудня 2019 року) він був іноземцем. Положення ст. 145 Земельного кодексу, в редакції, як на момент виникнення правовідносин, так й на час розгляду справи в суді, передбачають, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Частина 4 ст. 81 Земельного кодексу вказує на те, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Таким чином, позов прокурора, в цій частині, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідаючи на поставлені відповідачем в судовому засіданні питання щодо предмету позову, суд додатково зазначає, що доводи відповідача про те, що йому зобов`язані були роз`яснити норми законодавства щодо відчуження земельних ділянок, проте, цього не зробили, не ґрунтуються на законодавстві. У даному випадку суд застосовує доктрину іgnorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (незнання закону не є виправданням) - правовий принцип, згідно з яким людина, яка не знає певного закону, не може уникнути відповідальності за порушення такого закону просто лише тому, що вона не знала про нього. Тим більше, жодним нормативним актом не передбачено обов`язку роз`яснення необхідності відчуження земельної ділянки. Також, незважаючи на те, що справа в суді знаходиться з 23.03.2023 року, а відповідач отримав копії документів ще 05.04.2023 року, на запитання суду відповідач зазначив, що до суду з окремим позовом про надання йому додаткового часу на відчуження земельних ділянок він не звертався. Що стосується доводів відповідача про можливу конфіскацію земельних ділянок через те, що він є громадянином рф, то суд такі дискримінаційні доводи відкидає, оскільки норми статей 81 та 145 Земельного кодексу розповсюджуються однаково на усіх іноземних громадян, незалежно він країни походження особи. Також, при прийнятті рішення, суд враховує ще таке. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч.2). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3). До спірних правовідносин повинно застосовуватись законодавство, чинне на момент їх виникнення та існування. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тому, оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Приписами ст.378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст.14 Конституції України, ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст.374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст.ст.22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до п. «д» ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка примусовому відчуженню за рішенням суду. Відтак, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.319, 321, 374, 378 ЦК України, ст.ст.22, 81, 143, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що [PERSON] є громадянином іноземної держави (російської федерації), тому він протягом року з часу отримання державних актів на землю повинен був відчужити вказані земельні ділянки, однак цей свій обов`язок не виконав. Натомість, норма п.15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст. 81 ЗК України є імперативними. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянином [PERSON] до 12 грудня 2020 року й по даний час успадкованих земельних ділянок право власності відповідача на них підлягає припиненню шляхом примусового відчуження цих земельних ділянок за рішенням суду. Крім того, визначаючись із позовними вимогами, суд вважає, що примусове відчуження спірних земельних ділянок без компенсації відповідачу їх вартості було б порушенням його права власності в частині забезпечення принципу «справедливої рівноваги», а саме: між законною метою, що передбачається для досягнення цілі, та засобами, які використовуються. Одночасно суд констатує, що в силу приписів ст.5 ЦК України право власності [PERSON] на успадковані земельні ділянки слід припинити саме в такий спосіб, оскільки він був встановлений приписами законодавства, чинного на момент існування спірних правовідносин, а не шляхом конфіскації земельних ділянок на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як просить прокурор у позовній заяві, що у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» №552-ІХ від 31.03.2020р. стало можливим лише з 01 липня 2021 року. При цьому, суд відзначає, що хоча положення ч.4 ст.145 ЦК України в діючій редакції й визначають конфіскацію земельної ділянки як її оплатне вилучення (ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику), однак юридична термінологія «конфіскація майна» означає саме безоплатне примусове вилучення у власність держави майна, що підтверджується й змістом ст.354 ЦК України. Водночас, якість закону та правова визначеність є складовими елементами принципу верховенства права, який задекларовано в ст.8 Конституції України. Такий висновок суду відповідає вимогам розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», роз`ясненням, викладеним у п.15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 та не суперечить ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора є обґрунтованим й підлягає задоволенню у вище окреслений спосіб. Оскільки відкоригований судом спосіб захисту за даним позовом фактично не впливає на повноту задоволення вимог прокурора, то згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 8052,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial