Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Свої вимоги заявниця мотивує тим, що вона та заінтересована особа [PERSON] деякий час зустрічались як чоловік та жінка та мали відносини. Після закінчення стосунків за її ініціативою [PERSON] став її переслідувати, погрожувати їй та вчиняти відносно неї незаконні дії - сексуальні домагання та насильство за ознакою статі. Заявниця посилається на те, що незаконні дії [PERSON] відносно неї почались з осені 2022 року і продовжуються до сьогодні. Так, починаючи з осені 2022 року він почав надсилати погрози та образи не телефон та месенджери їй та її знайомим, а саме нецензурні висловлювання та її характеристики як жінки, відносно її статі, її сексуального життя, зовнішності тощо, а також погрози проломити голову, застосувати зброю. Вказані погрози вона сприймає як реальні, оскільки в період їх відносин [PERSON] демонстрував їй наявну у нього зброю. Крім того, [PERSON] переслідує її та перестріває на вулиці, приходить до неї на роботу, стереже поблизу. В жовтні 2022 року вона вже зверталась до поліції на його неправомірні дії щодо події, що сталась 01.10.2022 року. В подальшому 09.03.2022 року вона звернулась до поліції із заявою щодо неправомірних діянь [PERSON] , який переслідував її, не давав пройти, штовхав та хапав за руки, в зв`язку із чим вона була змушена застосувати газовий балончик для свого захисту. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2023 року у справі № 754/4007/23 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 51 грн. Крім цього, [PERSON] з`явився вранці до неї на роботу та поки її не було залив клеєм вхідний замок її робочого кабінету, в зв`язку із чим вона також зверталась до поліції. З урахування наведеного, заявниця вказує на те, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] вона придбала газовий балончик та змушена носити його з собою навіть у день, а [PERSON] , не дивлячись на вказану постанову суду, продовжує її переслідувати та слідкує за нею на вулиці, перебуває біля роботи. В зв`язку із цим вона вже протягом тривалого часу знаходиться під психологічним тиском, який виражається в словесних образах, погрозах, приниженні, переслідуванні та залякуванні з метою спонукання її до сексуальних стосунків з [PERSON] . Його дії спричиняють шкоду її нормальному повсякденному життю та психічному здоров`ю та порушують її конституційні права та свободи. Посилаючись на викладені обставини, заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців із заборонами щодо: -перебування в її місці проживання за адресою: [ADDRESS] ; -перебування в її місці роботи за адресою: [ADDRESS] ; -наближення на 50 метрів до її місця роботи та проживання; -особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -ведення зі своєї ініціативи листування, телефонних переговорів із нею або контактування із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні просили вимоги заяви задовольнити. При цьому заявник вказала, що з 01.10.2022 року [PERSON] почав їй погрожувати словесно, через третіх осіб, фізичного насильства не було, тільки психологічне залякування. Замок у дверях її кабінету було залито клеєм 05.03.2023 року. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти вимог заявника заперечував, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ставлячи перед судом питання про видачу обмежувального припису [PERSON] , як на правові підстави для такої вимоги послалась на положення ЗУ «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» № 2866-ІУ та вказувала, що [PERSON] вчиняє відносно неї незаконні дії - сексуальні домагання та насильство за ознакою статі, а саме переслідує її, слідкує, погрожує, принижує та залякує з метою спонукання її до сексуальних стосунків із ним. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником у випадках, визначених Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, у випадках, визначених Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". За ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Заявниця звернулася до суду із заявою відповідно до п.2 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, як особа, яка постраждала від насильства за ознакою статі - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» (надалі Закон № 2866-IV), сексуальні домагання - дії сексуального характеру, виражені словесно (погрози, залякування, непристойні зауваження) або фізично (доторкання, поплескування), що принижують чи ображають осіб, які перебувають у відносинах трудового, службового, матеріального чи іншого підпорядкування; насильство за ознакою статі - діяння, спрямовані проти осіб через їхню стать, або поширені в суспільстві звичаї чи традиції (стереотипні уявлення про соціальні функції (становище, обов`язки тощо) жінок і чоловіків), або діяння, що стосуються переважно осіб певної статі чи зачіпають їх непропорційно, які завдають фізичної, сексуальної, психологічної або економічної шкоди чи страждань, включаючи погрози таких дій, у публічному або приватному житті; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення насильства за ознакою статі, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи накладення обов`язків на кривдника, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; За ст.21-4 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», постраждалі особи мають право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист у разі вчинення насильства, недопущення повторних випадків насильства; звернення особисто або через свого представника до суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; повагу до честі та гідності, уважне та гуманне ставлення з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; конфіденційність інформації особистого характеру, що стала відома під час роботи з такими особами; звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника в порядку, передбаченому законом; інші права, передбачені законодавством у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі. Відповідно до ст.21-5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до листа Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 09.05.2023 року № 150-аз/49-2023, 03.10.2023 року до Деснянського УП ГУНП у м.Києві надійшло звернення [PERSON] з приводу вчинення 01.10.2022 року відносно неї протиправних дій [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , біля ТЦ «Нова Лінія», яке в зв`язку з відсутністю підстав для внесення вказаної інформації до ЄРДР було скеровано до сектору дільничних офіцерів поліції та розглянуто відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян». Співробітниками СДОП Деснянського УП ГУНП у м.Києві за даним зверненням проведена перевірка в межах компетенції. Заявниці про результати розгляду звернення підготовлено та направлено відповідь про те, що на момент проведення перевірки встановити гр. [PERSON] не представилось можливим. У разі встановлення місцезнаходження останнього з ним буде проведено бесіду та попереджено про відповідальність у разі вчинення протиправних дій відносно неї. Також, у вказаному листі зазначено про те, що 09.03.2023 року до Деснянського УП ГУНП в м.Києві надійшло звернення [PERSON] з приводу того, що біля кінотеатру «Флоренція», який розташований по пр-ту Червоної Калини в м.Києві у неї стався конфлікт з колишнім хлопцем - [PERSON] , який постійно її переслідує. Під час проведення перевірки за вказаним зверненням з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення протиправних дій. Одночасно відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, який направлено до Деснянського районного суду для розгляду та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 28.04.2023 року у справі № 754/4007/23, 09.03.2023 року приблизно о 14.20 год. по [ADDRESS] [PERSON] вчинив хуліганські дії відносно [PERSON] , а саме хапав за руки, внаслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. Вказану справу 23.05.2023 року направлено до Київського апеляційного суду, відтак, зазначена постанова не набрала законної сили. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знає заявницю з травня 2022 року і знає, що заявниця із [PERSON] зустрічались. Після розриву стосунків [PERSON] все одно приходив до заявниці на роботу. Свідок вважає, що саме [PERSON] залив клеєм замок, це її особисте припущення. З осені 2022 року заявниця почала їй жалітись, що [PERSON] її переслідував, зустрічав під під`їздом, хапав за руки. Сам [PERSON] до всіх звертався, щоб організувати зустріч із заявницею. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знайомий із заявницею з жовтня 2022 року, вони є друзями. Йому відомо, що [PERSON] робив заявниці пропозицію одруження, вона відмовила. Свідок вказав, що не чув погроз з боку [PERSON] в бік заявниці, були тільки спроби з нею поспілкуватись. Зброєю [PERSON] не погрожував. Аналізуючи наявні матеріали справи, суд вважає, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного та фізичного насильства за ознакою статі та сексуальних домагань щодо неї зі сторони [PERSON] , а також ризиків, які можуть наступити в майбутньому в зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису. Зокрема суд звертає увагу на те, що сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів може свідчити про наявність конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї насильство за ознакою статі, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії насильству, які визначені Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Крім того, суд зауважує на те, що заявницею не надано жодних доказів щодо обставин події 01.10.2022 року, відтак, неможливо встановити, які ж саме дії були вчинені [PERSON] відносно заявниці. Також, відсутні будь-які докази щодо посилань заявниці на те, що [PERSON] залив клеєм вхідний замок до її робочого кабінету. Вищезазначені покази свідків також підстав для задоволення заяви не дають, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами по справі та з них не вбачається обставин, з якими закон пов`язує можливість вжиття обмежувальних заходів. Відтак, виходячи з викладеного, суд вважає, що наведені заявницею обставини не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» і надані заявницею докази як окремо, так і в сукупності, вказані обставини не підтверджують. Таким чином, [PERSON] в порушення ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити в майбутньому в випадку невидачі щодо [PERSON] обмежувального припису. А тому, аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи та судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти заподіяння насильства щодо заявниці, а мають місце неприязні стосунки сторін, які тривають певний час. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку що доводи заявниці про існування загрози вчинення [PERSON] насильства щодо неї чи продовження такого насильства в майбутньому, не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявниці і вважає заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відмова суду у видачі обмежувального припису не є абсолютною. За наявності для того у відповідної особи підстав вона не позбавлена права звернутися до суду у належний процесуальний спосіб із заявою про видачу нового обмежувального припису. Така особа може діяти на захист своїх прав, якщо такі порушуються, і в інший спосіб, що забезпечуватиме ефективний захист прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed