Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», [PERSON] , в якому просять визнати дійсним угоду купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 75,2 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., «Б» - сарай, «В» - погріб, «Г» - вбиральня, №1, №2 огорожі, «К» - колонка, «Д» - літня кухня, «Е» - зливна яма за 5\~000 (п`ять тисяч) гривень, оформлену договором № Н9-555 від 11.11.1997 на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» дійсною, визнавши в рівних долях за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки спірного будинку, відповідно до договору купівлі-продажу № Н9-555, оформленого на біржі нерухомості та основних фондів «Україна». Свою заяву мотивує тим, що 11.11.1997 на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» (на даний час Універсальна біржа «Україна»), сім`я [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) придбала у власність у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору продавець [PERSON] продав, а покупці - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали вказаний житловий будинок і на виконання умов договору сплатили вартість житлового будинку, а продавець звільнив продану нерухомість та надав її покупцям. В подальшому, [PERSON] право власності на свою частку вищезазначеного житлового будинку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, всі істотні умови договору зареєстрованого на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений і протягом всього часу з моменту укладення договору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відкрито володіли та користувалися придбаним житловим будинком. В листопаді 1997 року усі разом в трьох вселилися в придбаний будинок, де і проживають на теперішній час. [INFO] померла мати [PERSON] , якій по біржовому договору належить 1/3 частини спірного будинку. Позивач зазначає, що на теперішній час намагається оформити спадщину після смерті матері, але приватним нотаріусом Арнаутовою Т.А. їй було відмовлено в оформленні спадку матері на частину будинку у зв`язку з тим, що товарна біржа «Україна» не наділена правом оформлення нотаріальних дій з питань продажу будинків. Посилаючись на те, що відсутність нотаріального посвідчення договору перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] просила визнати договір № Н9-555 від 11.11.1997, зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» дійсним у судовому порядку. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28.02.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів, в якій просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять справу розглядати за їх відсутності. Представник Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.11.1997 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) придбали у власність у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу № Н9-555 від 11.11.1997, зареєстрованим Біржою нерухомості та основних фондів «Україна» (а.с.5). Положенням п. 9 даного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно. Згідно п. 10 цього договору, він підлягав реєстрації в органах технічної інвентаризації. Цей пункт було включено до договору відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (зворотній бік а.с.5). Договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін вимог щодо порушення їх прав не заявив (зворотній бік а.с.5). Після укладання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , покупцями було зареєстровано право власності в КП «ДМБТІ» Харківської області, ЄДРПОУ: 03332278, яке на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу (а.с.6-13). Позивач також зареєстрував договір у Державному реєстрі речових прав 11.09.2020 № 38230486, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17). Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. При укладанні договору купівлі-продажу від 11.11.1997 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Але цей закон вступив у протиріччя з нормою цивільного законодавства, яка дяла на час укладення договору купівлі-продажу - ч. 1 ст.\~227\~Цивільного Кодексу\~України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК Українив редакції 1963 року). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 11 листопада 1997 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) - якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України(в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.11.1997 був підписаний сторонами правочину - продавцем та покупцями, зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» (на даний час Універсальна біржа «Україна»), реєстровий № Н9-555, підписаний Президентом біржі нерухомості та основних фондів та посвідчений печаткою. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п.4 Договору) товар продано за 5 000 (п`ять тисяч) гривень, які покупцями було сплачено до реєстрації угоди на Біржі. При цьому продавець житлового будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ними нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору). Відповідно до п. 1.4 цього договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця було Договір купівлі-продажу, засвідчений біржою нерухомості та основних фондів «Україна» м. Харків, 25.10.1996, № Н7-59, який зареєстрований в Дергачівському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.11.1996, реєстраційний № 13-2092. Відповідно до п. 6 Договору - витрати, пов`язані з реєстрацією цього договору купівлі-продажу, було покладено на продавця. Право власності по 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою [PERSON] в КП «Дергачівському міжміському бюро технічної інвентаризації» 25 квітня 1997 року, а також [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу №Н9-555, копією Технічного паспорта, з яких вбачається про виділ часток в рівних долях (1/3). За правилом ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.05.2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18). Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На теперішній час у позивачки виникла необхідність реалізувати свої права щодо отримання спадщини після смерті матері, однак нотаріусом, в усній формі, було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Отже, оскільки договір купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями, укладений 11.11.1997 року між [PERSON] з однієї сторони, та сім`ї [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), з другої сторони, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані у повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, тому позивач на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями і правомірно володіє нею. Право власності позивача на 1/3 частини цього житлового будинку ніким не оспорюється. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню. Оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 75,2 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., «Б» - сарай, «В» - погріб, «Г» - вбиральня, №1, №2 огорожі, «К» - колонка, «Д» - літня кухня, «Е», що підтверджується договором № Н9-555 від 11.11.1997 оформленого на біржі нерухомості та основних фондів «Україна», позовні вимоги слід задовольнити в цій частині також. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно дост. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved