Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

До Охтирського міськрайонного суду 08.02.2023 року звернувся заявник із заявою про визнання недієздатною його бабусі [PERSON] , [INFO] .. Свої вимоги він мотивує тим, що вона має похилий вік та пов`язані із цим хронічні захворювання (хронічні порушення мозкового кровообігу з когнітивними порушеннями). Згідно висновків ЛКК вона потребує постійного стороннього догляду та допомоги, не здатна себе обслуговувати. Оскільки його матір, яка є інвалідом 3 групи, не може доглядати за бабусею, то такі обов`язки мають бути покладені на нього. [PERSON] до суду не з`явився, проте надав письмову заяву в якій заяву підтримав повністю. Його представник також заявив про наявність підстав для повного задоволення заяви. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, Сумської обл. заявила про незгоду у задоволенні заяви. Особа відносно якої ставиться питання про визнання її недієздатною, пояснила що не заперечує проти визнання її недієздатною та призначення опікуном її онука, який надає допомогу. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до статті 3\~Закону України « Про психіатричну допомогу» (далі - Закон) кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1\~вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина 1 статті 7 Закону). Відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 151 від 03 квітня 2023 р. [PERSON] виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (переважно судинного ґенезу) з вираженим зниженням пам`яті та інтелекту, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тривалість захворювання 1 - 1,5 років. Допитані як свідки мати заявника [PERSON] та його дядько [PERSON] , кожен окремо, показали, що їхня матір за станом здоров`я потребує опіки. Донька за станом здоров`я, а син через віддаленість місця проживання не можуть бути її опікунами, тому вони не заперечують, щоб опікуном був призначений заявник. Відповідно до частини шостої\~статті 300\~ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до частини 1\~статті 40\~ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно частини 1 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно статті 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно частини 1 статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що оскільки [PERSON] внаслідок наявного у неї психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними, то її слід визнати недієздатною та встановити над нею опіку. Щодо вимоги заявника про призначення його опікуном [PERSON] , то суд зазначає таке. Правилами статті 41\~ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Частиною 1\~статті 60\~ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 1\~статті 300\~ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення опікуна недієздатній особі, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку в повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна, подає до органу клопотання перед судом про призначення її опікуном. До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном. Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна, складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна. Пунктом 3.3\~частини 3\~Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки і призначення опікуна. Щоб отримати право опіки, заявник має звернутися із відповідною заявою до органу опіки та піклування та в подальшому отримати подання такого органу, скероване до суду, для призначення його опікуном. При цьому дії, рішення чи бездіяльність органу опіки стосовно розгляду такої заяви можуть бути оскаржені до суду поза межами цієї цивільної справи, що й буде забезпечувати належний судовий захист права скаржника на призначення її опікуном. Статтею 55\~ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Як вже зазначено вище, згідно з частиною першою\~статті 60\~ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до статті 62\~ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до частини першої\~статті 67\~ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Вказана правова позиція узгоджується і відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 30 червня 2022 року у справі № 552/3443/20 (провадження № 61-15239св21), від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20 (провадження № 61-21311 св 21). Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. На виконання ухвали суду за результатом підготовчого судового засідання органом опіки та піклування на адресу суду було направлене подання про недоцільність призначення заявника опікуном [PERSON] . Згідно протоколу засідання опікунської ради останні вирішили надати суду вказаний висновок та мотивували зазначене рішення тим, що заявник особисто не звертався із заявою про призначення його опікуном. Крім того, при виході за місцем проживання [PERSON] з`ясовано, що вона проживає сама, їй допомагають донька та онук, при спілкуванні не виявлено ознак, що свідчать про хронічний, стійкий, психічний розлад особи. Право бути опікуном може виникнути лише у разі звернення до суду вже з обґрунтованим поданням відповідного органу опіки та піклування про призначення такої особи опікуном, що в даному випадку не має місця. Ураховуючи норми матеріального і процесуального права, які регулюють дані правовідносини, відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку органу опіки та піклування щодо призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] унеможливлює задоволення судом вказаної вимоги, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] в частині призначення його опікуном [PERSON] слід відмовити. Одночасно суд роз`яснює, що заявник не позбавлений права звернутися із заявою до органу опіки та піклування з метою призначення його опікуном [PERSON] , який, у разі доцільності призначення його опікуном, уповноважений внести відповідне подання до суду. На підставі викладеного та,

Outcome: partial