Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 16.08.2008 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі - [PERSON] , який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 180. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Маргнанецького міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2013 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Вказав, що рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 06.08.2014 року за № 262 "Про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] " вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом із ним за його місцем реєстрації: [ADDRESS] . З серпня 2022 року [PERSON] самоусунулася від виховання дітей, участі у їх вихованні не приймає, не здійснює контроль за їхнім життям, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. З вказаного часу він повністю займається вихованням сина та доньки, матеріально їх утримує, забезпечує розвиток їх духовного стану. Просить суд визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання дітей в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми віку 18 років. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі. Представник служби у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області - головний спеціаліст служби у справах дітей Марганецької міської ради -Пархоменко О.С. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги позивача підтримує. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 16.08.2008 перебували у шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року було розірвано, рішення суду набрала законної сили 11.11.2013 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 19 серпня 2008 року реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 49 підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого повторно 08 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20 підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 06.08.2014 року за № 262 "Про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] " було визначено місце проживання дитини- [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Як зазначає позивач у позові, що також не заперечується відповідачем по справі, з серпня 2022 року [PERSON] самоусунулася від виховання дітей, участі у їх вихованні не приймає, не здійснює контроль за їхнім життям, не забезпечує необхідним харчуванням, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. З вказаного часу він повністю займається вихованням сина та доньки, матеріально їх утримує, забезпечує розвиток їх духовного стану. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої головою 34 кварталу Марганецької міської ради Дніпропетровської області Книш Н.В. від 06.01.2023 року та затвердженої підписами сусідів, діти: [PERSON] , та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] за його місцем реєстрації: [ADDRESS] . Матір дітей - [PERSON] , за вказаною адресою не проживає і зареєстрованою не значиться. Участі у вихованні дітей не приймає. З характеристики, виданою директором Марганецького ліцею №7 Марганецької міської ради Дніпропетровської області, на [PERSON] , ученицю 8А класу вбачається, дівчинка фізично та розумово розвинена. Зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою ученицею. Має навчальні досягнення достатнього рівня та здібності до вивчення предметів гуманітарного циклу. На уроках завжди уважна, активна, допомагає товаришам. У неї добрий загальний розвиток, вона багато читає. За характером врівноважена, відповідальна, розсудлива, дисциплінована. правила поведінки виконує свідомо. Користується авторитетом серед учнів класу та школи. Має багату друзів. Батько постійно цікавиться життям доньки, приймає активну участь у її вихованні, тісно співпрацює з класним керівником щодо навчання дитини, виступає з пропозиціями на батьківських зборах, допомагає класному керівнику у вирішенні організаційних питань у класі. Мати у вихованні дитини участі не приймає. З характеристики на студента 1 курсу відокремленого структурного підрозділу "Марганецький фаховий коледж НТУ "Дніпропетровська політтехніка" група АТ 2022 1/9 [PERSON] , 2007 року народження, виданої директором відокремленого структурного підрозділу "Марганецький фаховий коледж НТУ "Дніпропетровська політтехніка вбачається, що [PERSON] за час навчання показав задовільні та добрі знання. Він доброзичливий, уникає всього негативного, завжди коректний, шкідливих звичок не має. Матір студента в сім`ї не проживає. Батько сам виховує сина і є його опікуном. Батько багато уваги приділяє вихованню сина і в усьому допомагає йому. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 10 лютого 2023 року, в якій вона заявляє про те, що не визнає себе матір`ю дітей та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON] . [INFO] , яка засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. Заяву зареєстровано в реєстрі за №730. Відповідно до довідок, виданих лікарем амбулаторії№3 від 07.02.2023 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на д/о у сімейного лікаря не перебувають. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що вихованням, навчанням, забезпечення всім необхідним для життя та розвитку дітей займається лише батько дітей - [PERSON] . Матір дітей - [PERSON] , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , їх вихованням не займається, матеріально дітей не забезпечує, про дітей не піклується, участі в житті дітей не приймає. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем, як батьком дітей, без участі та підтримки відповідача. Діти перебувають на повному утриманні свого батька. Вищезазначене свідчить про ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. З висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] " від 02.03.2023 року №15/20-199 вбачається, що орган опіки та піклування Марганецької міської ради, розглянувши перелік документів щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку гр. [PERSON] по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини №14 від 28 лютого 2023 року, з метою проведення подальших заходів щодо соціального захисту дітей та реалізації їх права на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до дітей: [PERSON] . [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, якнайкращих інтересів дітей, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей: [PERSON] . [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , вона зобов`язана надавати матеріальну допомогу на їх утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, враховуючи матеріальне становище дітей та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2023 рок і до повноліття дітей. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивача про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про те, що вона також підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого: [ADDRESS] . Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на його користь, оскільки позов про позбавлення батьківських прав та встановлення місця проживання неповнолітньої дитини задоволено. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved