Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

І. Описова частина. Стислий виклад позовних вимог позивача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 13.07.2022 надійшла позовна заява, в якій представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 60000,00 гривень. Свій позов сторона позивача обґрунтовує тим, що 29.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] було складено боргову розписку, згідно з якою [PERSON] надав у борг відповідачці грошові кошти в сумі 60000,00 гривень, а відповідачка зобов`язалася повернути вказані грошові кошти до липня 2022 року. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Однак, відповідач на момент звернення до суду з даним позовом, ухиляється від повернення коштів. За таких обставин, [PERSON] вважає, що має право вимагати стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 60000,00 грн, що спонукало сторону позивача звернутися до суду з даним позовом . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, а також обґрунтував позовні вимоги відповідно до змісту та предмету позовної заяви. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15.08.2022 відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) учасників справи та призначено судове засідання. Ухвалами судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2022, 28.09.2022 призначено судовий розгляд в режимі відеоконференції. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2022 призначено призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2022 призначено почеркознавчу експертизу за клопотанням представника відповідача. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2022 заяву сторони позивача про відвід судді направлено для розгляду іншому судді. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2022 в задоволенні заяви сторони позивача про відвід судді відмовлено. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.01.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023 зупинено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.04.2023 скасовано ухвалу суду про призначення почеркознавчої експертизи, закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Мотивувальна частина. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29.11.2021 [PERSON] взяла в борг 60000 гривень у [PERSON] , зобов`язується віддати до липня 2022 року. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с.9). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона є дружиною позивача та її дівоче прізвище було [PERSON] . Укладення договору позики з відповідачкою відбулося до її одруження з позивачем, а саме 29.11.2021. Також свідок зазначила, що вона із [PERSON] була в дружніх відносинах та одного дня вона прийшла до них та попрохала їй надати 60000 гривень. Тому її чоловік [PERSON] надав дві тисячі американських доларів та 1050 гривень в межах 60000 гривень по курсу. Враховуючи гарні відносини з відповідачкою, свідок навіть не думала, що відповідачка кошти в подальшому не поверне. У розписці саме [PERSON] ставила підпис. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019. За змістом договору позики, підписаної [PERSON] 29.11.2021, передбачено, що відповідач зобов`язалася повернути позику в розмірі 60000,00 гривень [PERSON] до липня 2022. Дата розписки 29.11.2021 (а. с.9). Суд приймає належним доказом договору позики саме надану [PERSON] розписку від 29.11.2021. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, а також не доведено, що розписка позичальником не підписувалася, отже презумпція правомірності правочину не спростована. Наявна в матеріалах справи розписка підтверджує факт передачі позивачем предмету позики відповідачеві. Факт знаходження оригіналу розписки в розпорядженні позивача підтверджує існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики . Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. Враховуючи зазначене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 60000,00 гривень. Що стосується судових витрат позивача на правничу допомогу , то відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: договір про надання правової допомоги №10/22 від 11.07.2022; детальний опис робіт (наданих послуг) від 12.07.2022; ордер на надання правничої (правової) допомоги №10/22 від 11.07.2022 ( а.с. 6,7,9). Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Отже суд враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, прийняття його участі в усіх судових засіданнях у 7 судових засіданнях та 6 із них прибував з міста Кропивницького до смт Добровеличківка, а тому з огляду на обґрунтованість виконаних робіт, суд вважає за можливе стягнути з відповідача кошти за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7260 (сім тисяч двісті шістдесят) гривень 00 копійок та судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. Інші, визначені адвокатом витрати до відшкодування за рахунок позивача, судом до уваги не приймаються. Так, надані квитанції на придбання пального не є належними та допустимими доказами реальності понесення таких витрат, які безпосередньо стосуються участі адвоката в суді та пов`язані з явкою в судове засідання, оскільки не є проїзними документами у розумінні законодавства, що можуть слугувати належними підставами для відшкодування відповідних витрат (зокрема, не є транспортними квитками, рахунками щодо проїзду автомобільним транспортом загального користування), не дають можливості встановити, що саме це пальне використовувалося представником позивача для проїзду до суду для участі в судовому засіданні. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд (постанова від 26 лютого 2020 року, справа № 276/887/15-ц). Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи зазначене, на підставі ст.ст. 526,530,1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved