Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Сколівського районного суду Львівської області 23 червня 2022 року в порядку цивільного судочинства звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 246\~553 гривні 44 копійки, з них: 184\~153 гривні 44 копійки матеріальна шкода; 50\~000 гривень моральна шкода; 9\~000 гривень послуги надання правової допомоги; 3\~400 гривень послуги експертного дослідження. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 18 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання 11 жовтня 2022 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок ДТП, яке мало місце 02 січня 2022 року близько о 09:00 год. в м. Сколе Львівської області Стрийського району по вул. Героїв Маківки за участі [PERSON] , який керував транспортним засобом марки OPEL VIVARO, державний номерний знак [NUMBER] , та [PERSON] , який керував автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак [NUMBER] , вказані транспортні засоби, в тому числі автомобіль [PERSON] зазнав значних механічних пошкоджень, що спричинило йому матеріальні збитки та моральну шкоду. \~ \~ \~ \~Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрада законної сили 04 березня 2023 року. Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 03 березня 2022 року, що набрала законної сили 15 березня 2022 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. \~ \~ \~ \~02 травня 2022 року [PERSON] отримав страхове відшкодування від АТ СГ«ТАС» в сумі 110\~180 гривень 24 копійки, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 17 травня 2022 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до звіту про оцінку збитків майна, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складеного 15 лютого 2022 року ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] складає 294 333 гривень 68 копійок. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, просить стягнути з відповідача на користь позивача 246\~553 гривні 44 копійки, з них: 184\~153 гривні 44 копійки матеріальна шкода; 50\~000 гривень моральна шкода; 9\~000 гривень послуги надання правової допомоги; 3\~400 гривень послуги експертного дослідження. Підготовче засідання 11 жовтня 2022 року знято з розгляду та призначено на 09 листопада 2022 року. Підготовче засідання відкладалось на 10 січня 2023 року з підстав, викладених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року. Відповідач - [PERSON] - відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм\~ЦПК України, до суду не подавав, а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог [PERSON] , незважаючи на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18 липня 2022 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 10 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та призначено її до судового розгляду по суті на 09 березня 2023 року. Розгляд справи відкладався на 11 травня 2023 року з підстав, викладених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року. У зв`язку із зняттям справи з розгляду 11 травня 2023 року судове засідання перенесено на 19 травня 2023 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, 10 січня 2023 року представником позивача адвокатом Комарницькою М.В. подано до суду заяву, в якій представник просить справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив не подав, про причини не повідомив, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова влада України». Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 січня 2022 року близько о 09:00 години в м. Сколе Львівської області Стрийського району по вул. Героїв Маківки [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки OPEL VIVARO, державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті із вул. Стрийською, виконуючи поворот ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року, що набрала законної сили 04 березня 2022 року (суддя Курницька В.Я.), [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Крім того, постановою Сколівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року, що набрала законної сили 04 березня 2022 року (суддя Брона А.Л.), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17\~000 гривень; позбавлено [PERSON] права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Копії зазначених постанов містяться в матеріалах справи. Власником транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак [NUMBER] , є позивач [PERSON] , що документально підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яка міститься в матеріалах справи. Як вбачається з виписки по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору, копію якої долучено позивачем до позовної заяви, 02 травня 2022 року [PERSON] отримав від АТ СГ«ТАС» 110 180, 24 гривень як страхове відшкодування за Договором № АТ 0655611 від 26 червня 2021 року. Судом при розгляді справи надано оцінку також висновку експертного дослідження (Звіт № ФЧ-40 вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу), складеного 15 лютого 2022 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовленння [PERSON] . Зокрема, згідно зазначеного звіту, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 294\~333, 66 гривень. Документально підтверджено матеріалами справи і факт сплати позивачем ФОП [PERSON] на підставі Договору про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 11 лютого 2022 року 3\~400, 00 гривень за проведення експертизи КТЗ Фольксваген каравелла [NUMBER] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією квитанції № 19038-1051-235832037 від 15 лютого 2022 року. Як вбачається з копії полісу ОСЦПВ № АТ 0655611 від 26 червня 2021 року, наданої АТ «СГ «ТАС» на виконання ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130\~000, 00 гривень. В той же час, як вбачається з копії наданого позивачем Звіту № ФЧ-40 вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 294\~333, 66 гривень. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування ж шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність. Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України) Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Відтак, суд наголошує, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказаний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17. Зважаючи на викладені норми чинного матеріального права, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись судом, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП підлягають частковому задоволенні, а саме в частині розміру шкоди, який перевищує ліміт відповідальності страховика, із врахуванням також розміру франшизи, яка має бути компенсована постраждалому безпосередньо винуватцем ДТП. Таким чином,\~стягненню з\~відповідача підлягає\~166\~833,\~66 гривень (294\~333, 68 130 000 + 2500), тобто розмір завданої відповідачем внаслідок ДТП майнової шкоди, який перевищує встановлений полісом ОСЦПВ\~№ ЕР-201572980\~від 17\~жовтня 2020\~року ліміт відповідальності страховика (130\~000, 00 гривень) та розмір франшизи (2\~500, 00 гривень). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням чи знищенням майна. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як зазначається в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року по справі № 607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. На підставі положень ст.ст.23,1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, що позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, внаслідок ДТП була заподіяна моральна шкода, яка полягала у певних душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, порушенні звичайного способу життя, докладенні зусиль для його відновлення, а том у, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з положеннями ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у справі заявив позовні вимоги до відповідача на загальну суму 234\~153, 44 гривні, з них: 184\~153, 44 гривні матеріальна шкода; 50\~000 гривень моральна шкода. Судом вказані вимоги задоволено частково на загальну суму 171\~833, 66 гривень., з яких 166\~833, 66 гривень матеріальна шкода, 5\~000 гривень моральна шкода. Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На підставі наведених норм чинного процесуального права, зважаючи на те, що витрати на підготовку експертного висновку належним чином підтверджені позивачем долученими до позовної заяви копією договору про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 11 лютого 2022 року та копією квитанції № 19038-1051-235832037 від 15 лютого 2022 року, суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає 1\~718, 33 гривень судового збору та 2\~495, 09 гривень витрат на підготовку експертного висновку пропорційно розміру задоволених позовних вимог [PERSON] . Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку із зазначеними нормами процесуального права, слід звернути увагу на те, що оцінюючи співмірність розміру здійснених стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, суд повинен врахувати витрачений адвокатом час на виконання конкретного виду робіт, а саме: скільки часу адвокат витратив на юридичний аналіз, збір доказів, підготовку документів тощо. Крім того, суди оцінюють співмірність розміру зазнаних стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, навіть у тому разі, якщо сторона й адвокат погодили фіксовану суму гонорару. Натомість, на підтвердження наданих послуг на професійну правничу допомогу, представником до позовної заяви додано: копії договору про надання правової допомоги № 5 від 01 червня 2022 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а також ордер серії ВС № 1147097. Суд зазначає, що оскільки представником позивача вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не виконано, детального опису робіт (наданих послуг) суду не надано, як і доказів оплати таких витрат позивачем, підстави для стягнення з відповідача 9\~000 гривень витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки такі не підтверджені належними документальними доказами.

Outcome: partial