Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 26 серпня 2021 року, в якій просив суд: визнати, що він, [PERSON] , не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] під час перебування з ним в шлюбі; виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 04 вересня 2007 року за №944 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відомості про нього як батька, з виданням нового свідоцтва про народження дитини, з урахуванням наведених змін; стягнути з відповідача на його користь процесуальні витрати по справі - судовий збір 908 грн. 00 коп. та витрати за проведення експертизи. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. У цей період 21 серпня 2007 року у них народилась дитина - [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.122 СК України батьком дитини був зазначений він, [PERSON] 30 березня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано у встановленому законом порядку. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків неповнолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] , а він зі свого боку стабільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. За роки окремого проживання після розпаду сім`ї, спілкуючись з сином, він почав помічати, що дитина не має рис зовнішньої схожості ні з ним, ні з його батьками: [PERSON] має інший тип обличчя, колір волосся, статуру, манеру поведінки та спілкування. При цьому зовні син не схожий і з [PERSON] . Остання це пояснювала успадкуванням дитиною рис своїх інших родичів. Про відсутність схожості між ним та сином йому неодноразово казали й друзі та знайомі. У сукупності це призвело до виникнення у нього сумнівів в дійсності його батьківства у відношенні [PERSON] . Нещодавно він дізнався, що перебуваючи в шлюбі з ним, [PERSON] мала близькі стосунки з іншим чоловіком, на якого, зі слів знайомих, насправді схожа дитина. Від відповіді на запитання, хто насправді є біологічним батьком дитини, [PERSON] ухиляється, уникаючи спілкування з ним та налаштовуючи дитину проти нього. Позивач вважає, що він не є біологічним батьком дитини, та не бажає в такому випадку бути записаним батьком чужої дитини, що в майбутньому може викликати настання для нього ряду небажаних юридичних наслідків. Вказані обставини визначили необхідність його звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с.17-18). Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року задоволено клопотання позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.58-59). 21 грудня 2022 року на адресу суду з КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР надійшов висновок експерта №1728 від 19 листопада 2022 року за результатами проведеної експертизи. Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року провадження по справі поновлено з власної ініціативи суду (а.с.71). 09 січня 2023 року в ході підготовчого провадження представник позивача [PERSON] - адвокат Кадук В.В. подала позовну заяву в уточненій редакції шляхом доповнення предмету спору, з урахуванням висновків судової молекулярно-генетичної експертизи. Уточнивши зміст та пред`явлені вимоги, збільшивши їх в останній редакції від 25 січня 2023 року (а.с.100-104), просила суд: виключити відомості про [PERSON] як батька дитини [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження за №944, складеного 04 вересня 2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області; звільнити його з 03 березня 2021 року від сплати аліментів та заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , що стягуються за судовим наказом від 22 березня 2021 року у справі №214/1667/21, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору, витрати за проведення експертизи 8 336 грн. 88 коп., витрати на правничу допомогу 4 294 грн. 40 коп. В обґрунтування вимог представник позивача додатково зазначила, що за результатами проведеної у справі судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що батьківство [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , виключається. Вказана обставина свідчить про наявність правових підстав для виключення відомостей про нього як батька [PERSON] з актового запису про народження дитини. Щодо наявних у [PERSON] аліментних зобов`язань по утриманню [PERSON] , представник позивача зазначила, що судовим наказом від 22 березня 2021 року, виданим Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/1667/21 за заявою [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. З 05 липня 2021 року судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Саксаганському відділі ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ВП [NUMBER]. Станом на 01 жовтня 2022 року у виконавчому провадженні обліковується заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів в загальному розмірі 70 241 грн. 40 коп., зі сплати виконавчого збору - 14 048 грн. 28 коп. Зважаючи на це, постановами ДВС від 10 листопада 2021 року у відношенні [PERSON] застосовано ряд обмежень у праві виїзду за межі України, праві керування транспортними засобами та інші, а постановою від 04 жовтня 2022 року накладено арешт на його кошти як боржника. Оскільки відсутність кровного споріднення між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] виключає його обов`язок утримання дитини у розумінні ст.180 СК України, та відповідно є тією істотною обставиною, яка визначає можливість не тільки звільнення від сплати аліментів надалі, а й від сплати заборгованості по аліментам з 03 березня 2021 року - моменту початку їх стягнення. При ухваленні рішення представник просила вирішити питання розподілу судових витрат, до яких включила: судовий збір (908 грн. - оспорювання батьківства, 1073 грн. 60 коп. - звільнення від сплати аліментів, 1073 грн. 60 коп. - звільнення від сплати заборгованості по аліментам), витрати за проведення експертизи - 8 336 грн. 88 коп., витрати на правничу допомогу - 4294 грн. 40 коп. Ухвалою суду від 23 березня 2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та уточнення предмету позову від 25 січня 2023 року, подану представником позивача [PERSON] - адвокатом Кадук В.В. (а.с.116-117). Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду (а.с.127-128). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кадук В.В. не скористались, остання подала через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Позовні вимоги в уточненій редакції підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Мотрук Р.В. в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими належним чином шляхом направлення повісток про виклик до суду на зазначені ними особисто засоби телефонного зв`язку, електронну пошту, засобами поштового зв`язку. Заяв про відкладення судового засідання вони не подавали, правом на подання відзиву на позов в уточненій редакції не скористались. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) участь в судовому засіданні свого представника не забезпечила, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неодноразові неявки до суду без поважних причин незважаючи на обізнаність з наявністю справи у провадженні суду, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності відповідача та її представника. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, врахувавши позицію сторін, не подання відповідачем відзиву, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 23 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №664 (а.с.10). У період перебування сторін в шлюбі, [INFO] [PERSON] народила дитину - хлопчика, якого зареєстрували як « [PERSON] ». Відомості про батька дитини зазначені у порядку ст.133 СК України, батьком вказаний [PERSON] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 вересня 2007 року (а.с.11). 30 березня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, підтвердженням чому є свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 30 березня 2010 року, актовий запис №82 (а.с.9). Як вказував позивач, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача та підтверджено обсягом наявних у справі доказів, після розлучення дитина [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] , спір про визначення його місця проживання був відсутній. 22 березня 2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської видано судовий наказ у справі №214/1667/21 за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 березня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.82). Судовий наказ набрав законної сили 22 березня 2021 року, виданий стягувачеві [PERSON] 29 березня 2021 року та пред`явлений нею для примусового виконання через органи державної виконавчої служби. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2021 року виправлено описку у судовому наказі (а.с.82-зворот). Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05 липня 2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання судового наказу №214/1667/21 від 22 березня 2021 року. Боржником визначений [PERSON] , стягувачем - [PERSON] (а.с.83). Згідно з наданим розрахунком (а.с.83-зворот), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 03 березня 2021 року по 01 жовтня 2022 року складає 70 241 грн. 40 коп. З огляду на наявність заборгованості, у рамках виконавчого провадження у відношенні [PERSON] постановами від 10 листопада 2021 року встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.85), у праві полювання (а.с.85-зворот), у праві керування транспортними засобами (а.с.86), а постановою від 04 жовтня 2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на його рахунках у межах суми звернення стягнення (а.с.87). Спір між сторонами виник щодо відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною та питання, пов`язаного щодо виключення з актового запису про народження дитини даних про батька. Так, предмет спору у даній справі стосується оспорювання позивачем його біологічного батьківства у відношенні до дитини - [PERSON] , народженого у період перебування позивача в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - матір`ю дитини. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Положеннями ч.3 ст.51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення ст.121 СК України стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини (дітей). Розділом ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України передбачений порядок визначення походження дитини, який можливо розподілити на визначення походження дитини, яка зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. За правилом ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч.1 ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Таким чином, законодавством встановлена презумпція батьківства щодо дитини, яка народжена у шлюбі, однак це не виключає право батька дитини оспорити батьківство. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Будь-які докази щодо походження дитини від чоловіка можуть бути підставою для визнання батьківства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Не дивлячись на рівність доказів, визначених ст.76 ЦПК України, основним і найбільш достовірним є «тест на батьківство», так звана генетична експертиза, її вірогідність складає 99,99%. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження №61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. З метою об`єктивного розгляду справи, за клопотанням позивача ухвалою суду від 22 серпня 2022 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». Думку з приводу призначення експертизи висловлювали обидві сторони: позивач наполягав на призначенні експертизи, відповідач та її представник - не заперечували. Згідно з висновком експерта № 1728 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 22 серпня 2022 року (а.с.68-69), молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: у дитини [PERSON] серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , тобто батьківство [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] виключається. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4., п.2.1.6 Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вищенаведене та доведеність обсягом наявних у справі доказів, не спростованих відповідачем, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог щодо оспорювання батьківства шляхом виключення відомостей про [PERSON] як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 04 вересня 2007 року за №944 Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно з п.2.18 Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у п.2.28 цього розділу. Що стосується заявлених позивачем вимог про звільнення його від сплати аліментів на утримання [PERSON] , біологічним батьком якого він не є, а також заборгованості зі сплати аліментів - з 03 березня 2021 року, то при їх вирішенні суд виходить з такого. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. Як слідує з ч.2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів чи припинення їх стягнення зі зміною обставин, що виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів та впливають на їх подальше стягнення. Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20, наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актових записів про народження дітей відомостей про позивача як батька дітей є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дітей, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Суд зауважує, що аліментний обов`язок позивача з утримання [PERSON] був заснований на факті батьківства, в той час як доведеність факту відсутності між ними кровного споріднення та відповідно виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , підтверджує відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання цієї дитини, адже за змістом положень ст.180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Отже, беручи до уваги, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити утримання дитини та є власністю дитини, в той час як судом встановлено, що позивач [PERSON] не є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , в силу вимог ст.180 СК України, він не має батьківського обов`язку утримувати цю дитину. Враховуючи те, що правовий механізм припинення чи звільнення від сплати аліментів у разі виключення особи як батька з актового запису про народження дитини, нормами СК України не визначений, суд вважає, що саме виключення за рішенням суду з актового запису про народження дитини позивача як батька є тією обставиною, що породжує припинення його обов`язку щодо матеріального утримання дитини - [PERSON] . Згідно з ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. У даній справі, пред`являючи вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що утворилась з 03 березня 2021 року, позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що він не є біологічним батьком [PERSON] , а тому не має обов`язку з його утримання. Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч.2 ст.197 СК України, і, відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період з моменту присудження їх стягнення за судовим наказом від 22 березня 2021 року у справі №214/1667/21, тобто з 03 березня 2021 року. Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог в редакції від 25 січня 2023 року у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача суд вважає за необхідне компенсувати понесені ним та документально підтверджені судові витрати шляхом їх стягнення з відповідача, а саме: судовий збір в загальному розмірі 3055 грн. 20 коп. (а.с.1 - 908 грн., а.с.81 - 1073 грн. 60 коп., а.с.115 - 1073 грн. 60 коп.), витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи - 8336 грн. 88 коп. (а.с.81-а), а також витрати на правничу допомогу - 4294 грн. 40 коп. (а.с.88-90). Розмір таких витрат суд вважає обґрунтованим, доведеним, співмірним, клопотань про їх зменшення відповідач не заявляла.

Outcome: approved