Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 20 000,00 доларів США та 70 000,00 євро. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2021 [PERSON] звернувся до позивача з проханням надати в борг грошові кошти для ведення бізнесу. На що, позивач надав відповідачу 10 000,00 євро. 13.07.2021 [PERSON] знову звернувся до позивача та попросив кошти в розмірі 40 000,00 євро, які в подальшому позивач і надав. 13.07.2021 [PERSON] написав розписку, в якій зобов`язався повернути борг в сумі 50 000 євро до 13.07.2022. 23.07.2021 позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000,00 євро та 20 000,00 доларів США, про отримання яких [PERSON] зробив запис на розписці від 13.07.2021. Крім того, була домовленість, що у разі потреби, [PERSON] може повернути кошти достроково. Свої зобов`язання відповідач не виконав. У зв`язку з наявністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення, позивач звернувся до правоохоронних органів. 21.05.2022 [PERSON] написав розписку, що поверне позичені кошти 08.06.2022, а у разі неповернення зобов`язується передати у власність свої корпоративні права на 25% семиповерхової будівлі за адресою: м.Ужгород, пл. Кирила і Мефодія на користь позивача. Станом на час звернення до суду з позовом, відповідач своїх зобов`язань не виконав. Наразі в суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42021070000000422 від 29.12.2021 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 190 КК України. У рамках кримінального провадження слідчим було призначено почеркознавчі експертизи щодо встановлення особи, що написала розписки. Дійсність розписок та їх написання відповідачем підтверджується висновками судового експерта. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, разом з тим представником позивача подана заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. 30.05.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000,00 Євро, з терміном з 13.07.2021 по 13.07.2022. Як позичальник погоджується з тим, що заставою даного боргу є нерухоме майно, яке належить йому - це 25% майнового комплексу семиповерхової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено, що 23.07.2021 [PERSON] отримав 20 000,00 євро і 20 000,00 доларів США. Зазначає, що розписка підписана добровільно, без примусу, в повній дієздатності. 21.05.2022 [PERSON] написана розписка, про те, що він позичив у [PERSON] 13.07.2021 - 50 000,00 євро, 23.07.2021 - 20 000,00 євро і 20 000,00 доларів США. Зобов`язується повернути до 08.06.2022. В разі неповернення зобов`язується передати у власність свої майнові права - 25% семиповерхової будівлі за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] і майнові права переходять на нього. Зазначені розписки надавалися на експертизу в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021070000000422 від 29.12.2022. Як випливає з висновку експерта №СЕ-19/107-22/3815-ПЧ від 25.05.2022, рукописний текст на документі «Розписка» датованому 13.07.2021 та 23.07.2021 виконаний громадянином [PERSON] . Підписи на документі «Розписка» датована 13.07.2021 та 23.07.2021 у графах «Соханич», «Отримав 20 000 Є, 20 000 $» виконані громадянином [PERSON] . Як випливає з висновку експерта №СЕ-19/107-22/4434-ПЧ від 06.06.2022, рукописний текст на документі «Розписка» датованому [INFO] виконаний громадянином [PERSON] . Підписи на документі «Розписка» датована 21.05.2022 виконаний Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.213 ЦК України - зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ч.2 ст.218 ЦК - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦКУ - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 629 ЦКУ - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1046 ЦКУ - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1051 ЦК України - позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України. Згідно ст.530 ЦКУ - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.533 ЦКУ - грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При розгляді справи з поданих позивачем доказів встановлено наступне: Між сторонами 13.07.2021 укладено договір позики, дата укладення договору і розмір позики і факт отримання позичальником позики, а також строк повернення позики,- підтверджено розпискою позичальника від 13.07.2021р. В подальшому сторонами змінено строк виконання зобов`язання до 08.06.2022. Таким чином, відповідач отримала у позику від позивача 70 000,00 євро і 20 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 08.06.2022р. Дані умови позичальником не оспорені. Форма договору відповідає вимогам закону. Сторонами у договорі було визначено всі суттєві його умови. Також встановлено, що позикодавець умови договору виконав, передав позичальнику суму, обумовлену договором. Таким чином, для позичальника з даного договору виникли певні грошові зобов`язання перед позикодавцем. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Дане зобов`язання підлягає виконанню у відповідності до умов договору. І позивач має право вимагати від позичальника його виконання, тобто повернення вказаної у розписці суми. Відповідач не надав ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці, не довів безгрошовості розписки. Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив. Таким чином, письмовими доказами, наданими позивачем, підтверджено наявність у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання у сумі 70 000,00 євро і 20 000,00 доларів США. Відповідач не надав доказів на підтвердження сплати позивачу вказаної суми, на підтвердження виконання грошових зобов`язань у повному розмірі або у розмірі, більшому, ніж це вказує позивач, або на підтвердження наявності у нього грошового зобов`язання у меншому розмірі. Тому є підстави для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку за договором або для зменшення розміру зобов`язання , в даному випадку не встановлено. При вирішенні питання про валюту грошового зобов`язання, суд враховує позицію Великої палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та виходить з того, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані із зверненням до суду, а саме сплачений судовий збір в сумі 3 815,50 грн.

Outcome: approved