Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

23 жовтня 2012 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] (солідарно) з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та процентів, нарахованих за користування кредитом (солідарно), що виникла внаслідок невиконання уморв кредитного договру №11195978000 від 23серпня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 78362,54 доларів США, в тому числі: 49285, 80 доларів США - заборгованість по кредиту, 23007,78 доларів США - сума несплачених відсотків за користування кредитомзаборгованість по відсотках, 3738,01 доларів США- пеня за несвоєчасне погашення заброргованості за кредитом, 2330,95 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, 3219,00 грн. - судового збору. Позивач посилається на те, що 23 серпня 2007 року між АКБ інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір. В забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором 23 серпня 2007 року між позивачем та фізичною особою - резидентом України, якою є [PERSON] (відповідач 2) укладено Договір поруки №132783. Позивач вказує, що 07 квітня 2009 року у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк направив [PERSON] та поручителю [PERSON] повідомлення про необхідність сплати боргу за кредитним договором, який на 07 квітня 2009 року становив 50713,79 дол. США, без урахування нарахованої пені, вважаючи, що термін дострокового повернення кредиту настав. Між тим, як вказує позивач, заборгованість досі не погашена. 01 червня 2023 року представником відповідача адвокатом Соломенцевим І.А., подано заяву про застосування строку позовної давності. Свою заяву обгрунтовує тим, що не зважаючи на строк дії кредитного договору (23.08.2014 року), банк, заявивши вимогу про дострокове повернення кредиту 07 квітня 2009 року, фактично змінив в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся лише 23 жовтня 2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності, якій закінчився на думку заявника через три роки після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань і піврокупісля пред`явлення вимоги до поручителя. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідачки надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у у задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Вивчивши заяви представників сторін з процесуальних питань, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини. Між АКБ інноваційний Банком «УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та [PERSON] серпня 2007 року було укладено Кредитний договір № 11195978000, до якого в подальшому вносилися зміни згідно з додатковими угодами № 1 та №2. Згідно з вказаним Кредитним договором позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 60 000 доларів США (еквівалент 303 000 грн.) строком до 23серпня 2014 року. Судом також встановлено, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки від 23 серпня 2007 року. Встановлено, що в порушення умов Кредитного договору Позичальник взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконував, графіку погашення заборгованості за кредитом не дотримувався, у зв`язку з чим 07 квітня 2009 року Банком на адресу позичальника та поручителя направлено вимогу про те, що термін достровокового повернення кредиту настав, розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 07 квітня 2009 року складає 50 713,79 доларів США. Згідно із пунктом 11.1 договору кредиту сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати отримання одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день із дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів із дати направлення повідомлення (вимоги) банку вважати термін повернення кредиту таким, що настав на41 календарний день із дати відправлення позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту банку. Отже, сторонами у договорі встановлено порядок зміни строку виконання зобов`язання у разі прострочення повернення кредиту. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором утому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц. Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16. Як зазначено вище, у звязку з неналежним виконанням умов договору Банк 07 квітня 2009 року направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит. Згідно із пунктом 11.1 договору кредиту сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати отримання одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день із дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів із дати направлення повідомлення (вимоги) банку вважати термін повернення кредиту таким, що настав на41 календарний день із дати відправлення позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту банку. В квітні 2009 року вимога була вручена позичальнику про дострокове виконання усіх зобов`язань за договором. Таким чином, ще в квітні 2009 року, строк виконання зобов`язання змінено, і позивач набув право на задоволення своїх вимог до позичальника та поручителя. Разом з тим, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 23 жовтня 2012 року, тобто через три рокі після виникнення такого права. Згідно з частинами 3-5 статті 267 КПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не зазначено жодних поважних причин пропуску ним позовної давності за заявленими вимогамипро стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням зміни строку основного зобов`язання Банк був зобов`язаний подати до суду позов у строк до травня 2012 року (час закінчення строку дії основного зобовязання), а - до листопада 2009 рокучас закінчення строку дії додаткового зобовязання), враховуючи, що07 квітня 2009 року було змінено строк виконання основного зобов`язання до 19травня 2009 року, натомість звернувся до суду з позовом лише у жовтніі 2012 року, тобто поза межами позовної давності. У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Відтак, суд не має підстав для задоволення позову враховуючи очевидний пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 07жовтня 2020 року у справі № 478/5566/18(провадження № 61-3554св20) та від 17червня 2020 року у справі № 759/12136/15 (провадження № 6117165св19), Судові витрати позивачеві згідно ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed