Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини. На огрунтування позовних вимог зазначає, що він із відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та находиться на його утриманні за адресою: [ADDRESS] . Позивач працює в КП КМР «Транспорт» водієм та має постійний дохід, негативних звичок не має. Син відвідує КЗ «Ліцей № 44» КМР та не виявляє бажання повертатися проживати до матері, він як батько відвідує батьківські збори та цікавиться його навчанням та поведінкою. 05 січня 2023 року відповідач самочинно забрала дитину та вивезла його до місця помешкання свого співмешканця. Зі слів дитини, він проживає у сторонніх людей, з матір`ю майже не бачаться та не спілкуються. Дитина не отримує належну освіту, медичну допомогу, не має належного догляду зі сторони дорослих. Просить суд визначити місце проживання дитини- [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] ; відібрати дитину- [PERSON] , [INFO] у [PERSON] та повернути його за місцем його проживання. Ухвалою суду від 10 березня 2023 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у суду матеріалів. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю учасників справи згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2008 року по 25 серпня 2022 року, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області /а.с.11/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.10/. Відповідно до Акту № 417 про проживання від 27 грудня 2022 року, виданого КП КМР «Добробут» [PERSON] , [INFO] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. Згідно довідки від 20.12.2022 року № 01-15/357, виданої Департаментом з гуманітарних питань КМР КЗ «Ліцей № 44» КМР/а.с.14/ [PERSON] , [INFO] навчається в ліцеї № 44 . Під час його навчання вихованням сина займається саме батько- [PERSON] . Матір [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не відвідує батьківські збори, не цікавиться його навчанням та поведінкою. Згідно довідки КНП КМР «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» [PERSON] самостійно виховує неповнолітню дитину [PERSON] та з моменту укладання декларації і по теперішній час піклується про стан його здоров`я та звертається за медичною допомогою у разі необхідності особисто /а.с.15/. Відповідно довідки про доходи, виданої [PERSON] /а.с.16/ він офіційно працює у КП КМР «Транспорт» та отримує стабільну заробітну плату, яка за період з січня 2022 року по грудень 2022 року становила 131109,68 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Виконавчий комітет Кам`янської міської ради долучив до суду клопотання /а.с.37/, згідно якого зазначили, що між батьками дитини відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини і відповідно до вимог ст. 160 СКУ, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Неповнолітній [PERSON] , 2008 р.н. досяг відповідного віку. Зважаючи на зазначене вище, питання викладене в даній цивільній справі не підлягає розгляду органом опіки та піклування та не передбачає подання відповідного висновку до суду, у зв`язку із відсутністю власне самого будь-якого спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та ураховуючи те, неповнолітній [PERSON] , 2018 р.н. на сьогоднішній день проживає разом з батьком гр. [PERSON] за власним бажанням. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] , [INFO] досяг чотирнадцятирічного віку, при вирішенні питання про визначення місця його проживання суд враховує бажання дитини та законодавчо закріплене його право обирати своє місце проживання за власним бажанням. Враховуючи вищенаведені норми закону та ті обставини, що він вже проживає із своїм батьком - [PERSON] , суд вбачає за необхідне відмовити в задоволенні позову, так як між сторонами відсутні спірні правовідносини. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст. 29, 160, 161 ЦК України,

Outcome: dismissed