Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 15.05.2023\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~яким просила:розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 11000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною - [PERSON] [INFO] , трьох років; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 7000 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги\~позивачка мотивує\~тим,\~що 15\~серпня 2020\~року вона\~та відповідач\~зареєстрували шлюб\~у Ізмаїльському\~міськрайонному відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Південного\~міжрегіональної управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса),\~про що\~складений відповідний\~актовий запис\~№ 255. Від шлюбу\~вони мають\~доньку -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Спільне життя\~з відповідачем\~не склалося\~через відсутність\~взаєморозуміння між\~ними,\~постійні конфлікти,\~розходження поглядів\~на сімейні\~відносини та\~сімейні обов`язки\~з ведення\~спільного господарства.\~У зв`язку\~із чим,\~вони проживають\~окремо більше\~місяця та\~примирення неможливо. Між ними\~втрачені всі\~фізичні та\~духовні зв`язки.\~Збереження сім`ї\~неможливо,\~і суперечить\~як її\~інтересам,\~котрі мають\~суттєве значення,\~так і\~інтересам дитини. Майнового спору\~між ними\~не має.\~Просить не\~надавати строку\~для примирення.\~Після розірвання\~шлюбу дитина\~проживатиме разом\~з нею.\~Зараз дитина\~проживає разом\~з нею\~і знаходиться\~на її\~утриманні.\~Відповідач не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання дитини.\~Угода про\~сплату аліментів\~між нею\~та відповідачем\~не укладалась.\~Тому,\~з метою\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~з боку\~батька,\~який проживає\~окремо,\~звертаюсь до\~суду також\~з позовом\~про стягнення\~аліментів.\~Відповідач працює\~на посаді\~вахтового механіка\~з суден\~та має\~достатній та\~стабільний дохід.\~У зв`язку\~із чим,\~матеріальне становище\~відповідача є\~достатнім для\~сплати аліментів\~на утримання\~дитини саме\~в тому\~розмірі в\~якому просить\~позивач. Крім того,\~вона перебуває\~у декретній\~відпустці,\~інших джерел\~доходу,\~крім соціальних\~виплат по\~догляду за\~дитиною,\~не має,\~відповідач добровільно\~матеріальної допомоги\~їй не\~надає,\~у зв`язку\~із чим,\~вважає за\~доцільним стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~її утримання. Відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти, як на утримання доньки, так і дружині, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. Згідно відзиву\~на позовну\~заяву,\~відповідач позовні\~вимоги визнає\~частково,\~а саме\~вимоги щодо\~розірвання шлюбу\~визнає та\~щодо їх\~задоволення не\~заперечує.\~Вимоги щодо\~стягнення аліментів\~визнаю частково,\~а саме визнає стягнення\~аліментів на\~утримання дитини\~до досягнення\~нею повноліття\~у розмірі\~4000\~грн.\~щомісячно,\~розмір аліментів\~на утримання\~дружини до\~досягнення дитиною\~трьох років\~у розмірі\~1000\~грн.\~на місяць\~тавитрати на правничу допомогу визнає у розмірі 2000 грн. Зазначає, що його робота пов`язана з виїздом за кордон, на теперішній час він не має можливості отримувати постійний дохід відповідно до його професії, але він згоден з тим, що повинен надавати визначену законодавством допомогу дружині та сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З 01.01.2023 року прожитковий мінімум на дитину до 6 років складає 2272грн. на місяць. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, проте його представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує частково, а саме у розірванні шлюбу та у стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 4000 грн. та на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, проте його представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнає частково з підстав визначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 15 серпня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіональної управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15.08.2020, актовий запис № 255. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.10.2020р. Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіональної управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Судом встановлено, що більше місяця між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини, однією сім`єю вони не проживають, спільне господарство не ведуть, мають несумісні характери та різні погляди на сімейне життя, примирення неможливе. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,\~відповідач є\~батьком малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Малолітня дочка\~сторін \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~мешкає разом\~з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ? та знаходиться на її утриманні. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-19 від 17 травня 2017 року внесено зміни до частини другої статті 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» прожитковий\~мінімум дітей\~віком від\~6\~до 18\~років становить\~з 1\~січня 2023\~року 2833 гривні. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене вище та наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідача такий обов`язок як сплата аліментів. Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати аліменти у розмірі співмірному із його матеріальним забезпеченням, а тому суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Вказане також співпадає із позицією позивача, викладеною у заяві позивача від 18.05.2023, якою підтримано позицію відповідача щодо розмірів аліментів. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік, повинні матеріально забезпечувати один одного. Згідно ч.2, ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подачі позовної заяви. Так, у судовому засіданні встановлено, що від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає спільно з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З огляду на викладене, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову 05 квітня 2023 року і до досягнення дитиною - [PERSON] [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Вказане також співпадає із позицією позивача, викладеною у заяві позивача від 18.05.2023, якою підтримано позицію відповідача щодо розмірів аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 03.04.2023 за №57, позивач [PERSON] сплатила збір у розмірі - 1073 гривні 60 копійок. Отже, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 413 гривень 10 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 04.04.2023 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Соколовою Ганною Миколаївною був підписаний договір про надання правової допомоги б/н. Згідно квитанції б/н [PERSON] сплатила адвокату Соколовій Г.М. 7000 грн. по справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно опису\~робіт виконаних\~адвокатом (Розрахунок), витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з підготовкою справи до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів складаються з розрахунку 50 % від прожиткового мінімуму на одну особу встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» : 1240,5 грн. за одну годину роботи адвоката. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги: зустріч - консультація клієнта, узгодження правової позиції - 1000 грн.; підготовка позову до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області - 3000 грн.; участь у судових засіданнях - 3000 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; У п.п.113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019 року, постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20, постанові Київського апеляційного суду від 01.03.2021 року у справі №761/1673/20. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, то позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 2695 гривень. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Outcome: partial