Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.10.2004 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, 16.10.2004 між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які за спільною згодою між батьками залишаються проживати разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливим. З січня 2022 року фактично сімейні відносини припинилися. Сторони мешкають за різними адреса та не спілкуються. Зв`язок з відповідачем повністю утрачений. За таких обставин позивач вважає, що подальше життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам.Спору про поділ майна немає. На підставі вищенаведеного, позивачка просить розірвати шлюб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року було відкрито провадження у справі. 04.05.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яку мотивує наступним. Позовні вимоги не визнає, заперечує проти розлучення. Зазначає, що жодних розмов з позивачем про розлучення до моменту її звернення до суду з відповідним позовом вони не вели. Більше того вони спільно проживають єдиною сім`єю за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач фінансово забезпечував родину, приймав участь у вихованні їхніх трьох неповнолітніх дітей та всіляко брав участь у житті родини. Жодних образливих дій по відношенню до позивача чи дітей відповідач не здійснював, має стабільну роботу. Більше того, навіть позивач не ухилялася від участі в житті сім`ї вони разом проводили відпочинок будували плани та узгоджували спільні дії. Той факт, що після початку повномасштабного вторгнення рф до України, оголошення військового стану та у зв`язку із активними бойовими діями в Запорізькій області, сторонами було прийнято спільне рішення про доцільність виїзду позивачу з дітьми за межі України, не змінювало стосунки між сторонами, які на його думку продовжували носити характер шлюбних відносин. У зв`язку із чим, відповідач зовсім не розуміє та не розділяє підстав позивача для звернення до суду з позовною про розірвання шлюбу. Крім того, зазначає, що на даний момент діти перебувають з позивачем проте жодної домовленості про проживання їх з позивачем у зв`язку із розірванням шлюбу між сторонами не досягнуто. На підставі вищенаведеного відповідач заперечує проти розірвання шлюбу та вважає, що їхні шлюбні відносини можуть бути відновлені і вони досягнуть миру та просить надати строк для примирення у 6 (шість) місяців. 17.05.2023 року від позивача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якої, заперечує проти надання строку на примирення, оскільки шлюб досить давно носить суто формальний характер, що й призвело до того, що відповідач не вимушено, а добровільно, використав ним же спровоковану чергову дрібну підставу( сварку) та пішов із дому, припинивши сімейні стосунки, виховання дітей і ведення спільного господарства із січня 2022 року та навіть початок війни ніяк нічого не змінив. За цей час відповідач жодного разу не робив ніяких кроків і не намагався примиритись, хоча сплинуло багато часу, порушив добровільну обіцянку щодо розміру повної сплати аліментів, не цікавиться здоров`ям та станом менших дітей. Всупереч твердженню про примирення, відповідач всіляко сам своїми діями створює ці перепони, хоча зазначав ,що прийме будь-яке рішення, зокрема, щодо проживання дітей. На підтвердження чого позивач посилається на листування із відповідачем у застосунку "Вайбер", а також фотознімком у профілі відповідача в соціальній мережі, яким зображений відповідач з іншою жінкою, що спростовуює твердження [PERSON] про наміри зберегти родину. Зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушення жінки до шлюбу не допускається, а сам факт одруження з людиною,яку не кохаєш, суперечить моральним засадам суспільства. Правом надання заперечень відповідач не скористався. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає за можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.10.2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції з актовим записом № 1182 Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Згідно з ч.\~3 ст.\~105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В пункті 10 Постанови №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. \~ \~ \~ \~Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю,\~а також те, що примушування до шлюбу заборонено чинним законодавством, а також те, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховний Суд від 30.05.2019 по справі № 442/6319/16-ц), суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню. В сттатті 51 Конституції України та ст.\~24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Таким чином, аналізуючи досліджені докази та правові норми, що регулюють спірні правовідносини; за встановлених обставин, зважаючи, що сторони із січня 2022 року, тобто більше року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені; будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідно відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини та зберегти сім`ю, суду не надано, а формальне ж існування шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, і має ознаки примушування до його збереження, що є порушенням права на свободу та особисту недоторканність та може мати наслідки, встановлені законом, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved