Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Сьома Київська держана нотаріальна контора, в якому просила визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачка на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її рідна сестра, [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , про що 05.02.2021 року Дмитрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління РАЦС Москви складено відповідний актовий запис № 170219770000600300006, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З метою реалізації своїх прав 10.02.2021 року [PERSON] звернулася до нотаріуса нотаріального округу м. Москва Тарасової В.Л. з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . На підставі зазначеної заяви нотаріусом Тарасовою В.Л. відкрито спадкову справу № 14/2021. Згодом нотаріус повідомила [PERSON] про те, що вона не може видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та про право власності на вклади в будь-яких банках РФ та інше майно, яке належало спадкодавцеві, оскільки до неї з пропуском шестимісячного строку з заявами про прийняття спадщини звернулися після померлої [PERSON] її внучки - [PERSON] та [PERSON] . В подальшому дізналася, що за заявою [PERSON] , [PERSON] Сьомою Київської державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 548/2022 після померлої [PERSON] , оскільки на момент смерті [PERSON] була власником не лише нерухомого майна в РФ, а й в Україні, а саме 1/8 частини квартири [ADDRESS] . Зважаючи на те, що [PERSON] в межах, встановлених законодавством РФ строків, прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] вважає, що є єдиним належним спадкоємцем останньої, у зв`язку з чим звернулася о суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просила задовольнити позов в повному обсязі. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не надходило. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна сестра позивачки [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , про що 05.02.2021 року Дмитрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління РАЦС Москви складено відповідний актовий запис № 170219770000600300006, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 10.02.2021 року [PERSON] звернулася до нотаріуса нотаріального округу м. Москва Тарасової В.Л. з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . На підставі зазначеної заяви нотаріусом Тарасовою В.Л. відкрито спадкову справу № 14/2021, яка повідомила [PERSON] про те, що вона не може видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та про право власності на вклади в будь-яких банках РФ та інше майно, яке належало спадкодавцеві, оскільки до неї з заявами про прийняття спадщини звернулися її внучки - [PERSON] та [PERSON] . Крім того, Сьомою Київської державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] , [PERSON] була відкрита спадкова справа № 548/2022 після померлої [PERSON] , оскільки на момент смерті [PERSON] була власником 1/8 частини квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача повідомила, що [PERSON] в межах, встановлених законодавством РФ строків, прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , а тому вважає, що є єдиним належним спадкоємцем останньої. Разом з тим повідомила, що [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] за місцезнаходженням нерухомого майна в Україні не зверталася. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 року № 398/1796/20. За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, для прийняття у спадщину нерухомого майна, що належало спадкодавцю, який помер на території РФ, спадкоємцю [PERSON] необхідно подати відповідну заяву за місцем знаходження нерухомого майна, тобто в Україні та за законодавством місцезнаходження цього майна, законодавством України. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] зверталась до нотаріуса в м. Києві із заявою про прийняття у спадщину спірного нерухомого майна - 1/8 частини квартири [ADDRESS] у передбачений законом України строк, а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки докази прийняття спадщини відсутні, спадкоємець вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у визначенні їй додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини внаслідок того, що позивачка не довела факт порушення її прав. Суд вважає, що вимога про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування також не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналіз норм чинного законодавства України дозволяє дійти висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] зверталась до нотаріуса в м. Києві із заявою про прийняття у спадщину спірного нерухомого майна - 1/8 частини квартири [ADDRESS] у передбачений законом строк, а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину підстав для задоволення позову в цій частині також немає. Розподіл судових витрат здійснити згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed