Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був батько [PERSON] [PERSON] , котрий помер [INFO] , а членами такого були: дружина голови двору [PERSON] , дочка та син останніх: [PERSON] та [PERSON] (відповідач). Покликається на те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . Стверджує, що відповідно до матеріалів спадкової справи №61/2016, заведеної у приватного нотаріуса Кубари О.С., спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів дочці [PERSON] , котра прийняла спадщину після смерті батька, - факт прийняття нею спадщини стверджується її спільним проживанням із спадкодавцем на час його смерті. Вказав, що [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів не змогла оформив право власності на дане спадкове майно, у зв`язку з чим звернулась до суду з відповідним позовом. Зазначив, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.12.2017р. у справі №448/1638/16-ц, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Враховуючи те, що спірний житловий будинок належав колгоспному двору, та те, що після смерті спадкодавця [PERSON] його право власності на 1/4 частку у майні вищевказаного колгоспного двору перейшло на загальних підставах в порядку спадкування до [PERSON] , внаслідок чого остання, із врахуванням належної їй 1/4 частки у майні зазначеного колгоспного двору, стала власником 2/4 (або 1/2) частин спірного будинковолодіння, і беручи до уваги те, що інші частки даного двору належать [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині за кожним як членам колгоспного двору, суд визнав за останньою право власності на 2/4 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Покликалася на те, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Зазначає, що із матеріалів спадкової справи №48/2018, заведеної у приватного нотаріуса Кубари О.С. слідує, що спадкодавець [PERSON] за життя всім своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала, а спадщину після смерті останньої у встановленому законом порядку прийняли її діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] , факт прийняття ними спадщини стверджується їх спільним проживанням із спадкодавцем на час її смерті. Таким чином вважає, що 1/4 частку, котра належала спадкодавиці як члену колгоспного двору успадкували саме останні, тобто кожен по 1/8 частці (1/4:2). Ствердив, що відповідач [PERSON] не міг у позасудовому порядку в повній мірі оформити спадкові права, у зв`язку з чим звернувся до суду. Так, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02.05.2019р. у справі №448/2005/18 було встановлено вищевказані обставини, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано за останнім право власності на 3/8 частки у спірному будинковолодінні. Зазначає, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (дружини позивача) та відповідно до матеріалів спадкової справи №38/2018, заведеної у приватного нотаріуса Кубари О.С., спадкодавиця за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Покликається на те, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування є чоловік померлої [PERSON] (позивач), який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, а інших спадкоємців першої черги спадкування за законом немає. Покликається на те, що враховуючи те, що [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняла, але не встигла оформити до своєї смерті, спадщину після смерті матері у розмірі половини спадкового майна (половину від 1/4 частки у спірному будинковолодінні, тобто 1/8), а тому позивач не може в позасудовому порядку оформити право власності на вказану частку у спірному майні. З огляду на наведене, просить суд винести рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право власності на 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубару Олександру Степанівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 20.01.2023р. задоволено клопотання представника позивача про його участь в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.03.2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник адвокат Конюшко Д.Б. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Конюшко Д.Б., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи виклик відповідача здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, останнього повідомляли про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом\~з повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~за адресою\~місця його\~проживання,\~яка поверталась\~із відміткою\~«за закінченням\~терміну зберігання». Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. в судове засідання не з`явилася, проте подала копії сторінок спадкових справ: спадкової справи №38/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; спадкової справи №61/2016, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; спадкової справи №48/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; та просила розглядати справу у її відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст.120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв`язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), [INFO] ; його дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Даний факт встановлений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07.12.2017року у цивільній справі №448/1638/16-ц за позовом [PERSON] до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олескандра Степанівна, Мостиська районна державна адміністрація Львівської області та [PERSON] , про визнання права власності на майно колгоспного двору, яким за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на 2/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначене судове рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27.12.2018р. набрало законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, таке має преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, в тому числі при розгляді даної цивільної справи. Зокрема, даним рішенням встановлено, що: - спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , належав до «колгоспному двору», членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), [INFO] ; його дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] ; - виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; - після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його право на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку перейшло в порядку спадкування за заповітом до дочки [PERSON] (дружини позивача), у відповідності до вимог ст.1223, ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка з урахуванням своєї 1/4 частини у майні колгоспного двору, стала власником 2/4 частин такого. Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття обов`язкової частки у спадщини після смерті чоловіка на користь дочки [PERSON] і на спадщину не претендує. Отже, вказаним судовим рішенням встановлено членів колгоспного двору, які станом на 15.04.1991 року не втратили своє право на частку в майні колгоспного двору, коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від такої. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно (спірне будинковолодіння) успадкувала саме дочка (дружина позивача) [PERSON] . Крім того, судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Із матеріалів спадкової справи №48/2018, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С., відомо, що за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування на момент відкриття спадщини були діти померлої: син [PERSON] (відповідач у справі) та дочка [PERSON] , які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України обоє вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Інших спадкоємців за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON] немає. Вищевказані обставини встановлені рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02.05.2019 року у цивільній справі №448/2005/18, що набрало законної сили, а тому такі обставини відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи. Зазначеним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02.05.2019 року визнано за [PERSON] , [INFO] (відповідачем), право власності на 3/8 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , зокрема 1/8 частки як спадщину за законом після смерті матері [PERSON] та 1/4 частки яка належала йому члену колгоспного двору. Вищевказаним судовим рішенням також було встановлено, що: - спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом; - [PERSON] та [PERSON] (дружина позивача) є дітьми спадкодавиці [PERSON] та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України - спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок її смерті; - у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, останні вважається такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Отже, вказаним судовим рішенням встановлено коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та які протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від такої. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, встановлено не було. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] майно, в тому числі право на її 1/4 частку у майні вищевказаного колгоспного двору (житлового будинку) перейшло в порядку спадкування за законом до дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/8 кожному (1/4:2=1/8), в результаті чого дружина позивача [PERSON] стала фактично власником 5/8 часток спірного будинковолодіння (1/4 частки, що належала їй як члену колгоспного двору, + по 1/4 частку, яку вона успадкували після смерті батька [PERSON] , + 1/8 частки, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 5/8 часток спірного будинковолодіння (1/4 частки, що належала їй як члену колгоспного двору, + по 1/4 частку, яку вона успадкували після смерті батька [PERSON] , + 1/8 частки, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ). Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом Відповідно до копій сторінок спадкової справи №38/2018, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , - [PERSON] (позивач), як спадкоємець першої черги спадкування за законом, спадщину після смерті останньої (дружини) прийняв, - звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (отже факт прийняття ним спадщини підтверджується поданою нотаріусу заявою про прийняття спадщини , а також спільним проживанням із спадкодавцем на час її смерті) та отримав Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно останньої. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається, зокрема, із: 2/4 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та ін. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 5/8 частки спірного будинковолодіння успадкував саме [PERSON] . Таким чином, [PERSON] став фактичним власником 5/8 часток спірного будинковолодіння, які він успадкував в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] . При цьому, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом лише 1/8 частку спадкового майна - спірного житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно, виданих на ім`я спадкодавиці [PERSON] . Так, позивачу [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/4 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що також і підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд зазначає, що відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. В порушення даних вимог в позовній заяві позивачем не зазначені і не додані до неї докази, які підтверджують відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON] саме на 5/8 часток, а навпаки видано свідоцтво про право на спадщину на 2/4 частки такого. Так, реалізація права на звернення до суду із позовом про визнання права в порядку спадкування здійснюється після відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на 1/8 частку у спірному будинку з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на вказану частку не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копіям сторінок спадкових справ: спадкової справи №38/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; спадкової справи №61/2016, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; спадкової справи №48/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копією звіту про оцінку майна станом на 28.10.2022р.; копією паспорта позивача; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Враховуючи вищенаведені\~положення ЦК\~України про\~спадкування та\~встановлені судом\~обставини справи,\~зокрема те,\~що:\~спадщину після\~смерті спадкодавиці\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] \~прийняв саме\~позивач,\~як спадкоємець\~першої черги\~спадкування за\~законом,\~(в\~тому числі\~1/8\~частку,\~яку [PERSON] \~успадкувала після\~смерті своєї\~матері [PERSON] ,\~однак не\~встигла належним\~чином оформити\~своїх спадкових\~прав),\~та останній\~у встановлені\~законом строк\~та порядку\~не відмовився\~від спадщини,\~-\~суд вважає,\~що спадщина\~належить йому\~з часу\~відкриття такої;\~позивачу [PERSON] \~видано Свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~на 2/4\~частини спірного\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами [ADDRESS] ,\~що також\~підтверджується і\~витягом з\~державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] та Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна, про визнання права власності, слід задовольнити частково та визнати за останнім (позивачем [PERSON] ) право власності лише на 1/8 частку спірного спадкового майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: partial