Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] у січні 2022 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1381 га із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022, що знаходиться за адресою с. Татарів, уч. Мочари Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, укладеного 21.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., за реєстром №556. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та згідно книг погосподарського обліку Татарівської сільської ради у неї в користуванні перебувають земельні ділянки загальною площею 0,82 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,57 га для ведення особистого селянського господарства. Нещодавно вона виявила у себе на подвір`ї осіб, які почали зносити стару дерев`яну огорожу та забивати кілки для встановлення нової. Звернувшись до ФОП [PERSON] вона замовила обміри своєї неприватизованої ділянки та з отриманої план-схеми з`ясувала, що на її ділянку накладається земельна ділянка відповідачки [PERSON] із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022 площею 0,1381 га, яку остання набула у власність на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2017 року, за реєстром №556, укладеного із [PERSON] , площа накладки становить 0,0803 га. Так, попередньо до матері позивача [PERSON] та її тітки [PERSON] у 1985 році перейшов у власність житловий будинок, розташований на [ADDRESS] , за яким була закріплена земельна ділянка площею 0,93га. В подальшому був встановлений порядок користування земельною ділянкою відповідно до якого кожен із співвласників будинку отримав у користування ділянку площею 0,3 га під будинком, а також мати позивача отримала в користування закріплену земельну ділянку площею 0,82 га, а її сестра [PERSON] -ділянку площею 0,11 га, оскільки по домовленості їй була передана у власність ділянка площею 0,25 га в іншому місці, де вона збудувала житловий будинок. У 1988 році землекористувачем ділянки площею 0,82 га стала позивач, яка набула в дарунок від своєї матері [PERSON] частину старого житлового будинку і у 1994 році розпочала будівництво нового будинку, в користуванні [PERSON] залишалась ділянка під старим будинком площею 0,3 га та біля будинку 0,11 га. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.01.1995 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Однак, як з`ясувалося, в подальшому [PERSON] набула у власність та відчужила на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,1381 га, куди увійшла частина площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача внаслідок чого остання позбавлена можливості в установленому порядку приватизувати свою земельну ділянку. Із урахуванням викладеного, у відповідності до вимог ст.ст.215,391 ЦК України просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.01.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.06.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Фріса П.Л. належним чином завірені матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022 від 21.12.2017 року та у Відділі Держгеокадастру у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області належно засвідчену копію технічної документації чи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] ; копію технічної документації чи проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022. 29.08.2022 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої [PERSON] виклала заявлені позовні вимоги у наступній редакції: 1) визнати незаконним та скасувати рішення 23 сесії Татарівської сільської ради від 30.09.2005 року №27 VI демократичного скликання про передачу [PERSON] земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 площею 0,1381 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] ; 2) визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 від 14.12.2005 року; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1381 га із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022, що знаходиться за адресою с. Татарів, уч. Мочари Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, цільове призначення-для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, укладений 21.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., за реєстром №556 та скасувати запис про право власності за номером 24085995 від 21.12.2017 року. Ухвалою суду від 30.08.2022 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Ворохтянську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області та [PERSON] . Ухвалою суду від 10.02.2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Петришин С.Р. позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в частині заявлених вимог про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103305, виданого [PERSON] 14.12.2005 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1381 га із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022, укладеного 21.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., за реєстром №556 та скасування запису про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку за номером 24085995 від 21.12.2017 року, з мотивів, наведених у позові та заяві про зміну предмету позову. Одночасно представник позивача вказав, що у задоволенні заявленої вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії Татарівської сільської ради від 30.09.2005 року №27 VI демократичного скликання про передачу [PERSON] земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 слід відмовити, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що вказане рішення органом місцевого самоврядування в установленому законом порядку не приймалось. Від відповідача Ворохтянської селищної ради Надвірянського району Івано-Франківської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відзиву на позов не подавали. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] -тітка позивачки є співвласниками по частці житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказаний будинок був набутий у власність матір`ю позивача та її сестрою [PERSON] на підставі договору дарування у 1985 році. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.01.1995 року у цивільній справі №2-2 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Вказаним рішенням встановлено, що одержавши у власність у 1985 році від своєї матері по половині будинку в с. Татарів уч. Мочари, [PERSON] та [PERSON] (мати позивача) тоді ж встановили порядок користування земельною ділянкою площею 0,93 га, що знаходилась біля цього будинку. У зв`язку із цим [PERSON] було передано у користування 0,25 га землі, де вона побудувалась і яка до цього належала чоловікові [PERSON] , а біля спільного будинку [PERSON] взяла в користування 0,11 га землі в тому місці, в якому сама побажала. Таким чином [PERSON] та [PERSON] встановили порядок користування земельною ділянкою ще у 1985 році. У 1988 році землекористувачем на законних підставах стала дочка [PERSON] відповідачка [PERSON] , яка на цій земельній ділянці розпочала будівництво житлового будинку. Також судом встановлено, що для обслуговування будинку та господарських споруд сторони користуються по 0,03 га землі. З долученої позивачем копії план-схеми розподілу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] , виконаної судовим експертом І. Петришин, вбачається, що площа земельної ділянки на уч. Мочари в с. Татарів, яка перебуває у користуванні [PERSON] становить 0,755 га та 0,03 га під будинком, площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] становить 0,11 га та 0,03 га під будинком. На вказаній схемі відображено місце розташування запроектованого будівництвом житлового будинку літ. А. Як встановлено в ході розгляду справи, на вказаній земельній ділянці позивач у 2009 році збудувала новий житловий будинок літ.А загальною площею 120,1 кв.м., житловою площею 92,4 кв.м. Згідно довідки Татарівської сільської ради №583 від 27.10.2020 року за [PERSON] згідно книги погосподарського обліку Татарівської сільської ради №7 рахуються земельні ділянки загальною площею 0,8200 га, з яких 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,5700 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] (кол. уч. Мочари). Наведене також підтверджується відомостями з облікової картки об`єкта погосподарського обліку №01-06021 згідно яких за [PERSON] з 2001 року в [ADDRESS] обліковуються земельні ділянки загальною площею 0,8200 га, з яких 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,5700 га для ведення особистого селянського господарства. З виконаної ФОП [PERSON] у 2021 році на замовлення [PERSON] ситуаційної схеми земельної ділянки вбачається, на земельну ділянку [PERSON] площею 0,2500 га накладається належна [PERSON] земельна ділянка із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, площа накладання земельної ділянки становить 0,0803 га. Рішенням Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №213-20/2022 від 20.07.2022 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(присадибна ділянка) по [ADDRESS] в зв`язку з перетином (накладкою) земельної ділянки, яка перебуває у власності іншої особи та у відповідності до підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України(безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, з метою такої безоплатної передачі, забороняється). Із досліджених судом матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 вбачається, що 21.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чалою В. за реєстром №963 діяв представник [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0020, площею 0,1381 га, що розташована у [ADDRESS] , цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л. та зареєстровано у реєстрі за №556. Як зазначено у п. 3 договору вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 виданого 14.12.2005 року Яремчанським міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення 23 сесії Татарівської сільської ради від 30.09.2005 року №27 VI демократичного скликання та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010529801575. Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 від 14.12.2005 року, [PERSON] на підставі рішення 23 сесії Татарівської сільської ради від 30.09.2005 року №27, VI демократичного скликання надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1381 га, із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, що розташована у с. Татарів уч. Мочари Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, яка по лінії А-Б межує із земельною ділянкою [PERSON] . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2603013972017 від 29.11.2017 року земельна ділянка із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, площею 0,1381 га, цільове призначення-для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 14.12.2005 року на підставі Державного акту серії ІФ 103305 від 14.12.2005 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108606110 від 21.12.2017 року земельна ділянка із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 площею 0,1381 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу), індексний номер:38888657 від 21.12.2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., за реєстром №556. Таким чином, судом встановлено, що предметом продажу згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2017 року була належна [PERSON] земельна ділянка із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022. Пунктом 3.2 рішенням Татарівської сільської ради №176-41/2019 від 16.05.2019 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,1381 га по [ADDRESS] із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування [PERSON] . Рішенням Татарівської сільської ради №183-42/2019 від 27.06.2019 року пункт 3.2 рішення сільської ради від 16.05.2019 року №176-41/2019 викладено у новій редакції: «Затвердити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,1381 га кадастровий номер 2611091201:13:003:0022 по [ADDRESS] із земель для ведення особистого селянського господарства в землі для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування [PERSON] . У 2019 році ТОВ «Геоземкадсервіс» на замовлення [PERSON] виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022, яким передбачена зміна її цільового призначення із ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, зазначений проект отримав відповідні погодження контролюючих органів. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №247142617 від 05.03.2021 року земельна ділянка площею 0,1381 га із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, цільове призначення-для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу) індексний номер:38888657 від 21.12.2017 року. Із долученої [PERSON] заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації зареєстрованої у Татарівській сільській раді 01.09.2005 року за №182 вбачається, що відповідач просила надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,03 га для обслуговування будинку та земельні ділянки площею 0,11 га, 0,15 га та 0,06 га для ведення особистого селянського господарства у с. Татарів уч. Мочари. Як слідує із рішення 23 сесії IV демократичного скликання Татарівської сільської ради №25 від 11.10.2005 року «Про питання землекористування на території сільської ради» [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації земельних ділянок площею 0,13 га, площею 0,12 га та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства на уч. Мочари. Відповідно до листа Ворохтянської селищної ради №02-23/160 від 15.03.2021 року адвокатський запит представника позивача про надання копій рішень Татарівської сільської ради про дозвіл на складання проекту землеустрою чи технічної документації щодо приватизації [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS] ; про затвердження проекту землеустрою чи технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки в порядку приватизації [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS] , кадастровий номер 26110911201:13:003:0022 площею 0,1381 га; про дозвіл на складення проекту землеустрою чи технічної документації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 площею 0,1381 га; про затвердження проекту землеустрою чи технічної документації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 площею 0,1381 га скеровано за належністю до архівного відділу Яремчанської міської ради, куди передані копії запитуваних рішень. Із повідомлення архівного відділу Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №14/01.4-15 від 24.03.2021 року вбачається, що рішення Татарівської сільської ради за період 1945-1991 роки знаходяться на зберіганні в обласному архіві, а рішення за 2011-2020 роки, погосподарські книги за 1975-2020 роки в архівний відділ на зберігання не поступали. Листом за вих. 24/01.4-01 від 30.08.2022 року архівний відділ Яремчанської міської ради Івано-Франківської області направив представнику позивача копію рішення Татарівської сільської ради №25 від 11.10.2005 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації [PERSON] та протокол 23 сесії сільської ради, яка відбулася 11.10.2005 року, а не 30.09.2005 року. Із протоколу 23 сесії Татарівської сільської ради IV демократичного скликання від 11.10.2005 року слідує, що на засіданні сесії розглядалось питання землекористування на території сільської ради за результатами розгляду якого прийнято рішення сесії «Про питання землекористування на території ради». У листі за №31/01.4-15 від 05.12.2022 року архівний відділ Яремчанської міської ради Івано-Франківської області вказав, що згідно документів Татарівської сільської ради 23 сесія 4 демократичного скликання проходила 11.10.2005 року, про що свідчить протокол та прийняті рішення. У рішенні від 11.10.2005 року «Про питання землекористування на території сільської ради» є дані про надання земельної ділянки [PERSON] , а саме в п.2.2: дати дозвіл на виготовлення технічної документації [PERSON] . Документи по 23 сесії 4 демократичного скликання від 30.09.2005року в архів на зберігання не поступали. Відповідно до повідомлення ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №29-9-0.331-3246/0/2-22 від 06.12.2022 року за інформацією, наданою відділом №4 управління надання адміністративних послуг головного управління в архіві відділу наявний архівний примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку(кадастровий номер 26110911201:13:003:0022) площею 0,1381 га, який виданий [PERSON] серією ІФ №103305, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 14.12.2005 року за №010529801575. В місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель не обліковується документація із землеустрою, що була підставою видачі державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] . Щодо бланку державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103305, зазначили, що даний бланк виданий 01.12.2005 року Яремчанському міському управлінню земельних ресурсів на земельну ділянку в с. Поляниця гр. Москаль (кадастровий номер 2611092001:22:002:0430). Згідно листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 29-9-0.331-463/0/2-23 від 06.02.2023 року за інформацією, наданою відділом ;4 управління надання адміністративних послуг Головного управління в архіві відділу відсутній архівний примірник державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в с. Поляниця(кадастровий номер 2611092001:22:002:0430), виданий [PERSON] серією ІФ №103305. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Частиною першою ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст.2 ЗК України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою. У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 40 ЗК України( тут і надалі- у редакції, чинній на час набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку), передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до положень ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення(викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи(ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст.120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Частиною першою ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами-ст.126 ЗК України. Відповідно до пунктів 2 та 10 Розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Відповідно до ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом . Частиною другою ст.95 ЗК України визначено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За приписами ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.ч.2,5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст.21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №910/1016/17 та від 17 квітня 2018 року у справі №914/1521/17 зазначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку. Частиною першою ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі-ст.657 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №520/10060/16-ц викладений правовий висновок, згідно з яким, визнаючи недійсним договір, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори. Відповідно до наведених правових висновків особа, яка не є стороною договору, має право на його оспорювання лише у разі, якщо такий договір стосується прав та/або інтересів цієї особи. Підставою звернення позивача до суду із вказаним позовом послужило виявлене накладення належної [PERSON] земельної ділянки із кадастровим 26110911201:13:003:0022 на земельну ділянку площею 0,25 га, що перебуває у користуванні [PERSON] внаслідок чого остання позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання земельної ділянки у власність шляхом безоплатної приватизації. В ході розгляду даної справи встановлено та підтверджується дослідженими доказами, що позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками по частині житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та у їхньому користуванні перебувала закріплена за вказаним житловим будинком земельна ділянка площею 0,93 га, з якої згідно встановленого ще у 1985 році порядку користування [PERSON] користувалась ділянкою площею 0,11 га та 0,03 га під будинком. 01.09.2005 року [PERSON] звернулась у Татарівську сільську раду із заявою, в якій просила надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,03 га для обслуговування будинку та земельні ділянки площею 0,11 га, 0,15 га та 0,06 га для ведення особистого селянського господарства у с. Татарів уч. Мочари. 14.12.2005 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 у якому зазначено, що відповідач набула у власність земельну ділянку площею 0,1381 га із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, що розташована у [ADDRESS] , яка по лінії А-Б межує із земельною ділянкою [PERSON] . Як встановлено судом, [PERSON] набула право власності на вищевказану земельну ділянку на підставі неіснуючого рішення Татарівської сільської ради №27 від 30.09.2005 року. Так дослідженими доказами підтверджується, що за результатами розгляду поданої відповідачкою заяви від 01.09.2005 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку Татарівською сільською радою IV демократичного скликання на засіданні 23 сесії, що відбулось 11.10.2005 року було прийняте рішення №25 яким надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації земельних ділянок площею 0,13 га, площею 0,12 га та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства на уч. Мочари було прийняте Татарівською сільською радою. Таким чином, відповідач 11.10.2005 року лише отримала дозвіл на виготовлення технічної документації щодо земельних ділянок, які бажала набути у приватну власність. Матеріали справи не містять і відповідачкою [PERSON] в ході розгляду справи не надано суду будь-яких доказів того, що на її замовлення уповноваженими землевпорядними організаціями чи суб`єктами господарювання був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи технічна документація із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1381 га на уч. Мочари у с. Татарів, яка в установленому законом порядку була подана на розгляд засідання сесії сільської ради. При цьому очевидним є той факт, що рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, яке приймається органом місцевого самоврядування за результатами розгляду виготовленої технічної документації, не могло бути прийняте раніше, аніж особа отримала дозвіл на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки, яка підлягала передачі у приватну власність. Однак, в даному випадку, як зазначено у Державному акті серії ІФ №103305, рішення сільської ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки датоване 30.09.2005 року, в той час як рішення про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку було прийняте Татарівською сільською радою лише 11.10.2005 року. Доказів того, що відповідач раніше вже зверталась у сільську раду із відповідними заявами про передачу у приватну власність земельних ділянок, а також щодо перебування у її користуванні інших ділянок, окрім вказаних в заяві від 01.09.2005 року, суду не надано і в ході розгляду даної справи не встановлено. В той же час дослідженими доказами підтверджується, що 11.10.2005 року відбулась 23 сесія Татарівської сільської ради IV демократичного скликання, а не 23 сесія Татарівської сільської ради VI демократичного скликання, як зазначено у виданому [PERSON] . Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 від 14.12.2005 року. При цьому, бланк виданого [PERSON] . Державного акту серії ІФ №103305 був виданий Яремчанському міському управлінню земельних ресурсів на земельну ділянку в с. Поляниця громадянина [PERSON] із кадастровим номером 2611092001:22:002:0430. На підставі виданого [PERSON] . Державного акту серії ІФ №103305 від 14.12.2005 року земельна ділянка із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 була зареєстрована у Державному земельному кадастрі та в подальшому відчужена відповідачкою на користь [PERSON] , яка здійснила зміну цільового призначення земельної ділянки. Позивачем [PERSON] в ході підготовки документів для проведення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, яка перебуває у її користуванні, встановлено, що на вказану ділянку накладається належна [PERSON] земельна ділянка із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, площа накладення згідно виготовленої у 2021 році ситуаційної схеми становить 0,0803 га. внаслідок чого позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Відповідних доказів щодо вилучення із користування [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] та передачі її у власність чи користування [PERSON] , відповідачами суду не надано, а також не спростовано встановлений факт накладення меж земельних ділянок. За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені факти, а саме те, що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1381 га із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, що розташована у с. Татарів уч. Мочари на всупереч законодавчо встановленого порядку, на підставі неіснуючого рішення Татарівської сільської ради, а при передачі вказаної ділянки у власність у її площу була включена частина земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, що перебуває у користуванні [PERSON] без її попереднього вилучення у землекористувача у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про те, що виданий на ім`я [PERSON] . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 від 14.12.2005 року підлягає визнанню недійсним. Враховуючи те, що [PERSON] в установленому законом порядку не набула права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022, остання відповідно не мала права розпоряджатись вказаним нерухомим майном шляхом укладення договору купівлі-продажу, а тому підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 21.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., за реєстром за №556, яка є похідною від основної вимоги. Водночас суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії Татарівської сільської ради від 30.09.2005 року №27 VI демократичного скликання про передачу [PERSON] земельної ділянки із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 слід відмовити, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що зазначене рішення сільською радою не приймалось і доказів протилежного судом не здобуто. Щодо позовної вимоги про скасування запису про право власності суд зазначає наступне. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно з пунктами 1, 2, 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Частиною третьою ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону № 2255-IX від 12.05.2022 року передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, у розумінні положень наведеної норми права у редакції, що була чинною з 16.01.2020 року на відміну від положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі №910/10963/19 зазначив, що виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Із зазначеного вбачається, що на момент подання позивачем заяви про зміну предмету позову законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про державну реєстрацію права, а отже, заявлена вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 26110911201:13:003:0022 не грунтується на вимогах закону та не підлягає до задоволення, а права позивача не можуть бути захищені у обраний нею спосіб, оскільки з часу внесення відповідних змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про скасування запису про державну реєстрацію не є підставою для вчинення реєстраційних дій. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 03.09.2020 року у справі №914/1201/19, від 16.09.2020 року у справі № 352/1021/19, від 04.11.2020 року у справі № 910/7648/19, від 31.03.2021 у справі №925/1550/19, від 16.02.2022 року у справі №910/10440/19. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №103305 від 14 грудня 2005 року, виданого на ім`я [PERSON] та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1381 га із кадастровим номером 2611091201:13:003:0022, що знаходиться за адресою с. Татарів, уч. Мочари Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, укладеного 21.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фрісом П.Л., за реєстром №556. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та невідповідністю ефективному способу захисту порушеного права. Із урахуванням заяви позивача судові витрати у даній справі слід віднести на рахунок [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial