Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

07.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обгрутування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2019 року по справі № 200/6771/19 розірвано шлюб, укладений між ним та [PERSON] , якій присвоєне її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 144 від 19.06.2020 року «Про право на участь у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , спілкування з ним батька, [PERSON] » визначено години для участі у вихованні та спілкуванні батькові дитини - [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , а саме: щосереди з 12-00 до 20-00 години, кожної першої та третьої особи з 10-00 години до 20-00 години. Згідно судового наказу, виданого 04.02.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №932/16526/19 з позивача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.11.2019 року і до повноліття. У відповідності до постанови державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 13.02.2020 року (ВП № 61228422) звернуто стягнення на доходи позивача та постановлено здійснювати відрахування з його доходів у відповідності до чинного законодавства на користь відповідача; нарахувати борг із заробітку позивача з 07.11.2019 року по 1/4 частки, відрахувати у розмірі 50% - 70% до погашення нарахованого боргу, а після по 1/4частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач зазначає, що він належним чином щомісячно сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на утримання спільної дитини від першого шлюбу, не маючи заборгованості по сплаті аліментів. Нажаль, станом на теперішній час у нього не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідача у встановленому судовим наказом розмірі, оскільки на час звернення з даним позовом до суду змінився його сімейний та майновий стан. Між ним та [PERSON] Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 10.10.2020 року зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1026 з присвоєнням дружині прізвища [PERSON] . Від цього шлюбу подружжя він та його теперішня дружина мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Наразі його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тобто сім`я повністю перебуває на його утриманні. Він офіційно працевлаштований у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області та отримує незначний, не високий, мінливий дохід, а отриманих грошових коштів ледь вистачає на забезпечення своєї сім`ї: купівлю продуктів харчування, продуктів першої необхідності, сплату комунальних послуг. Він будь-якого іншого доходу не має, тому він вважає, що враховуючи його теперішнє матеріальне становище та наявність на його утриманні другої дитини і дружини, є всі підстави для зменшення розміру аліментів, стягуваних за вищевказаним судовим наказом. Вказує на те, що стан здоров`я та матеріальний стан спільного з відповідачем сина [PERSON] , [INFO] , задовільні, дитина забезпечена всім необхідним, мешкає у належних умовах, харчується добре, належним чином одягнений, відвідує школу. Позивач також вказує у позові на те, що окрім щомісячної сплати аліментів він на утримання сина [PERSON] , [INFO] , надає додаткове матеріальне забезпечення, а саме: сплачує відвідування сином занять з плавання та інших видів спорту, купує одяг, іграшки, медикаменти (за необхідності) проводячи спільно час, сплачує витрати на відвідування культурно-видовищних, пізнавальних, історичних, художніх, розважальних, ігрових та інших закладів. Тому сума стягуваних за судовим наказом аліментів нажаль є для нього завеликою, тому він вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на 1/6частину всіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Посилаючись на\~зазначене,\~позивач просить\~ змінити\~розмір аліментів,\~що стягуються\~з нього\~на користь\~ [PERSON] \~на утримання малолітнього\~сина [PERSON] , [INFO] , встановлений на підставі судового наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, виданого 04.02.2020 року, з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сита та до досягнення дитиною повноліття; судовий наказ Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, виданий 04.02.2020 року, відізвати. \~ \~ \~ \~Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 29.03.2019 року суддею відкрито провадження у справі та визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~10.04.2023\~року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від відповідача [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за правовою позицією Верховного Суду зміна сімейного стану народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів; дружині позивача сплачується грошова допомога від держави відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Також зазначила, що за наявної у неї інформації родиною позивача за період 2021-2022 р.р. регулярно придбається автомобільний транспорт, а саме здійснене придбання автомобілю марки Volkswagen на ім`я позивача з наступним продажем; згодом купівля автомобіля марки Renault з наступним продажем та купівля чергового автомобіля марки Renault (придбання у 2022 році під час воєнного стану), обидва останні автомобіля марки Renault на ім`я теперішньої дружини позивача, яка за його твердженням повністю лише на його утриманні. Також відповідач зазначає, що розмір аліментів, які надходять від позивача, поступово зростає, що свідчить про стабільний та поступовий зріст доходу позивача, докази якого він не надав. Твердження, що існуючий розмір аліментів фактично позбавляє позивача засобів існування є голослівним, при вирішенні питання щодо взяття на себе кредитних зобов`язань позивач повинен був планувати та розраховувати їх погашення самостійно, але не планувати і намагатись їх вирішити за рахунок аліментів на дитину. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач в період шлюбних відносин з нею приймав участь в антитерористичній операції у 2015 році, отримав статус «Учасника бойових дій» та після цього у нього виникло право на пільги щодо сплати комунальних послуг у розмірі 75% знижки, що передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; вказана, що на період дії воєнного стану поліцейським виплачується додаткова грошова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Також зазначила, що твердження позивача про надання ним додаткового матеріального забезпечення на утримання сина [PERSON] , сплата за заняття з плавання, інших видів спорту та інші розвивальні заняття, купівлі одягу та іграшок не відповідають дійсності, жодного випадку купівлі медикаментів не було, випадки купівлі одягу та іграшок припадають на свята, перед початком подачі позову позивач подарував дитині кімоно; будь-яких інших систематичних, постійних та додаткових витрат на дитину позивач не несе, обов`язки згідно з рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті ради від 19.06.2020 року № 144 належним чином не виконує. Вона вважає, що всі обставини свідчать про покращення майнового стану позивача; на її утриманні знаходяться дві неповнолітні дитини, які проживають з нею та яких вона виховує сама, основний тягар витрат на забезпечення, утримання, лікування, оздоровлення та відпочинок, освітні, розвивальні, виховні та інші заходи покладаються на неї; зменшення розміру аліментів призведе до порушення інтересів спільної з позивачем неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та чергового порушення балансу батьківських обов`язків. В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та на підстави, викладені у Відзиві на позов. \~ \~ \~ \~В подальшому\~у наданих\~суду письмових\~заявах позивач,\~який підтримав\~позовні вимоги,\~та відповідач,\~яка \~просила відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог,\~ просили\~розглянути справу\~без їх\~участі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши позивача та відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 17.07.2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований 17.07.2013 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.12.2013 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1634. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2019 року, ухваленим у справі № 200/6771/19, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , якій присвоєне її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Дитина сторін син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю [PERSON] 04.02.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №932/16526/19 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.11.2019 року і до його повноліття. 12.02.2020 року Чечелівським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було винесено постанову ВП №61228422 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вказаного судового наказу. У відповідності до постанови державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 13.02.2020 року у ВП № 61228422 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області, та постановлено здійснювати відрахування з його доходів у відповідності до чинного законодавства на користь [PERSON] ; нарахувати борг із заробітку позивача з 07.11.2019 року по 1/4 частки, відрахувати у розмірі 50% - 70% до погашення нарахованого боргу, а після по 1/4частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 144 від 19.06.2020 року «Про право на участь у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , спілкування з ним батька, [PERSON] » визначено години для участі у вихованні та спілкуванні батькові дитини - [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , а саме: щосереди з 12-00 до 20-00 години, кожної першої та третьої суботи з 10-00 години до 20-00 години. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В обгрунтування позовних вимог та на підтвердження зміни свого матеріального та сімейного стану, а відтак і необхідності зменшення розміру аліментів, визначених за судовим наказом, виданим 04.02.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №932/16526/19, позивач у позові та в судовому засіданні посилався на те, що станом на теперішній час у нього не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідача у встановленому судовим наказом розмірі, оскільки змінився його сімейний та майновий стан, він з 10.10.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають сумісну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що наразі його дружина [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тобто сім`я повністю перебуває на його утриманні; він офіційно працевлаштований у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області та отримує незначний, не високий, мінливий дохід, а отриманих грошових коштів ледь вистачає на забезпечення своєї сім`ї: купівлю продуктів харчування, продуктів першої необхідності, сплату комунальних послуг, він будь-якого іншого доходу не має. Зазначає, що окрім щомісячної сплати аліментів він на утримання сина [PERSON] , [INFO] , надає додаткове матеріальне забезпечення, а саме: сплачує відвідування сином занять з плавання та інших видів спорту, купує одяг, іграшки, медикаменти (за необхідності) проводячи спільно час, сплачує витрати на відвідування культурно-видовищних, пізнавальних, історичних, художніх, розважальних, ігрових та інших закладів, тому сума стягуваних за судовим наказом аліментів є для нього завеликою, тому він вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на 1/6 частину всіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вбачається, що 10.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1026, з присвоєнням дружині прізвища « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народилась дитина донька [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 28.07.2021 року Соборним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 1406. За твердженням позивача, наразі [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та перебуває на його утриманні. Як зазначає позивач [PERSON] , він офіційно працевлаштований у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області та вказав в судовому засіданні, що працює на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів зміни, а саме погіршення його матеріального стану після видання 04.02.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська вищевказаного судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] . У Відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що у позивача не змінився в бік погіршення матеріальний стан з посиланням на те, що за наявної у неї інформації родиною позивача за період 2021-2022 р.р. регулярно придбавається автомобільний транспорт, а саме було придбано автомобіль марки Volkswagen на ім`я позивача з наступним продажем; придбано згодом автомобіль марки Renault з наступним продажем та купівля в 2022 році чергового автомобіля марки Renault, обидва останні автомобілі марки Renault придбані на ім`я теперішньої дружини позивача. На підтвердження зазначеного відповідачем надано лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (Філія ГСЦ МВС) ) РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області) Головного сервісного Центру МВС від 12.04.2023 року № 31/4-Ч-128-2023, з якого вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів в період часу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2022 року дійсно за [PERSON] 21 травня 2021 року зареєстровано транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», 2014 року випуску, 02.11.2021 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника. Відповідно до цього листа за [PERSON] зареєстровано: 01.10.2021 року зареєстровано транспортний засіб марки «Renault Megan», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., 27.09.2022 року вищевказаний автомобіль перереєстровано на нового власника; 20.09.2022 року зареєстровано транспортний засіб марки «Renault Talisman», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб. У наданих суду поясненнях позивач зазначив, що отримані грошові кошти від продажу автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2014 року випуску, в зв`язку з початком повномасштабного вторгнення військ рф на територію України та масовими ракетними обстрілами він використав на організацію перевезення з м.Дніпро до м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області та заселення своєї дружини [PERSON] з їх малолітньою донькою [PERSON] , 2021 року народження, а також відповідачки [PERSON] з їх спільним сином [PERSON] , 2013 року народження, та доньки відповідачки від першого шлюбу [PERSON] , 2008 року народження, мати відповідачки [PERSON] , сестри відповідачки [PERSON] з донькою [PERSON] , 2008 року народження, де вони мешкали чотири місяця, а потім повернулися до м. Дніпро. На даний час він не має у власності ні жодного автомобіля, ані грошових коштів, отриманих від його продажу, оскільки вони були використані в т.ч. на матеріальне забезпечення їх спільного з відповідачем сина, а також самої відповідачки та її родини. Також зазначив, що він не мав ніякого відношення до придбання його дружиною [PERSON] автомобілів «Renault Megan», 2016 року випуску, та «Renault Talisman», 2016 року випуску, оскільки вона придбала їх за рахунок грошових коштів, які були подаровані їй її батьками та братом в якості подарунку на весілля, тому наявність реєстрації за його дружиною одного автомобіля «Renault Talisman», 2016 року випуску, жодним чином не впливає на його матеріальне становище та не покращує його. Разом з цим, вбачається, що позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів цим твердженням, таким чином він розпорядився своїми правами щодо надання доказів на свій власний розсуд. У Відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні відповідач зазначає, що позивач в період шлюбних відносин з нею приймав участь в антитерористичній операції у 2015 році, отримав статус «Учасника бойових дій» та після цього у нього виникло право на пільги щодо сплати комунальних послуг у розмірі 75% знижки, що передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; вказала, що на період дії воєнного стану поліцейським виплачується додаткова грошова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», тому вважала, що в зв`язку з цим у позивача не погіршися матеріальний стан. В судовому засіданні позивач вважав, що відповідачем не надано доказів цим твердженням, вказав, що з 01.02.2023 року додаткову винагороду, встановлену поліцейським постановою КПУ від 28.02.2022 року № 168, зменшено до 10000 грн. Разом з цим, як вбачається з Витягу з клієнтської виписки по картковому рахунку (карта для виплат [NUMBER] ) [PERSON] щодо надходжень аліментів від [PERSON] через Другий Правобережний ВДВС, за період з грудня 2021 по березень 2023 року розмір аліментів, що надходили на карту відповідачки в рахунок сплати аліментів, щомісячно збільшувався та становив, а саме: 09.12.2021 року 2901,82 грн.; 29.12.2021 року 2901,82 грн.; 03.02.2022 року 3046,93 грн., 25.04.2022 року 6529,16 грн.; 02.05.2022 року 3192,03 грн.; 01.06.2022 року - 3192,03 грн.; 30.06.2022 року 3192,02 грн.; 29.09.2022 року 6384,06 грн.; 24.11.2022 року 6899,98 грн.; 15.12.2022 року 9783,65 грн.; 13.01.2023 року 10436,98 грн.; 07.02.2023 року - 4575,59; 17.02.2023 року 6037,49 грн.; 04.03.2023 року 5460,78 грн.; 23.03.2023 року 2012,48 грн.; що свідчить про щомісячне збільшення розміру заробітку/доходу позивача та підтверджує доводи відповідача про те, що розмір аліментів, які надходять від позивача в рахунок виконання судового наказу від позивача, поступово зростає, що свідчить про стабільний та поступовий зріст доходу позивача. Будь-яких письмових доказів про розмір своєї щомісячної заробітної плати/доходу, наявності/відсутності додаткової грошової винагороди як на час звернення до суду з даним позовом та в ході розгляду справи позивачем не надано, що позбавляє можливості суд перевірити його доводи щодо зміни його матеріального стану в бік погіршення. У позові та в судовому засіданні позивач також вказує на те, що окрім щомісячної сплати аліментів він на утримання сина [PERSON] , [INFO] , він надає додаткове матеріальне забезпечення, а саме: сплачує відвідування сином занять з плавання та інших видів спорту, купує одяг, іграшки, медикаменти (за необхідності) проводячи спільно час, сплачує витрати на відвідування культурно-видовищних, пізнавальних, історичних, художніх, розважальних, ігрових та інших закладів. Тому сума стягуваних за судовим наказом аліментів є для нього завеликою і він вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів на утримання сина шляхом їх зменшення. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти зазначених доводів позивача. Вбачається, що позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів цим доводам. Також, як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається також на те, що він з 10.10.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Наразі його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тобто сім`я повністю перебуває на його утриманні, його незначного, не високого, мінливого доходу ледь вистачає на забезпечення своєї сім`ї: купівлю продуктів харчування, продуктів першої необхідності, сплату комунальних послуг. Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду у Постанові від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) зміна сімейного стану народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змісто висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/0783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на 1/6частину всіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, задоволенню не підлягають в повному обсязі як не доведені позивачем. Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed