Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 2005 року є користувачем земельної ділянки, площею 0,45 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та сплачує земельний податок за користування нею. За роки користування земельною ділянкою ним було насаджено багато різновидів багаторічних насаджень, а саме плодових дерев та кущів, він постійно удобрював землю для підвищення її родючості. Від продажу врожаю отриманого з вказаної земельної ділянки він отримував мінливий дохід, оскільки є інвалідом II групи та іншого способу отримати доходу в нього не має, а отримуваної пенсії не вистачає на проживання та придбання життєво-необхідних ліків, а також він отримував моральне задоволення від таких робіт. Зокрема, в 2020 році він насадив багато кущів, плодових дерев, посіяв траву, цілий рік вносив добрива, стимулятори росту, боровся зі шкідниками рослин, і сподівався у 2021 та наступних роках отримати плоди своєї праці. Однак в травні 2021 року, коли він перебував у лікарні, відповідачка самовільно зайняла частину вказаної земельної ділянки, площею 0,12 га, яка фактично була передана йому у користування (загальна площа - 0,45 га), та на ній зрізала всі наявні там насадження, зорала землю і самовільно посадила сільськогосподарські культури, чим заподіяла йому матеріальних збитків. Коли він виявив цей факт, то викликав наряд поліції, які зафіксували порушення з боку [PERSON] , та його звернення було зареєстроване в Журналі обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення за №6881 від 04.05.2021 року, однак після проведення перевірки було встановлено, що відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення і прийнято рішення про припинення подальшого розгляду його звернення, а також було рекомендовано звернутися до суду за захистом його порушених прав. Вважає, що своїми неправомірними діями які виразились у незаконному розорюванні земельної ділянки та незаконній, самовільні виробці багаторічних насаджень (плодових дерев, кущів) відповідачка заподіяла йому матеіальну шкоду, розмір якої становить 21722 грн., які він витратив на протязі 2020-2021 років на придбання дерев, кущів, добрив та інших заходів для покращення та стимулювання росту вказаних насаджень. Також, йому була заподіяна моральна шкода, оскільки в усі свої труди він вкладав душу, це було для нього відрадою і весь вільний час він приділяв догляду за своїми насадженнями. На підставі викладеного просив суд визнати незаконними дії [PERSON] щодо самовільного зайняття земельної ділянки, площею 0,12 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] та знищення зелених насаджень на вказаній земельній ділянці. Зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку, яку вона самовільно зайняла, площею 0,12 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] і. Стягнути з [PERSON] суму заподіяної її неправомірними діями матеріальної шкоди в розмірі 21722 гривень. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області від 12.05.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Витребувано з Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області матеріали перевірки за зверненням [PERSON] , що зареєстроване в Журналі обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення за №6881 від 04.05.2021 року. 07.06.2022 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди, в якому він з обставинами справи викладеними в позовній заяві, не погоджується, оскільки [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] у 1998 році купили будинок за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] .. За господарством, у користуванні, була земельна ділянка в розмірі 0,21 га: 0,06 га ІЖБ та 0,15 га рілля, після чого проживали у цьому будинку та користувались земельною ділянкою до 2007 року, поки не купили будинок (без переоформлення) і переїхали за адресою: [ADDRESS] , а земельною ділянкою продовжували користуватися до 2010 року. В 2010 році відповідачка передала у користування (на безоплатній основі по усній домовленості) земельну ділянку 0,15 га своїй кумі - [PERSON] , з якою на той час спільно проживав (був співмешканцем) [PERSON] , а отже вони фактично разом користувались вказаною ділянкою. Вказана земельна ділянка 0,15 га була оформлена на чоловіка [PERSON] - [PERSON] , який сплачував земельний податок з фізичних осіб, що нараховувався йому на протязі цього часу податковими органами. Виходячи з вищевикладеного вважав, що позов було поданого до неналежного відповідача. Крім того, у своїй позовній заяві позивач зазначає про спірну земельну ділянку розміром 0,12 га якою він користується з 2005 по 2021 роки, тоді як земельна ділянка, що| знаходиться у користуванні [PERSON] має площу 0,15 га і знаходиться в користуванні останнього з 1998 року. Вважає, що відповідно до вищевикладеного неможливо точно визначити земельну ділянку, користування якою є предметом позову оскільки в матеріалах повністю відсутні характеризуючи ознаки (точна площа, межі, адреса, цільове призначення та ін.) об`єкту нерухомого майна оскільки земельні ділянки не були сформовані та права на них не були отримані належним чином. [PERSON] фактично вилучила з користування у 2021 році земельну ділянку площею 0,15 га, яку в 2010 році передала в тимчасове безоплатне користування [PERSON] . Також, [PERSON] при обробці земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,15 га, що знаходиться в користування її чоловіка [PERSON] з 1998 року не наносила шкоди [PERSON] шляхом зрізання всіх наявних там насаджень, оранням землі і самовільної посадки сільськогосподарських культур. Вважає, що позивачем не доведено факт насадження багатьох різновидів багаторічних насаджень, а саме плодових дерев та кущів, та постійного внесення добрив у землю для підвищення її родючості, а лише додано копії товарних чеків на придбання різних видів дерев та насіння сільськогосподарських культур. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Латишева В.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, [PERSON] пояснив, що на праві власності йому належить дві квартири по [ADDRESS] . Біля вказаного будинку, який складається із восьми квартир, знаходиться земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка була поділена між власниками квартир. Таким чином, з 2005 року він почав обробляти частину вказаної земельної ділянки, пізніше [PERSON] віддала йому частину земельної ділянки, площею 0,12 га, якою користувалась вона, а у 2007 році свою частину земельної ділянки, площею 0,15 га, йому віддав також сусід [PERSON] , після чого загальна площа земельної ділянки, якою він користувався склала, 0,45 га. З приводу приватизації вказаної земельної ділянки він звертався до міської ради, однак йому було відмовлено в зв`язку з тим, що ним вже було використано таке право. Під час користування земельною ділянкою ним було посаджено на ній багато плодових дерев, кущів та інших насаджень. Весною 2020 році [PERSON] повідомила йому, що хоче забрати свою земельну ділянку та просила на ній нічого не садити, однак він продовжував її обробляти та здійснювати насадження, оскільки вважав вже своєю. 04.05.2021 року [PERSON] без попередження самовільно зайняла частину вказаної земельної ділянки, площею 0,12 га, зрізала на ній всі насадження та зорала землю, з приводу чого він звернувся до правоохоронних органів, однак йому було рекомендовано звернутися до суду. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, відповідач пояснила, її сім`я в 1998 році придбала будинок по [ADDRESS] , разом з яким до неї перейшло право користування земельною ділянкою, площею 0,15 га, біля сусіднього будинку по [ADDRESS] . З того часу вона почала користуватись вказаною земельною ділянкою. В 2010 році вона переїхала проживати в інший будинок, а земельну ділянку по [ADDRESS] віддала в користування своїй кумі [PERSON] , яка почала її обробляти разом із своїм співмешканцем [PERSON] . В 2020 році [PERSON] відмовилась від земельної ділянки, і вона вирішила її обробляти самостійно, після чого неодноразово просила [PERSON] на ній нічого не садити, а в 2021 році її переорала. При цьому кущі та дерева, які [PERSON] понасажував по краях ділянки, не вирубувала та вони ростуть там і на даний час. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, особисто бачила близько двох років назад, як [PERSON] садив дерева на городі біля двохповерхового будинку в с. Слобода, в якому раніше проживав, однак назву вулиці, на якій він знаходиться не пам`ятає. Свідок [PERSON] повідомив, що ранньою весною 2021 року приїжджав до [PERSON] і бачив, як він садив горіхи та швидкоростучі дерева на городі по [ADDRESS] , біля двохповерхового будинку. Також бачив, що там була посаджена полуниця та малина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що один чи два роки назад проходив по [ADDRESS] та бачив, що [PERSON] садив дерева на городі біля двохповерхового будинку, в якому проживав. Крім того, йому відомо, що раніше ту земельну ділянку обробляла [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що її кума [PERSON] з 1998 року користувалась земельною ділянкою по [ADDRESS] , а в 2010 році віддала її у користування їй. Вона разом із своїм колишнім співмешканцем [PERSON] обробляли вказану земельну ділянку, а після припинення спільного проживання 2017 року останній самовільно забрав її собі та почав обробляти самостійно. Під час користування даною земельною ділянкою [PERSON] насадив по її межах горіхи, алечу та глід, які залишились там і на даний час. Біля чотирьох років назад [PERSON] знову почала користуватись своєю земельною ділянкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що раніше проживала у будинку по [ADDRESS] , мешканцям якого совхоз передав у користування під городи земельну ділянку, яка знаходилась біля будинку. При цьому буд-яких документів власникам квартир на земельну ділянку не видавалось та ними її поділено між собою взаємною згодою. [PERSON] 1998 році купила сусідній будинок по [ADDRESS] разом з городом по [ADDRESS] . В 2010 році [PERSON] віддала город [PERSON] , яка ним користувалась разом із своїм співмешканцем [PERSON] , а коли вони розійшлися останній почав користуватись городом самостійно. Також вона бачила, що по межах городу [PERSON] насадив горіхів та абрикосів. Коли [PERSON] декілька років назад переорювала землю ніяких дерев на самому городі не було. Заслухавши доводи сторін та їх представників, покази свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно погосподарського обліку дійсно з 2005 р. по 2021 рік користувався земельною ділянкою, площею 0,12 га, що розташована біля будинку за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки (а.с.8). Згідно податкового повідомлення-рішення від 06.05.2021 року ГУ ДПС у Сумській області повідомлено [PERSON] , що йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період 2021 в загальній сумі 53 грн. 65 коп. (а.с.9). Відповідно копії квитанції №20 від 31.05.2021 [PERSON] було сплачено земельний податок з фізичних осіб у сумі 53 грн. 70 коп. (а.с.15). З листа ГУ ДПС у Сумській області від 29.07.2021 р., адресованого [PERSON] , вбачається, що відповідно інформації, наданої Слобідським старостинским округом Буринської ОТГ Сумської області встановлено, що у користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка, площею 0,45 га, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства не більш як 2 га», розташована на території Слобідського старостинсткого округу Буринської ОТГ Сумської області. Саме за вищевказану ділянку нараховано земельний податок з фізичних осіб в сумі 53,7 гривень (а.с.10-11). Однак, у вищевказаних документах відсутні будь-які дані про те, за яку саме земельну ділянку нараховано та було сплачено позивачем земельний податок з фізичних осіб. При цьому в судовому засіданні [PERSON] не заперечував, що в його користуванні перебувають декілька земельних ділянок та не лише по [ADDRESS] . Доказів на підтвердження своїх доводів про сплату земельного податку за спірну земельну ділянку, починаючи з 2005 року, позивачем не надано взагалі. Згідно ст.3 ЗК України 1990 року (в редакції чинній на момент початку користування відповідачем спірною земельною ділянкою) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Статтею 19 ЗК України 1990 року визначався порядок та підстави надання громадянам у користування земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень. Так, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації. Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Клопотання про відведення ділянок, що надаються Верховною Радою України, подаються до обласної, Київської, Севастопольської міської Ради народних депутатів. До клопотання додаються: копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обгрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали. У заяві громадянина про надання земельної ділянки вказуються бажані її розмір і місце розташування, мета використання. Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель. Відповідно до ст.ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. За приписами статті 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором (стаття 23 ЗК України 1990 року). Законом України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01.01.2002 року. Відповідно до п. "в" ч.1 ст.12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), в редакції, яка була чинною на момент початку користування позивачем спірною земельною ділянки, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно положень ст.116 ЗК України Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Згідно ст.ст.125, 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент початку користування позивачем спірною земельною ділянкою, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Статтями 125, 126 ЗК України у редакції чинній на даний час, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Однак, ні [PERSON] , ні [PERSON] на надано суду жодних доказів набуття кимось із них у встановленому законом порядку права користування на спірну земельну ділянку, площею 0,12 га по [ADDRESS] . Будь-які дані про те, що межі спірної земельної ділянки взагалі встановлювались в натурі (на місцевості) матеріали справи також не містять. За наведеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними дій [PERSON] щодо самовільного зайняття земельної ділянки, площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , знищення зелених насаджень на вказаній земельній ділянці, а також зобов`язання її звільнити вказану земельну ділянку, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено порушення його прав саме, як законного користувача даної земельної ділянки. Відповідно до частин першої та другої ст.1166 ЦК України майнова шкоди, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також наявність вини особи, яка завдала шкоду. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доказування заподіяння шкоди, її розміру, протиправності поведінки особи, яка завдала шкоду, та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Положеннями ст. ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 04.05.2021 року о 18:10 від [PERSON] надійшло повідомлення в службу 102, про те, що за адресою [ADDRESS] невідомі особи переорали город, який знаходиться біля будинку заявника в період часу з 11:00 год. 04.05.2021 р. до теперішнього часу. За зверненням [PERSON] , його заяву було зареєстровано в Журналі обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення за №6881 від 04.05.2021 року. На адресу [PERSON] надійшов лист з Конотопського РВП ГУНП в Сумській області №1734/01 від 12.05.2021 року в якому його повідомили, що в ході розгляду його звернення від 04.05.2021 року №6881 зареєстрованого в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Конотопського РВП ГУНП в Сумській області зібрано всі необхідні матеріали. На підставі ЗУ «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю складу кримінального чи адміністративного правопорушення, прийнято рішення про припинення подальшого розгляду його звернення. Також, [PERSON] було роз`яснено, що дані спори, щодо права користування та власності земельних ділянок у межах населеного пункту у відповідності до ст.158 ч.3 Земельного Кодексу України вирішуються органами місцевого самоврядування (а.с.12) Проте, із жосліджених в судовому засіданні матеріалів перевірки за зверненням [PERSON] , а також матеріалів даної цивільної справи не встановлено, що при переорюванні спірної земельної ділянки [PERSON] здійснено вирубування на ній кущів та дерев. На підтвердження того, що через неправомірні дії [PERSON] , а саме розорення земельної ділянки та незаконну самовільну вирубку багаторічних насаджень [PERSON] зазнав матеріальних збитків на суму 21722 грн. надано копії товарних чеків від 05.03.2020 р., 10.04.2020 р., 05.03.2021 р. на придбання насіння трав, кущів, плодових дерев, добрив, гербіцидів (а.с.13, 14). Однак, надані позивачем копії товарних чеків не можуть бути достовірними доказами насадження та використання, вказаних у них рослин, добрив та хімікатів саме спірній земельній ділянці, оскільки із показів допитаних в судовому засіданні свідків не можливо встановити на якій саме частині земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] здійснювались насадження, яких саме кущів та дерев, а також конкретної кількості кожного їх виду. Про використання позивачем добрив на спірній земельній ділянці свідки взагалі не повідомляли. Крім того, при зверненні до правовохоронних органів з даного приводу [PERSON] вказував про заподіяння йому шкоди у розмірі 3500 грн., що є значно меншим від заявлених позовних вимог у даній справі. Доказів того, що перед переорюванням спірної земельної ділянки [PERSON] здійснювалась вирубка кущів, дерев чи інших насаджень позивачем також не надано. Таким чином, [PERSON] не доведено належними та достатніми доказами, як заподіяння йому відповідачем матеріальної шкоди так і її розміру. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено наявність усіх умов, необхідних для настання відповідальності за заподіяння майнової шкоди, його позовна вимога про стягнення на його користь такої шкоди з відповідача задоволенню також не підлягає. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю, відсутні підстави і для стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат.

Outcome: dismissed