Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить: -скасувати анулювання актового запису про шлюб за №346 між [PERSON] та нею, який складений 07.12.2013 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області і яке вчинено 17.10.2019 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; -поновити актовий запис про шлюб за №346 між [PERSON] та нею, який складений 07.12.2013 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; -поновити свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07.12.2013 року між [PERSON] та нею, актовий запис №346, який складений Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; -виключити з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб відомості, які сформовані 12.11.2019 року, про анулювання актового запису, яке зроблено 17.10.2019 року реєстратором Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в 12:33:56; -виключити з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо свідоцтва про шлюб відомості, які сформовані 12.11.2019 року, про анулювання свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , які вчинені реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в 10:46:03. Свої вимоги мотивує тим, що 07.12.2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №346. Після реєстрації шлюбу вона залишилась на своєму прізвищі [PERSON] . У шлюбі вони прожили 6 років. [INFO] [PERSON] раптово помер. Після його смерті вона, як дружина, в межах встановленого строку звернулась до нотаріальної контори для отримання спадщини. Крім неї, спадкоємцями першої черги були дві доньки [PERSON] від першого шлюбу та його батько [PERSON] . В листопаді 2019 року вона отримала письмове повідомлення від приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. про те, що 17.10.2019 року на підставі висновку Чорноморського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області анульований актовий запис №346 про її шлюб з [PERSON] , який складений 07.12.2013 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Підстава анулювання актового запису недієздатність [PERSON] на час укладення шлюбу. Вважає, що дії органу Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області є незаконними і такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24.09.1997 року (суддя Дазіденко В.С., справа №2-884/1997) [PERSON] був визнаний недієздатним. Вказане рішення приймалось відповідно до норм ЦПК України, які діяли на час прийняття цього рішення, а саме на 1997 рік. Але ж Верховною Радою України 03.10.2017 року (Закон №2147-VШ) була прийнята нова редакція ЦПК України відповідно до якої ст. 300 ЦПК України (Рішення суду), а саме частиною 6 були встановлені обмеження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, і цей строк не може перевищувати 2 роки. Зміни до ЦПК України набули чинності 15.12.2017 року. Таким чином, з 15.12.2017 року державою вводиться обмежений строк по визнанню особи недієздатною. У зв`язку зі змінами до ЦПК, а саме нової редакції ч. 6 ст. 300 ЦПК України та з врахуванням ст. 58 Конституції України опікун або орган опіки та піклування, на її думку, зобов`язані були після 15.12.2017 року звернутись до суду про визнання [PERSON] недієздатним. До цих дій (встановлення нового строку дієздатності) опікуна чи органу опіки та піклування зобов`язувало також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Наталія Михайленко проти України» від 30.05.2013 року (справа №49069/11). Позивачка вважає, що у зв`язку з тим, що ані опікун, ані орган опіки та піклування не звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] недієздатним, не провели відповідної експертизи та не переглянули рішення Іллічівського міського суду від 24.09.1997 року, відповідно до вимог Закону від 03.10.2017 року, ст. 58 Конституції України, рішення ЄСПЛ по справі «Наталія Михайленко проти України», то неможливо вважати рішення Іллічівського міського суду від 24.09.1997 року таким, яке відповідає Закону. Так як на час анулювання актового запису 17.10.2019 року недієздатність [PERSON] не була доведена рішенням суду, яке б (рішення) відповідало умовам, які викладені в редакції ЦПК України від 03.10.2017 року (Закон №2147-VШ), а тому вважає, що у цього рішення суду закінчився строк його дії і дане рішення не відповідало вимогам Конституції України і Закону, а саме нормам ЦПК в редакції від 03.10.2017 року. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Із клопотання, поданого представником відповідача 11.11.2020 року (а.с.48-49) вбачається, що він заперечує проти позову та пояснює, що [PERSON] за станом свого здоров`я з 1997 року до моменту смерті ( [INFO] ) визнаний недієздатною особою, що підтверджується наступними документами: рішенням Іллічівського міського суду Одеської області №2-881 від 24.09.1997 року про визнання гр. [PERSON] недієздатним; рішенням Виконавчого комітету Чорноморської (Іллічівської) міської ради Одеської області від 30.10.1997 року №540 про призначення опікуна для [PERSON] ; висновком судово-психіатричної експертизи №348 від 16.08.2017 року, складеним КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я»; висновком судово-психіатричної експертизи №43 від 21.06.2018 року, складеним КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я». Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтримала свої письмові пояснення, надіслані до суду 11.11.2020 року (а.с.50-52), згідно яких її діда [PERSON] у встановленому законом порядку було призначено опікуном її померлого батька [PERSON] . У 2006 році її батьку була встановлена інвалідність другої групи за психічним захворюванням «Шизофренія, параноїчна форма, безперервний перебіг, дефектний стан змішаного типу», безстроково. У 2013 році її батько без згоди опікуна, тобто її діда, одружився з позивачкою. У 2017 року її батько звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про відміну рішення суду про визнання його недієздатним та про відновлення його дієздатності. Ухвалами Іллічівського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі №501/1171/17 та призначені дві судово-психіатричні експертизи (№348 від 16.08.2017 року та №43 від 21.06.2018 року). За результати проведення вказаних експертиз надано висновки: 1) для оцінки актуального психічного стану, рівня соціальної адаптації [PERSON] потребував тривалого динамічного спостереження та проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи; 2) [PERSON] страждає хронічним психіатричним хворобливим розладом «Шизофренія параноїдальна» (F20.0 за МКХ-10). Враховуючи те, що [PERSON] мав безстрокову інвалідність 2-ої групи за психічним захворюванням «Шизофренія, параноїчна форма, безперервний перебіг, дефектний стан змішаного типу», а також висновки судово-психіатричної експертизи, проведеної у 2018 році, тобто за рік до смерті, у [PERSON] підтверджений хронічний психіатричний розлад «Шизофренія параноїдальна (F20.0 за МКХ-10), третя особа [PERSON] вважає, що виконання вимог ст. 300 ЦПК України не призвели б до відновлення дієздатності [PERSON] . Отже на час укладення шлюбу [PERSON] з позивачкою у 2013 року, він був хворим, потребував лікування та був фактично недієздатним. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що [PERSON] за життя мав стійкий психічний розлад здоров`я, потребував постійного лікування, поліпшень у нього не відбувалось, що підтверджується висновками судово-психіатричних експертиз, проведених в рамках розгляду Іллічівським районним судом Одеської області цивільної справи №501/1171/17 за заявою [PERSON] про відміну рішення суду про визнання його недієздатним та про відновлення його дієздатності. Вказані експертизи підтверджують те, що [PERSON] за життя не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім цього, позивачка всіляко перешкоджала спілкуванню [PERSON] з його батьком та дітьми, які намагались з ним контактувати, влаштувала його до секти свідків Ієгови, що негативно вплинуло на його психічний стан. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась про день розгляду справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день розгляду справи належним чином, але судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». Приймаючи до уваги пояснення представників позивачки та третьої особи, заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2013 року між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та громадянином [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №346, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що 28.05.2019 року складено відповідний актовий запис №419, згідно із повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). 12.11.2019 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Перчеклій І.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , але листом №593/02-14 від 12.11.2019 року їй було роз`яснено, що вона не має права на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] (а/з №346, складений 07.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] ) анульовано 17.10.2019 року реєстратором Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі Висновку Чорноморського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.10.2019 року (а.с.7). Вказані обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00024528278 від 12.11.2019 року (а.с.8-9). Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24.09.1997 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним. Зобов`язано [PERSON] у випадку одужання або значного поліпшення здоров`я [PERSON] повідомити про це Іллічівському міському суду (а.с.5). Вказане судове рішення не оскаржувалось і набрало законної сили 06.10.1997 року. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивачки про те, що строк дії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24.09.1997 року закінчився у зв`язку з тим, що ані опікун, ані орган опіки та піклування після 15.12.2017 року не звернутись до суду про визнання [PERSON] недієздатним, суд до уваги не приймає, оскільки жодним нормативно-правовим актом такого обов`язку не встановлено. За змістом ч. 6 ст. 300 ЦПК України (в чинній редакції) кожній особі, визнаною недієздатною, гарантовано право на припинення дії зазначеного судового рішення, а саме, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Положення даної статті набуло чинності 15.12.2017 року. В даному випадку, [PERSON] за життя був позбавлений права на припинення дії рішення про визнання його недієздатним за таким порядком, оскільки рішення про визнання його недієздатним було постановлено до зазначених змін та не містило строку дії. В той же час, положення цивільного законодавства (стаття 42 ЦК України) презюмують, що стан психічного здоров`я фізичної особи може динамічно змінюватися, зокрема й поліпшуватися аж до повного видужання, а тому допускає поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що за життя [PERSON] скористався таким своїм правом та в червні 2017 року звертався до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (цивільна справа №501/1171/17). Із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою суду від 15.06.2017 року провадження у вказаній справі було відкрито. В рамках розгляду даної справи за клопотаннями представника заявника ухвалою суду від 10.07.2017 року була призначено судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1. За результатами проведеного судово-психіатричного обстеження комісія експертів-психіатрів КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» прийшла до висновку, що в амбулаторних умовах винести експертний висновок неможливо. Для оцінки актуального психічного стану, рівня соціальної адаптації, [PERSON] , [INFO] , потребує тривалого динамічного спостереження та проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Крім того, комісія судово-психіатричних експертів вказала на необхідність надання на їх адресу ряду додаткових документів, про що зазначила у своєму висновку №348 від 16.08.2017 року (а.с.54-59). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2018 року за клопотання представника заявника було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1. Відповідно до висновку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР судово-психіатричних експертів №43 від 21.06.2018 року [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним психічним хворобливим розладом (захворюванням) «Шизофренія параноїдна (F20.0 за МКХ-10)». Для оцінки актуального психічного стану, рівня соціальної адаптації, експертна комісія вказала на необхідність надання в їх розпорядження додаткових матеріалів (а.с.60-69). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03.12.2018 року за клопотання представника заявника вдруге було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1. Однак, стаціонарна судово-психіатрична експертиза вдруге проведена не була у зв`язку зі смертю [PERSON] , внаслідок чого ухвалами суду від 21.06.2019 року провадження у справі №501/1171/17 судом було поновлено та закрито. У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.03.1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» в справах про поновлення дієздатності є обов`язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров`я або видужання. Таким чином,\~судом достовірно\~встановлено,\~що обставини,\~які стали\~підставою для\~визнання судом\~у 1997\~році [PERSON] \~недієздатним станом\~на 2018\~рік продовжували\~існувати,\~стан його\~психічного здоров`я\~з того\~часу не\~покращився і\~діагноз «Шизофренія\~параноїдна» не\~змінився,\~що підтверджується\~відповідним висновком\~експертизи №43\~від 21.06.2018\~року,\~яка була\~призначена за\~ухвалою суду\~та не\~встановила значного\~поліпшення стану\~здоров`я [PERSON] \~або його\~видужання, що дає\~підстави суду\~дійти висновку\~про існування у [PERSON] ознак не усвідомлення своїх дій та можливості керувати ними, в тому числі і станом на дату укладення шлюбу з позивачкою (07.12.2013 рік). Згідно положень ч. 2 ст. 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. Посилання позивачки на практику судів першої інстанції суд не бере до уваги, оскільки нормами ЦПК, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок розгляду цивільних справ, не передбачено умов щодо застосування практики суду першої інстанції в якості релевантного джерела права. Таким чином, встановлені судом обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду, а в задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed