Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 30.07.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № VOZ0GK00001553, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 25219,00 доларів США на термін до 30.07.2037, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредит відповідачу, проте [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору у зв`язку з чим, 19.03.2015 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2015 стягнуто з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 21254,34 доларів США, що еквівалентно 335180,93 грн. станом на 25.12.2014. На даний час вказане судове рішення не виконано, а заборгованість за Кредитним договором не погашено. Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, що пов`язано з невиконанням ним судового рішення, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України [PERSON] зобов`язаний окрім суми боргу також сплатити три проценти річних від простроченої суми за період з 04.01.2016 по 28.11.2022 у розмірі 4400,54 доларів США. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № VOZ0GK00001553 від 30.07.2007 в розмірі 4400,54 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді від 19.12.2022 відкрито провадження у справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило. До початку розгляду справи, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30.07.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № VOZ0GK00001553, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 25219,00 доларів США на термін до 30.07.2037, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2015 стягнуто з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 21254,34 доларів США, що еквівалентно 335180,93 грн. станом на 25.12.2014. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08.09.2010 та є чинним, а тому, виходячи із положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, має преюдиційне значення при розгляді даної справи. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.? Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де зазначено наступне: «Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов 'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється па всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у гривневому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки це є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у, постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц вказано наступне: «Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16- ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що запишилася не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.». У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, що пов`язано з невиконанням ним рішення суду від 01.10.2015 у справі № 161/4233/15-ц про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний окрім суми боргу також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № № VOZ0GK00001553 від 30.07.2007 на суму заборгованості, яка була вказана в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2015, тобто за період з 30.07.2007 по 25.12.2014, то за період після набрання зазначеним рішенням законної сили, з 04.01.2016 по 28.11.2022, позивачем нараховано 3 % річних у розмірі 4400,54 доларів США. Зазначена сума коштів у вигляді трьох процентів річних відповідачем не сплачена, що свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2481 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved