Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суд із позовом до відповідача, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав стосовно сина [PERSON] та стягнення на утримання дитини аліментів в розмірі частини усіх видів заробітку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачкою. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, він не виконує покладені на нього законом обов`язки, не бере педагогічної, матеріальної, грошової та жодної іншої участі у вихованні дитини. А всі питання щодо його виховання, розвитку вирішуються позивачкою самостійно, самотужки, без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному утриманні позивачки, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення аліментів. Відповідач - [PERSON] , у судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення, в яких зазначає, що просить справу слухати без участі представника третьої особи. Заслухавши позивача та його представника, свідчення свідка , дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, 16.04.2016 сторони зареєстрували шлюб в Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. [INFO] від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] 11.04.2018 шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова Сторони проживають окремо, разом із позивачкою проживає син [PERSON] . За інформацією Міської дитячої поліклініки №32 ХМР від 12.10.2022р. [PERSON] , [INFO] перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. Вихованням та доглядом займається мати. Батько хлопчика до фахівців поліклініки не звертався, станом здоров`я сина не цікавився . За висновком психолога психологічного центру розвитку «Тривиум» членами своєї родини [PERSON] вважає маму, тітку (мамину сестру), брата [PERSON] та хрещеного батька ( [PERSON] ). [PERSON] жодного разу ні під час бесіди, ні у відповідях та запитання, ні у тестах не згадав про рідного батька, що свідчить, що він не знає батька, останнього немає у житті дитини. За даними Державної прикордонної служби України відповідач 13.03.2018р. виїхав за межі України та не повертався. За показаннями свідка [PERSON] (чоловік сестри позивача) у сторін мається син [PERSON] , однак відповідач - батько хлопчика, близько п`яти років взагалі сином не цікавиться та його не відвідує. Коли народився [PERSON] , десь через три місяці відповідач поїхав начебто на заробітки та більше не повертався. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно висновку департаменту служб у справах дітей виконкому ХМР №70 від 20.02.2023р., позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним. Надані докази у їх сукупності свідчать, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується із дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про умисне ухилення відповідача від виховання сина та свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дитину встановлюється кожен рік ЗУ «Про бюджет» Відповідач не працює (доказів суду не надано), інших утриманців не має. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи із дати звернення у суд із даним позовом до досягнення дитини повноліття. В силу п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved