Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

21 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державної регуляторної служби України про визнання факту вчинення мобінгу посадовими особами Державної регуляторної служби України та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 24 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 28 березня 2023 року позивачем усунуто виявлені недоліки та надана до суду позовна заява до відповідача Державної регуляторної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Голова Державної регуляторної служби України Кучер Олексій Володимирович про визнання факту вчинення мобінгу посадовими особами Державної регуляторної служби України та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що працює у Державній регуляторній службі України з серпня 2015 року. До 05 грудня 2022 року займав посаду начальника Карпатського відділу Державної регуляторної служби України. Згідно Наказу Державної регуляторної служби України «Про переведення [PERSON]» від 02 грудня 2022 року за №723-к його було переведено з 05 грудня 2023 року на посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України. З моменту працевлаштування до Державної регуляторної служби України позивач добросовісно та сумлінно виконував свої посадові обов`язки, проте у п`ятницю 09 грудня 2022 року о 14 годині 09 хвилин до нього зателефонував нещодавно призначений на посаду начальника управління персоналом ДРС [PERSON] і вимагав негайного підтвердження перебування на робочому місці. Після надання відповідного відеопідтвердження у режимі відеодзвінка [PERSON] його повідомив у присутності заступника начальника управління персоналом - начальника відділу Ахтирченко Юлії Олександрівни та головного спеціаліста Центрально-Західного міжрегіонального відділу ДРС [PERSON], що єдиний його підлеглий - головний спеціаліст Центрально-Західного міжрегіонального відділу ДРС [PERSON] має негайно написати заяву про надання йому відпустки терміном на 30 календарних днів, незважаючи на воєнний час, відсутність бажання [PERSON] йти у відпустку та відсутність письмового погодження позивача такої заяви як безпосереднього його керівника. У понеділок 12 грудня 2022 року приблизно о 09 годині до позивача зателефонував начальник управління персоналом ДРС [PERSON] зі свого службового номеру телефону [NUMBER] і прямо запропонував написати заяву про звільнення за власним бажанням, повідомивши, що ця пропозиція надана за вказівкою голови Державної регуляторної служби України Кучера Олексія Володимировича . Позивач був глибоко шокований від такого повідомлення, оскільки жодних претензій до нього та до його діяльності за весь час роботи у Державній регуляторній службі України не було. Усі спроби зв`язатися особисто із головою Державної регуляторної служби України того дня чи згодом не мали результату. Кучер О.В. раптово перестав відповідати на його дзвінки. Зважаючи на вищеописану ситуацію такі дії названих посадових осіб спрямовані на приниження честі та гідності, ділової репутації, у тому числі вчинені з метою припинення трудових прав та обов`язків, які проявляються у формі психологічного тиску, зокрема, із застосуванням засобів електронних комунікацій, та створення відносно позивача атмосфери, яка змушує недооцінювати його професійну придатність. Власне наведені обставини вплинули на стан здоров`я позивача не тільки психологічно, а й фізично, що стало однією з причин погіршення стану здоров`я, і 12 грудня 2022 року його було направлено на стаціонарне лікування та госпіталізовано. З 12 грудня 2022 року по 26 грудня 2022 року, з 24 грудня 2022 року по 28 грудня 2022 року, з 29 грудня 2022 року по 02 січня 2023 року позивач перебув на лікарняному у зв`язку із поганим станом здоров`я, що підтверджується медичними висновками про тимчасову непрацездатність від 13 грудня 2022, року 24 грудня 2022 року та 29 грудня 2022 року. Відчуваючи болі в грудині, швидку втомлюваність, поганий та неспокійний сон, [PERSON] звернувся до лікаря, внаслідок чого згідно виписки №28 із медичної карти стаціонарного хворого перебував на стаціонарному лікуванні з 03 січня 2023 року по 20 січня 2023 року. З 02 січня 2023 року по 17 січня 2023 року, з 17 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, з 22 січня 2023 року по 03 лютого 2023 року, з 04 лютого 2023 року по 13 лютого 2023 року, 13 лютого 2023 року по 22 лютого 2023 року, з 21 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року, з 28 лютого 2023 року по 06 березня 2023 року, з 07 березня 2023 року по 17 березня 2023 року позивач перебував на лікарняному, оскільки були виявлені захворювання, які визнані підставою для видачі медичних висновків про тимчасову непрацездатність. Згідно висновку медико-соціальної комісії, позивачу повторно визначено другу групу інвалідності (загальне захворювання). Зазначене підтверджується виданою Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №756299 від 28 грудня 2022 року. Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи позивачу було видано Індивідуальну програму реабілітації інвалідів №1054 від 28 грудня 2022 року, де серед видів і форм реабілітаційних заходів передбачено стаціонарне лікування та санаторно-курортне лікування. 10 січня 2023 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в обласній інфекційній лікарні, позивач звернувся до голови Державної регуляторної служби Кучера О. В. із письмовими заявами про надання щорічної основної відпустки з 24 січня 2023 року. Важливим є той факт, що Наказом Державної регуляторної служби України «Про затвердження Графіка відпусток державних службовців Державної регуляторної служби України на 2023 рік» №758-к від 29 грудня 2022 року було затверджено Графік відпусток державних службовців Державної регуляторної служби на 2023 рік, згідно якого для позивача було передбачено основну та додаткові відпустки. Службовою запискою №222-07/1 від 17 січня 2023 року Управління організаційної роботи та документообігу Державної регуляторної служби України за підписом начальника Управління організаційної роботи та документообігу Жерибор Тетяни Віталіївни електронними засобами зв`язку [PERSON] повідомлено про нібито відсутність можливості розгляду в установленому порядку його заяв у паперовому вигляді з причини їх невідповідності пункту 192 Інструкції з документування управлінської діяльності в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну в Державній регуляторній службі України, затвердженого наказом Державної регуляторної служби № 153 від 12 серпня 2022 року, що вимагає погодження заяв з кадрових питань певними посадовими особами Державної регуляторної служби з обов`язковим накладанням їх кваліфікованих електронних підписів через систему електронного документування Державної регуляторної служби. 18 січня 2023 року позивач, все ще перебуваючи на стаціонарному лікуванні в обласній інфекційній лікарні, звернувся до голови Державної регуляторної служби Кучера О.В. через систему електронного документування ДРС (АСКОД) із письмовими заявами з накладанням свого кваліфікованого електронного підпису про надання щорічної основної відпустки з 31 січня 2023 року та грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. 19 січня 2023 року у системі електронного документування Державної регуляторної служби замість запису про погодження заяв, начальником Управління організаційної роботи та документообігу Державної регуляторної служби Жерибор Тетяни Віталіївни у графі «результат» нею зроблено записи «на доопрацювання», які унеможливили задоволення заяв позивача по суті, із коментарями: «На доопрацювання 19 січня 2023 року 09:46: Ви на лікарняному, одужуйте, після одужання пропоную повернутись до цього питання» та «На доопрацювання 19 січня 2023 року 09:45: відкритий лікарняний, пропоную повернутись після одужання, з робочого місця». 24 січня 2023 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні, позивач втретє звернувся до голови Державної регуляторної служби Кучера О.В. із письмовими заявами про надання частини щорічної основної відпустки з 07 лютого 2023 року та грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Дані заяви були надіслані до Державної регуляторної служби цінним листом з описом вкладення. Додатково вищевказані Заяви від 24 січня 2023 року були направлені в електронному вигляді безпосередньо на електронні адреси відповідальних посадових осіб Державної регуляторної служби. У тексті даного електронного відправлення було звернено увагу безпосередньо начальника Управління організаційної роботи та документообігу Жерибор Тетяни Віталіївни та інших відповідальних посадових осіб Державної регуляторної служби на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби щодо порядку оформлення та надіслання кадрових документів в умовах воєнного стану. Службовою запискою від 30 січня 2023 року за № 22-01/1 Управління організаційної роботи та документообігу Державної регуляторної служби України за підписом начальника Управління Жерибор Тетяни Віталіївни, електронними засобами зв`язку позивачу знову повідомлено про нібито відсутність можливості розгляду в установленому порядку його заяв у паперовому вигляді з причини їх невідповідності пункту 192 Інструкції з документування управлінської діяльності в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну в Державній регуляторній службі України, затвердженого наказом Державної регуляторної служби№ 153 від 12 серпня 2022 року, що вимагає погодження заяв з кадрових питань певними посадовими особами Державної регуляторної служби з обов`язковим накладанням їх кваліфікованих електронних підписів через систему електронного документування Державної регуляторної служби. Позивач зазначає, що твердження відповідача, які стали причиною для відмови у задоволенні заяв щодо відпуски та відповідних виплат про необхідність наявності кваліфікованих електронних підписів певних посадових осіб є незаконними та такими, що порушують його права та інтереси та створює напружену та образливу атмосферу та є безпідставним негативним виокремленням працівника з колективу. 23 січня 2023 року, 02 лютого 2023 року та 01 березня 2023 року позивач звертався до Державної служби України з питань праці (Держпраці) зі скаргами на неправомірні дії посадових осіб центрального апарату Державної регуляторної служби України щодо порушення ними моїх конституційних прав на працю та на відпочинок (в частині дотримання законодавства про працю щодо ненадання щорічної відпустки, невиплати матеріальної допомоги і мобінгу). Відповідно до Повідомлення «Про розгляд звернення» №Ц/2/242-ЦА-23 від 07 лютого 2023 року, Центральним міжрегіональним управлінням Держпраці надано відповідь про неможливість проведення позапланової перевірки додержання Державною регуляторною службою України вимог законодавства про працю з причини нібито відсутності в уніфікованій формі акта (Додатку №4 до форми Акта складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 27 жовтня 2020 року № 2161) питань про перевірку вимог законодавства про працю, що не відповідає дійсності. Разом з тим, позивача повідомлено, що Центральне міжрегіональне управління Держпраці листом від 07 лютого 2023 року за № Ц/2/361-3В-23 звернулося до Державної регуляторної служби України з пропозицією вжити заходів щодо недопущення порушення норм трудового законодавства по суті викладених у зверненні питань та «у разі підтвердження факту порушення роботодавцем Державної регуляторної служби України норм трудового законодавства відносно [PERSON] , вимагаємо вжити всіх заходів щодо усунення порушення, надавши Центральному міжрегіональному управлінню інформацію, документи та інші матеріали по суті викладених у звернені [PERSON] ». Цим листом Держпраці письмово попередила Державну регуляторну службу України про відповідальність за порушення законодавства про працю, передбачену чинним законодавством України. 14 лютого 2023 року позивач вчетверте звернувся до голови Державної регуляторної служби України Кучера О. В. із заявами про надання особі з інвалідністю частини щорічної основної відпустки з 01 березня 2023 року та грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. 28 лютого 2023 року на його особисту електронну скриньку надійшла копія листа від Державної регуляторної служби України за особистим підписом голови Державної регуляторної служби України Кучера О. В. про відкладення розгляду його заяв від 14 лютого 2023 року до закінчення його лікування та повернення до роботи. Дана копія листа зареєстрована за номером 3 від 28 лютого 2023 року та не містить відомостей про особу, що його готувала. Це свідчить про особисту причетність голови Державної регуляторної служби України Кучера О.В. до вчинення щодо позивача систематичних (повторюваних) тривалих, умисних, незаконних дій, спрямованих на припинення трудових прав та обов`язків шляхом спонукання до звільнення із займаної посади. Позивач вказує, що начальник Управління персоналом Державної регуляторної служби України [PERSON], а також начальник Управління організаційної роботи та документообігу Державної регуляторної служби України Жерибор Тетяна Віталіївна підпорядковані безпосередньо голові Державної регуляторної служби України Кучеру О. В. 07 березня 2023 року позивач отримав від Центрального міжрегіонального управління Держпраці лист «Про розгляд звернення» №Ц/2/446-ЦА-23, яким було повідомлено, що Центральне міжрегіональне управління повторно звернулося до керівництва Державної регуляторної служби України з пропозицією вжити заходів щодо недопущення порушення норм трудового законодавства по суті викладених у зверненні питань. Позивач зазначає, що заяви про надання щорічної основної відпустки або її частини були подані з урахуванням періодів тимчасової непрацездатності, а саме: 1)період тимчасової непрацездатності з 02 січня 2023 року по 17 січня 2023 року - заява від 10 січня 2023 року про надання щорічної основної відпустки з 24 січня 2023 року; 2)період тимчасової непрацездатності з 17 січня 2023 року по 20 січня 2023 року - заява від 18 січня 2023 року про надання частини щорічної основної відпустки з 31 січня 2023 року; 3)період тимчасової непрацездатності з 22 січня 2023 року по 06 лютого 2023 року - заява від 24 січня 2023 року про надання частини щорічної основної відпустки з 07 лютого 2023 року; 4)період тимчасової непрацездатності з 13 лютого 2023 року по 22 лютого 2023 року - Заява від 14 лютого 2023 року про надання частини щорічної основної відпустки з 01 березня 2023 року. З наведеного випливає, що на дату написання кожної заяви з урахуванням діючого на той момент медичного висновку про тимчасову непрацездатність, період початку відпустки припадав на день, коли позивач вже мав би бути на роботі та виконувати свої посадові обов`язки. Позивач вважає відмову голови Державної регуляторної служби України Кучера О.В. у наданні частини щорічної основної відпустки та виплаті грошової допомоги від 28 лютого 2023 року у зв`язку із відкладенням розгляду заяв від 14 лютого 2023 року до закінчення лікування та повернення до роботи є незаконною, а також вважає принизливою поведінку посадових осіб Державної регуляторної служби України щодо видумування різних та безпідставних причин для відмови у наданні йому відпустки та виплати грошової допомоги. Також позивач зазначає, що, перебуваючи на лікарняному та будучи особою з інвалідністю другої групи, така поведінка посадових осіб Державної регуляторної служби України щодо багаточисленних, незаконних, надуманих відмов на заяви, є висміюванням його становища та носить загрозливий характер для його здоров`я. Будучи тимчасово непрацездатним через захворювання, позивачем вчинялися всі можливі дії для отримання своєї законної щорічної відпустки та грошової допомоги, а посадові особи відмовами з підстав відсутності кваліфікованого електронного підпису, його перебування на лікарняному систематично та умисно принижували його честь і гідність. Отже, дії посадових осіб Державної регуляторної служби України є безпосередньо спрямованими на приниження честі та гідності, ділової репутації позивача, у тому числі вчинені з метою припинення трудових прав та обов`язків, які проявляються у формі психологічного та економічного тиску, зокрема шляхом створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (висміювання, поведінка принизливого характеру) та безпідставного позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень). Перебуваючи на лікарняному, 09 березня 2023 року позивачем було подано заяву про надання частини щорічної відпустки з наступним звільненням, заяву про надання грошової допомоги та заяву про звільнення за власним бажанням. 16 березня 2023 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення від Державної регуляторної служби України з листом № 887/20-23 від 16 березня 2023 року за підписом Кучера Олексія Володимировича , яким повідомлено про розгляд вищенаведених заяв від 09 березня 2023 року за наслідком яких позивачу було надано частину щорічної основної відпустки та грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, а 27 березня 2023 року буде звільнено із займаної посади начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України. Позивач [PERSON] вважає, що єдиним фактором, який вплинув на отримання частини відпустки та грошової допомоги є заява про звільнення від 09 березня 2023 року, тобто відповідач досягнув своєї мети шляхом вчинення посадовими особами Державної регуляторної служби України щодо нього систематичних (повторюваних) тривалих умисних дій та бездіяльності, які були спрямовані на приниження його честі та гідності, ділової репутації з метою припинення трудових прав та обов`язків, що проявлялись у формі психологічного та економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створеннянапруженої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушувала позивача недооцінювати його професійну придатність. Черговим аргументом, який підтверджує вчинення щодо позивача мобінгу посадовими особами відповідача, є те, що станом на 20 березня 2023 року видано службового посвідчення начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України. Звертає увагу, що посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України займає з 05 грудня 2022 року, проте посвідчення йому видано так і не було. Такі дії відповідача вважає формою мобінгу, а саме безпідставним негативним виокремленням працівника з колективу, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції з метою звільнення. Позивач вважає за необхідне здійснити стягнення відшкодування моральної шкоди, яка полягає у тому, що внаслідок неправомірного ненадання відпустки та грошової допомоги, позивачу було завдано моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього в подальшому додаткових зусиль для організації свого життя, а тому вважає ефективною формою захисту своїх прав та інтересів стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. За таких обставин позивач просить визнати фактами вчинення мобінгу (цькування) систематичні тривалі умисні дії та бездіяльність Державної регуляторної служби України в особі її голови Кучера Олексія Володимировича щодо начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України [PERSON] та стягнути з Державної регуляторної служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою суду від 30 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 квітня 2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Позивач вважає, що дії посадових осіб Державної регуляторної служби України є безпосередньо спрямованими на приниження його честі та гідності, ділової репутації, у тому числі вчинені з метою припинення його трудових відносин та обов`язків, які проявлялись у формі психологічного та економічного тиску, зокрема, шляхом створення стосовно нього напруженої, ворожої, образливої атмосфери (висміювання, поведінка принизливого характеру) та безпідставного позбавлення його частини виплат (премій, бонусів, інших заохочень). Метою мобінгу з боку відповідача, як зазначає позивач, було змусити його звільнитися за власним бажанням. Так, за погодженням з Кабінетом Міністрів України затверджено структуру Державної регуляторної служби України та 16 травня 2022 року було введено в дію оптимізовану структуру Державної регуляторної служби України і штатний розпис на 2022 рік. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 року № 369-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної регуляторної служби України з метою підвищення ефективності виконання основних функцій Державної регуляторної служби України, оптимізації виконання функцій, завдань, покладених на ДРС», були утворені шість міжрегіональних територіальних органів Державної регуляторної служби України як структурні підрозділи апарату Державної регуляторної служби України. Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», [PERSON] було повідомлено про скорочення, внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної регуляторної служби України посади начальника Карпатського відділу Державної регуляторної служби України, яку він обіймав (повідомлення про наступне звільнення від 03 червня 2022 року №90), та відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» йому запропоновано рівнозначні вакантні посади державної служби категорії «Б». Згідно статті 41 Закону України «Про державну службу», наказу Державної регуляторної служби України від 16 травня 2022 року № 95 «Про введення в дію структури Державної регуляторної служби України та штатного розпису на 2022 рік Державної регуляторної служби України», а також заяви [PERSON] від 02 грудня 2022 року, наказом Державної регуляторної служби України №723-к від 02 грудня 2022 року останнього з 05 грудня 2022 року переведено з посади начальника Карпатського відділу Державної регуляторної служби України на посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України з визначеним місцем його постійної роботи: м. Тернопіль Тернопільської області. Основним завданням Центрально-Західного міжрегіонального відділу ДРС є: реалізація державної регуляторної політики, політики з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності в межах Тернопільської, Рівненської, Хмельницької та Чернівецької областей. Відповідно пункту 3.31 Положення про Управління персоналом Державної регуляторної служби України, затвердженого наказом Державної регуляторної служби України від 13 вересня 2022 року № 169, Управління здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства про працю та державну службу в Державній регуляторній службі України, зокрема, контролює дотримання правил внутрішнього службового розпорядку. Протокольним дорученням Голови Державної регуляторної служби України № 18 від 09 грудня 2022 року було визначено дотримання режиму роботи співробітників міжрегіональних територіальних органів ДРС, забезпечувати упродовж робочого дня у телефонному режимі поточний контроль за місцем перебування працівників міжрегіональних територіальних органів ДРС. У разі відсутності їх на робочому місці без поважної причини більше 3 годин - інформувати Голову Державної регуляторної служби України. У зв`язку з відсутністю можливості контролю дотримання правил внутрішнього службового розпорядку працівниками міжрегіональних структурних підрозділів через відповідну комп`ютерну програму автоматизованої системи контролю доступу до приміщення адмінбудівлі Державної регуляторної служби України, Управлінням персоналу періодично здійснюється контроль перебування працівника на робочому місці в режимі відеоконференції. Відповідно до Положення про Управління персоналом Державної регуляторної служби України, на Управління покладено обов`язки здійснення аналітично-консультативного забезпечення роботи керівника державної служби з питань управління персоналом та надання консультативної допомоги з питань управління персоналом керівникам структурних підрозділів Державної регуляторної служби України, зокрема в частині проходження державної служби, звільнення, призначення. У телефонній розмові 12 грудня 2022 року [PERSON] просив кадровий підрозділ надати консультацію щодо звільнення за власним бажанням відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» та частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України, що зумовлено неможливістю продовжувати роботу у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи. Тобто питання про звільнення за власним бажанням ініційовано саме [PERSON] . Водночас того ж дня у телефонній розмові [PERSON] повідомив про перебування на лікарняному, як він пояснив «для планового проходження лікування». Відповідно до виписки із медичної картки №3001, наданої позивачем до позову, зазначені в дій діагнози пов`язані з хронічними хворобами, якими позивач страждає з 2003 року. Тобто знаходження на лікарняному з 12 грудня 2022 року не пов`язане з будь-яким тиском та цькуванням на роботі. Згідно з графіком відпусток працівників Державної регуляторної служби України на 2022 рік, затвердженим наказом від 23 грудня 2021 року № 859-к, [PERSON] було заплановано використання відпустки тривалістю 30 календарних днів у грудні 2022 року. У зв`язку із відкриттям позивачем 12 грудня 2022 року лікарняного відпустка [PERSON] не була погоджена, оскільки станом на цю дату фактична чисельність працюючих державних службовців у даному структурному підрозділі складала 2 особи ( [PERSON] та [PERSON] ) Тобто доводи позивача щодо змушення [PERSON] написати заяву про відпустку попри його небажання не відповідають дійсності. Стосовно доводів позивача про надання йому відпустки під час перебування на лікарняному, то перебуваючи на лікарняному в період з 12 грудня 2022 року по 17 березня 2023 року, [PERSON] кілька разів звертався до Голови Державної регуляторної служби України з питань щодо надання відпустки та грошової допомоги. Листом від 28 лютого 2023 року № 3 [PERSON] за результатами розгляду заяв від 14 лютого 2023 року повідомлено, що питання щодо відпустки та грошової допомоги буде вирішено відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про відпустки» після закінчення ним лікування та повернення до роботи. Крім того, відповідачем було розглянуто заяви [PERSON] від 09 березня 2023 року про надання частини щорічної основної відпустки, виплати грошової допомоги розмірі середньомісячної заробітної плати та про звільнення з займаної посади за власним бажанням та підготовлені відповідні накази. Вищезазначена інформація доведена до відома [PERSON] , якому надіслані належним чином завірені копії відповідних наказів за адресою місця проживання за наявними в особовій справі контактами. Разом з тим в процесі погодження заяви на звільнення [PERSON] 09 березня 2023 року надавалися чотири варіанти написання заяви. У зв`язку з технічними проблемами на поштовому сервері інформація Державної регуляторної служби України надсилалась в «Telegram Web». Такими чином, доводи про безпідставну відмову у наданні відпусток під час перебування на лікарняному не знайшли свого підтвердження та недоведені позивачем. Щодо невидачі службового посвідчення, то при переведенні [PERSON] 11 листопада 2021року на посаду начальника Карпатського відділу Державної регуляторної служби України, яку він обіймав до 04 грудня 2022 року, йому було видане відповідне службове посвідчення. Після його переведення з 05 грудня 2022 року на посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України службове посвідчення не виготовлялось у зв`язку з перебуванням [PERSON] з 12 грудня 2022 року по 17 березня 2023 року на лікарняному та неможливістю отримання ним посвідчення під власноручний підпис. Тобто після одужання та повернення до роботи у разі звернення [PERSON] до кадрового підрозділу, останньому було б видано службове посвідчення відповідно займаної посади з урахуванням вимог Положення про службове посвідчення працівників Державної регуляторної служби України, затвердженого наказом Державної регуляторної служби України від 21 червня 2019 року № 114. Такими чином, доводи позивача щодо мобінгу, який, у тому числі виражався у вигляді невидачі службового посвідчення, є необґрунтованим та недоведеним позивачем, як і недоведеним є факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди (а.с.99-107). 26 квітня 2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій вважає доводи відповідача необґрунтованими, незаконними, що не відповідають фактичним обставинам справи та порушують його права та інтереси, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 160-164). Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали на підставах, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом Державної регуляторної служби України №723-к від 02 грудня 2022 року [PERSON] з 05 грудня 2022 року переведено з посади начальника Карпатського відділу Державної регуляторної служби України на посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 15,32-33, 121, 130). [PERSON] звертався за медичною допомогою та отримував медичний висновок про тимчасову непрацездатність (а.с.16-30). Позивач є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 31, 84, 132-133, 134-135, 138, 151-152, 166). [PERSON] було видано індивідуальну програму реабілітації інвалідів (а.с. 32-33, 136-137). 10 січня 2023 року [PERSON] звертався із заявою до Голови Державної регуляторної служби України про надання щорічної основної відпустки з 24 січня 2023 року (а.с.34-35). Державною регуляторною службою України затверджений наказ «Про затвердження Графіка відпусток державних службовців Державної регуляторної служби України на 2023 рік (а.с. 36-37). Управлінням організаційної роботи та документообігу 17 січня 2023 року за № 222 складена службова записка [PERSON] про відсутність можливості розглянути заяви, подані у паперовій формі (а.с.38-39). 18 січня 2023 року [PERSON] звертався із заявою до Голови Державної регуляторної служби України про надання йому як особі з інвалідністю щорічної основної відпустки терміном 24 календарних дні з 31 січня 2023 року (а.с.40-41). 19 січня 2023 року у системі електронного документування Державної регуляторної служби щодо розгляду заяви від 18 січня 2023 року зроблено записи «На доопрацювання 19 січня 2023 року 09:46: Ви на лікарняному, одужуйте, після одужання пропоную повернутись до цього питання» та «На доопрацювання 19 січня 2023 року 09:45: відкритий лікарняний, пропоную повернутись після одужання, з робочого місця» (а.с. 42-45). 24 січня 2023 року [PERSON] звертався з заявою до Голови Державної регуляторної служби України про надання йому як особі з інвалідністю щорічної основної відпустки терміном 24 календарних дні з 07 лютого 2023 року (а.с.46-48). 17 січня 2023 року за № 222 Управлінням організаційної роботи та документообігу складена службова записка [PERSON] (а.с.49). Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці надана відповідь [PERSON] стосовно проведення перевірки у Державній регуляторній службі України в частині дотримання законодавства про працю щодо ненадання [PERSON] щорічної відпустки, невиплати матеріальної допомоги і мобінгу (а.с.50-52). Центральне міжрегіональне управління державної служби з питань праці зверталося до Державної регуляторної служби України про надання пояснень з приводу звернення [PERSON] стосовно вчинення відносно нього порушень законодавства про працю в Державній регуляторній службі України (а.с.53-57). 14 лютого 2023 року [PERSON] звертався із заявою до Голови Державної регуляторної служби України про надання йому як особі з інвалідністю щорічної основної відпустки терміном 24 календарних дні з 01 березня 2023 року (а.с.58-59). Листом від 28 лютого 2023 року № 3 [PERSON] за результатами розгляду заяв від 14 лютого 2023 року повідомлено, що питання щодо відпустки та грошової допомоги буде вирішено відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про відпустки» після закінчення ним лікування та повернення до роботи (а.с.60, 139). Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці надана відповідь [PERSON] стосовно проведення перевірки у Державній регуляторній службі України в частині дотримання законодавства про працю щодо ненадання [PERSON] щорічної відпустки, невиплати матеріальної допомоги (а.с.61-64). 09 березня 2023 року [PERSON] звертався з заявою до Голови Державної регуляторної служби України про надання йому частини щорічної основної відпустки терміном 7 календарних днів з 20 березня 2023 року з наступним звільненням за власним бажанням (а.с.65, 146). [PERSON] 09 березня 2023 року надана заява до Голови Державної регуляторної служби України про надання йому грошової допомоги при наданні щорічної основної відпустки з 20 березня 2023 року (а.с. 66). Позивач 09 березня 2023 року звертався із заявою до Голови Державної регуляторної служби України про звільнення із займаної посади 27 березня 2023 року за власним бажанням, відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу», після надання йому частини щорічної основної відпустки терміном 7 календарних днів з 20 березня 2023 року (а.с.67, 146-150, 167). Державною регуляторною службою України надана відповідь [PERSON] на його заяви від 09 березня 2023 року про надання частини щорічної основної відпустки, виплати грошової допомоги в розмірі середньомісячної зарплати та про звільнення із займаної посади за власним бажанням (а.с.68-69, 140-141). Наказом Державної регуляторноїслужби України від 16 березня 2023 року №36-в, [PERSON] начальнику Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 06 серпня 2020 по 05 серпня 2021 року, тривалістю 7 календарних днів, з 20 березня 2023 року по 26 березня 2023 року (а.с. 70, 142). Наказом Державної регуляторної служби України від 16 березня 2023 року №124-к, [PERSON] начальнику Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України надано грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку із щорічною основною відпусткою (а.с.71, 143). Наказом Державної регуляторної служби України від 16 березня 2023 року №125-к звільнено [PERSON] начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України із займаної посади з 27 березня 2023 року за власним бажанням, відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» та частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» (а.с.72,144). Державною регуляторною службою України 21 червня 2019 року винесено наказ № 114 «Про внесення змін до Положення про службове посвідчення працівників Державної регуляторної служби України, затвердженого наказом Державної регуляторної служби України від 18 серпня 2015 року № 52 (зі змінами)» (а.с.74, 75-77). 15 березня 2023 року Державною регуляторною службою України винесено наказ № 40 «Про внесення змін до Положення про службове посвідчення працівників Державної регуляторної служби України, затвердженого наказом Державної регуляторної служби України від 18 серпня 2015 року № 52 (зі змінами) ( у редакції наказу Державної регуляторної служби України від 21 червня 2019 року № 114)» (а.с.78). Положення про Управління правового забезпечення Державної регуляторної служби України затверджено наказом Державної регуляторної служби України від 28 вересня 2022 року № 176 (а.с.109-115). Положення про відділ претензійно-позовної роботи Управління правового забезпечення Державної регуляторної служби України затверджено наказом Державної регуляторної служби України від 28 вересня 2022 року № 176 (а.с.116-120). [PERSON] 03 червня 2022 року підписано повідомлення про наступне звільнення (а.с.125-126). 03 червня 2022 року позивач звертався до Голови Державної регуляторної служби України про переведення його на посаду начальника Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України з 13 червня 2022 року, про що видано наказ 02 грудня 2022 року № 723-к (а.с.127). Державною регуляторною службою України 02 грудня 2022 року складений протокол № 11 доведення інформації до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку (а.с.128-129). 23 грудня 2021 року Державною регуляторною службою України затверджений наказ № 859-к «Про затвердження Графіка відпусток державних службовців Державної регуляторної служби України на 2022 рік» (а.с. 153-154). 02 грудня 2022 року позивач звертався до Голови Державної регуляторної служби України про переведення його у зв`язку зі змінами у структурі на посаду начальника Центрально-Західного міжрегіонального відділу Державної регуляторної служби України з 05 грудня 2022 року, про що видано наказ 02 грудня 2022 року № 723-к (а.с. 130, 155). Державною регуляторною службою України дана відповідь [PERSON] на його заяву від 03 червня 2022 року про переведення на посаду начальника Західного міжрегіонального відділуДержавної регуляторної служби України (а.с.156-157). Позивач 21 листопада 2023 року звертався із заявою до Голови Державної регуляторної служби України про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с.165). Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За вимогами частини першої-четвертої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина друга статті 2 Кодексу законів про працю України передбачає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Стаття 2-2 Кодексу законів про працю України встановлює заборону мобінгу (цькування). Так, мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: - створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); - безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); - нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; - нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; - безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); - необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу. Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням). Вчинення мобінгу (цькування) заборонено. Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду. Згідно частини другої статті 173 Кодексу законів про працю України, у разі ушкодження здоров`я працівника, причиною якого став мобінг (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, заподіяна шкода відшкодовується у розмірі понесених витрат на лікування. Відповідальність за мобінг (цькування) працівника встановлена ст.173-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст.221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст.173-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справах про правопорушення, передбачені статтею 173-5 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Суд розглядає вже складені протоколи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. Таким чином, посилання позивача на застосування щодо нього з боку відповідача усілякого роду психологічного тиску та створення нестерпного робочого середовища (мобінгу) можуть бути, за умови їх підтвердження, підставою для притягнення осіб, винних у порушенні вимог чинного законодавства про мобінг (цькування) працівника до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте позивачем не надано судового рішення, що набрало законної сили, про притягнення за ст. 173-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення до адміністративної відповідальності третьої особи Кучера О.В. за мобінг (цькування) працівника [PERSON] . Та обставина, що позивач протягом певного часу перебував на лікуванні, не свідчить про вчинення мобінгу (цькування), враховуючи захворювання, яким страждає позивач. До того ж, відповідно до цих наданих медичних довідок, позивач проходив обстеження та лікування, а не звертався за екстреною медичною допомогою. Крім того, суд зауважує, що позивач не погоджуючись з діями (бездіяльністю) відповідача щодо порядку розгляду заяв про надання відпустки та грошової допомоги, невидачі службового посвідчення, не оспорює такі дії (бездіяльність) та не висуває вимог про визнання таких дій (бездіяльності) незаконними. Проаналізувавши всі викладені позивачем факти, які він пов`язує із його мобінгом (цькуванням), суд дійшов висновку, що вони ґрунтуються саме на його незгоді з діями та рішеннями роботодавця, проте не свідчать про обмеження прав і свобод позивача. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання дій посадових осіб Державної регуляторної служби України спрямованими на приниження честі та гідності, ділової репутації позивача, у тому числі вчинені з метою припинення трудових прав та обов`язків, які проявляються у формі психологічного та економічного тиску, зокрема шляхом створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (висміювання, поведінка принизливого характеру) та безпідставного позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень), не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому в задоволенні цих вимог необхідно відмовити. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн суд зауважує, що вони є похідними від вищенаведених вимог. Відмова у задоволенні таких вимог обумовлює й відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд також знаходить слушними посилання відповідача на те, що завдання моральної шкоди позивачеві не підтверджено належними та допустимими доказами, вина відповідача у її заподіянні не встановлена, причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та поведінкою відповідача відсутній. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed