Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

1.Позовні вимоги. 15 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач [PERSON] , просить: - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на суму боргу за договором позики у розмірі 7700 (сім тисяч сімсот) доларів США; - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) понесені позивачем судові витрати. 2.Позиція позивача 14 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 7700 (сім тисяч сімсот) доларів США, які зобов`язалась повернути на вимогу [PERSON] у повному обсязі. Про отримання від позивача грошових коштів розмірі 7700 дол.США та прийняття зобов`язання повернути їх на вимогу [PERSON] , [PERSON] власноручно склала розписку відповідного змісту. У травні 2022 року позивач усно заявив вимогу відповідачеві про повернення грошових коштів, втім до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, уникає спілкування з позивачем, на даний час зв`язок із відповідачем у позивача відсутній, актуальні засоби зв`язку відповідача невідомі. Враховуючи викладене, позивачем обрано саме судовий спосіб захисту своїх прав шляхом звернення із даним позовом до суду. Сума, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 7700 дол.США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.02.2023 року (100дол.США=36,5686грн.) еквівалентно 281578 грн. 22коп.). Враховуючи, що зобов`язання [PERSON] перед позивачем було визначено в іноземній валюті долар США, в силу ч.2 ст.533 ЦК України, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначатиметься в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, тобто сума в гривнях буде визначена під час виконання судового рішення про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] . Просить стягнути з [PERSON] кошти на користь [PERSON] у валюті зобов`язання у доларі США. 3.Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подала. Заяв та клопотань про проведення розгляду за її відсутності не подавала. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 14 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «про стягнення боргу за договором позики» (а.с. 1-3). 28 лютого 2023 року отримано відмості про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 12). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження (а.с. 13). 03 березня 2023 року адвокат Скринник А.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , через систему «Електронний суд» надіслала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с. 17). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року клопотання адвоката Скринник А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції - задоволено повністю (а.с. 18). 19 травня 2023 року адвокат Скринник А.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , через систему «Електронний суд» надіслала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с. 36-37). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року клопотання адвоката Скринник А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції - задоволено повністю (а.с. 38). 15 травня 2023 року адвокат Скринник А.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , через систему «Електронний суд» надіслала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с. 53). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року клопотання адвоката Скринник А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції - задоволено повністю (а.с. 54). 25 травня 2023 року до суду від адвоката Скринник А.В. надійшла заява про надання оригінал письмового доказу та додано оригінал розписки [PERSON] від 14.02.2020 року (а.с. 55-57). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 5.Фактичні обставини встановлені судом. 14 лютого 2019 року [PERSON] , [INFO] , написала розписку, якою підтвердила, що 14.02.2020 року нею від [PERSON] отримані грошові кошти у розмірі 7700 (сім тисяч сімсот) доларів. Грошові кошти отримані у позику зобов`язується повернути на вимогу [PERSON] у повному обсязі (а.с. 6). Оригінал боргової розписки [PERSON] від 14 лютого 2019 року знаходиться на а.с. 57, яка була подана позивачем. На вимогу позивача повернути кошти, відповідачка не виконала свої зобов`язання, і гроші не повернула, що підтверджено наявністю у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки написаної [PERSON] . 6.Норми права застосовані судом. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до ст. 15 ЦК України: 1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України.\~Презумпція правомірності правочину 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. 7.Висновки і мотиви прийнятого рішення. Судом встановлено що між сторонами виник спір з підстав боргових зобов`язань які виникли внаслідок передачі позивачем грошових коштів на користь позивача, як договору позики укладеної у формі розписки оформленої власноруч відповідачем. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Судом враховується правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за змістом якої Верховним Судом вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.\~ Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом безпосередньо досліджена боргова розписка оформлена від імені відповідача [PERSON] від 14 лютого 2019 року, згідно до якої розписка написана власноручно відповідачем, що в ході розгляду справи відповідачем належним, допустимим і достатнім доказом не спростовано. Також, судом встановлено, що зі змісту даної розписки, оригінал якої подано до справи позивачем (а.с. 57), вбачається що [PERSON] отримала від [PERSON] 7700 доларів США у борг, і зобов`язується їх повернути на вимогу [PERSON] в повному обсязі. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Як встановлено судом, і підтверджено позицією сторони позивача, відповідачем не виконані зобов`язання із повернення боргу у розмірі 7700 доларів США, ні на час звернення із позовом ні на час розгляду справи по суті, що фактично підтверджено поданою позивачем до справи оригіналом боргової розписки [PERSON] на ім`я [PERSON] від 14 лютого 2019 року (а.с. 57). Крім того, судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як вбачається між сторонами досягнуто домовленість що грошовою одиницею за борговими зобов`язаннями є іноземна валюта як долар США, і саме суму визначену як 7700 доларів США і зобов`язалась повернути відповідач на користь позивача на виконання взятих на себе зобов`язань за борговою розпискою від 14 лютого 2019 року на вимогу позивача у повному обсязі. Крім того, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що позиція позивача і надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, повністю обґрунтовані доказами дослідженими в ході судового розгляду за їх сукупністю, які є належними і допустимими, з врахуванням у позивача оригіналу боргової розписки від 14 лютого 2019 року за якою у відповідача [PERSON] і виникли зобов`язання перед позивачем. Також, судом враховується, що жодним чином заявлені позовні вимоги не спростовані відповідачем, на підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем [PERSON] , але частково, у відповідності до змісту та істотних умов договору, які були досягнуті між сторонами і викладені за змістом боргової розписки, станом на 30 вересня 2013 року, щодо повернення отриманих від [PERSON] 14 лютого 2019 року у борг грошової суми у розмірі 7700 доларів США, які [PERSON] зобов`язалася повернути позивачеві на його вимогу, з врахуванням доказів належного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. Позивачем понесено судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 2816,00 гривень, що підтверджено квитанцією № 32528798800006324210 від 14 лютого 2023 року (а.с. 4). Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати понесені стороною позивача, підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved