Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Шокарєву А.В. звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] відповідач народила дочку [PERSON] та покинула її з батьком - позивачем [PERSON] у час, коли тривають артобстріли та ракетні удари в Запорізькій області, а сама поїхала до Вінницької області в більш безпечне місце. Весь цей час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її життям, здоров`ям, не відвідує її, матеріально не забезпечує, тобто самоусунулась від виховання дитини. Всі обов`язки щодо піклування про дитину взяв на себе її батько - позивач [PERSON] . На підставі викладеного, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу). Ухвалою суду від 23.12.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.01.2023 уточнено анкетні дані відповідача, постановлено вважати належним відповідачем у справі № 314/3381/22 [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Цією ухвалою прийнято до розгляду уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою від 22.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Відповідач у судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернулась до суду із письмовим відзивом, у якому не заперечувала проти позовних вимог та просила провести розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області підтримала позовні вимоги, надавши висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Крім того, у судовому засіданні за клопотанням позивача допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що є тіткою позивача [PERSON] , проживає разом з ним в с. Грушівка Запорізького району Запорізької області. [PERSON] ще під час вагітності висловлювала думку про те, що бажає залишити дитину у пологовому одразу після народження, тільки завдяки умовлянням вона погодилась після пологів забрати дитину. Однак з перших днів життя Емілії дитиною не цікавилась, не годувала грудьми, не підходила на плач, відмовлялась навіть брати на руки новонароджену доньку. На 10 добу після пологів відповідач поїхала, залишивши дитину. З цього часу вона долею дитини не цікавиться, не спілкується з позивачем. Заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, а також свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків. [INFO] народилась [PERSON] , про що 30.11.2022 зроблено актовий запис № 201, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 30.11.2022 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Батьками дитини є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно довідок від 07.12.2022 № 2323-5002376222 та № 2323-5002376289 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані як внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту про відвідування сім`ї, новонароджена 16.11.2022 дитина проживає разом з батьком [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] покинула дитину [INFO] , виїхала у Вінницьку область, не зв`язок не виходить, розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться. Дитина доглянута, спокійна. В будинку чисто та затишно. У батька з дитиною є окрема кімната. Дитина забезпечена всім необхідним, зокрема, візочком, ванночкою, одягом, підгузками та дитячим харчуванням. Згідно акту обстеження умов проживання від 01.05.2023, [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживають як внутрішньо переміщеної особи в будинку тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання відповідають санітарним нормам. У будинку чисто, прибрано, тепло та затишно, Кімнати мебльовані, в достатній кількості наявні продукти харчування. Малолітня [PERSON] забезпечена всім необхідним для життя та розвитку. Батьку з малолітньою дочкою виділено окрему кімнату. В наявності візочок для прогулянок, ліжко, стільчик для годування, іграшки, дитяче харчування, підгузки та одяг. Ставлення між членами сім`ї дружнє, присутня взаємодопомога. Батько любить доньку, піклується про неї, з повагою та турботою ставиться до дитини, турбується про її добробут та здоров`я. Мати покинула дитину через 2 тижні після її народження, до теперішнього часу точне місце перебування матері не відоме, на зв`язок не виходить, долею своєї дитини взагалі не цікавиться. З висновку виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради, як органу опіки та піклування, від 09.05.2023 встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини, враховуючи, що [PERSON] самоусунулась від виховання своєї доньки, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За положеннями ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 встановлено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Аналізуючи наведене, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, аналізуючи матеріали справи, враховуючи положення ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 в тій частині, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, приходить до висновку, що позивачем доведені обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та вважає позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з того, що, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів законними та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку з 20.12.2022. Крім того, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1984 грн. 80 коп., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову до суду про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved