Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

До суду звернулась позивач з вказаним позовом вказавши, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Судовим наказом стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. На даний час сім`я розпалася, вони проживають окремо. Причиною розпаду шлюбу став факт втрати почуття кохання та поваги між подружжям, що призвело до розпаду сім`ї. Намагання зберегти сім`ю результату не дали. Починаючи з народження дитини позивач не мала змоги працювати, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною, жодних доходів, крім соціальних виплат по догляду на дитину, позивач не має, тому потребує допомоги від відповідача. Оскільки, відповідач є фізично здоровою людиною, працює та має стабільний дохід, у зв`язку з чим має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовільнити у судовому порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. Представник відповідача, за дорученням адвокат Кравець В.А. надала заяву про часткове визнання позову, не заперечує проти вимог, щодо розірвання шлюбу між сторонами, щодо стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6\~ частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, визнає частково у розмірі 1/12 частини, посилаючись на те, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини,\~ крім цього має непрацездатну матір [PERSON] , інваліда ІІІ групи та відповідач сплачує 5500,00 грн. за винайм житла. Також просила розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Судом встановлено, що шлюб сторонами було укладено 03.08.2019 року Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 89. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. (а.с. 6). Судовим наказом Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.03.2023 року в справі № 148/318/23 стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. (а.с. 6). Шлюбні відносини сторін припинені. Причиною розпаду шлюбу став факт втрати почуття кохання та поваги між подружжям. Сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Відповідно довідки ПАТ «Тульчинське АТП 10557» відповідач працює на даному підприємстві та отримує заробітну плату. (а.с. 30,40,41) Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частина 1 ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, таким чином враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач дійшла до стійкого переконання про необхідність розірвання шлюбу, оскільки судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, у зв`язку з цим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дружини. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач 1991 року народження, тобто є молодою працездатною особою, який працює в ПАТ «Тульчинське АТП 10557» та має стабільний постійний дохід, що підтверджується довідкою про заробітну плату за 2022-2023 роки та відомістю з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.40-41),\~ а також суд враховує сімейний стан, наявність у нього зобов`язань зі сплати аліментів на утримання доньки від шлюбу з позивачем за рішенням суду, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач спроможній платити аліменти дружині, яка проживає зі спільною дитиною, яка знаходиться на її утриманні і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку. Виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду. Крім цього суд враховує, що ні відповідачем ні його представником не надано до суду доказів неспроможності відповідача надавати допомогу по утриманню дружини до досягнення дитиною трирічного віку та матеріали справи таких доказів не містять, або доказів які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Щодо посилання представника відповідача у заяві про часткове визнання позовних вимог на те, що у відповідача наявна непрацездатна матір [PERSON] , інвалід ІІІ групи, суд зауважує, що остання отримує пенсію по інвалідності, крім цього отримує дохід від надання земельної ділянки с/г призначення в оренду ПРАТ «Зернопродукт МХП», а також від надання в оренду земельної частки (паю) ПСП «Україна», що підтверджується довідками (а.с.45-46). Крім цього суд враховує, що [PERSON] , [INFO] дійсно має пенсійне посвідчення по інвалідності, термін дії якого скінчився 31.07.2022 року та інвалідність не може стати причиною відмови в укладенні трудового договору або прийнятті на роботу хіба що інше передбачено у висновку медико-соціальної експертизи - МСЕ). (а.с. 43 зворотна сторона) Ні відповідачем ні його представником не надано до суду доказів, що [PERSON] , [INFO] непрацездатна та відповідно стану здоров`я їй протипоказана праця, також не надано доказів, що остання перебуває на утриманні відповідача. Крім цього, суд критично відноситься до посилання представника відповідача у заяві про часткове визнання позовних вимог на те, що відповідач сплачує 5500,00 грн. за винайм житла за адресою [ADDRESS] , згідно договору оренди житлового приміщення від 20.01.2023 року, оскільки доказів сплати за оренду житла суду надано не було (квитанції про перерахування коштів, розписки про отримання коштів орендодавцем тощо), також до матеріалів не долучено Акт здачі квартири Орендареві, що є невід`ємною частиною даного договору відповідно п.5.4. та\~ засвідчує вселення відповідача в картиру. (а.с.47-48) Крім цього ні відповідачем ні його представником не надано доказів суду, що відповідач дійсно проживає за адресою [ADDRESS] , оскільки 27.03.2023 року [PERSON] звертався до суду з заявою про відкладення справи в якій адресу мешкання зазначив [ADDRESS] , також в заяві про отримання електронних судових повісток від 27.03.2023 року також зазначив адресу мешкання [ADDRESS] ; в заяві про долучення до матеріалів справи довідки з місця роботи зазначив адресу мешкання [ADDRESS] ; також в договорі про надання правової допомоги від 27.03.2023 року місце проживання відповідача зазначено адресу [ADDRESS] , (а.с. 25,28,29,49) таким чином суд розцінює надання представником відповідача даного договору оренди від 20.01.2023, щоб ввести суд в оману та таким чином уникнути обов`язку відповідача по утриманню свої дружини. Відповідно до статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 20.02.2023 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена, а током сплачений позивачем судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved