Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ДП «Сервісно-видавничий Центр» в якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку у розрахунку при звільненні, у розмірір 116432, 33 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невиплачений грошовий дохід у розмірір 34157, 43 грн.; - судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивовано тим, що [PERSON] звільнено чс посади начальника Відділу бухгалтерського та податкового обліку за угодою сторін, наказом державного підприємства «Сервісно-видавничий ценрт» «Про звільненння [PERSON] » від 13.01.2022 року №8-п. У день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок по заробітній платі і позивач був змушений звернутись до суду, за для отримання судового наказу для отримання належних їй виплат. Судовий наказ було видано 29.06.2022 року, а належні позивачу кошти стягнуто у повному обсязі лише 22.02.2023 року. Відповідно до розрахункових листів за листопад і грудень, сума доходів нарахованих позивачу, складає 18900, 00 грн. та 20522, 13 грн., що загалом складає 39422, 13 грн. Також згідно розрахункових листів кількість фактично відпрацьованих робочих днів у листопаді 2021 та грудні 2021 складає 22 та 21 день, що заголом 43 робосі дні. Отже, середньомісячна заробітна плата складає 916, 79 грн. Кількість робочих днів за 6 місяців, що минули з дня звільнення позивача з роботи - 129. Проте у судовому наказі Подільсокого районного суду м. Києві від 29.06.2022 року з відповідача вже стягнуто середньоденний заробіток за час затримки розрахунку у сумі 1833, 58 грн. Таким чином середній заробіток, який має бути виплачений позивачу за затримку повного розрахунку при звільненні складає 116432, 33 грн. Окрім цього, у зв`язку з тим, що позивач з затримкою отримала належну їй заробітну плату, остання має право на компенсацію відповідно до Закону України «2050-ІІІ та Порядком №159. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2023 року у справі відкрито провадження за праилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30.05.2023 року від представника відповідача ДП «Сервісно-Видавничий центр» - Михалюк К.О. до суду надійшов відзив, в якому зазначає, що заявлена позивачем сума повинна враховувати суми та види податків та за рахунками відповідача повинна бути в наступному виді - 116432, 33 грн. середнього заробтіку з урахуванням ПДФО за ставкою 18% у розмірір 20957, 8 грн. та військового збору за ставкою 1.5% у розмірір 1746, 48 грн., 34157, 43 грн компенсації за невиплачений грошовий дохід з урахуванням ПДФО за ставкою 18% у розмірір 6148, 33 грн. та віськового збору за ставкою 1.5% у розмірір 512, 36 грн. та стягнути суму середнього заробтіку та компенсації на користь позивача після утримання податків. Щодо судових витрат представник відповідача просить зменшити суму витрат на правничу допомогу до 5000, 00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Згідно наказу ДП «Сервісно-Видавничий центр» від 13.01.2022 року №8-п про звільнення [PERSON] , [PERSON] , начальника Відділу бухгалтерського та податкового обліку звільнено з 13.01.2022 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с 12). Згідно розрахункового листа ДП «СВЦ» за листопада 2021 рок ута грудень 2021 року, [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 18900, 00 грн. та 28066, 53 грн., з яких 7544, 40 грн. - оплачувана відпустка (а.с. 15). Як вбачається з судового наказу Подільского районного суду м. Києва від 17.01.2022 року, справа №758/614/22 з ДП «СВЦ» на користь [PERSON] стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної платии у розмріір 144962, 70 грн. та середній заробіток за весь час затримки по рахнку у сумі 1833, 58 грн. (а.с.13). Згідно довідки про доходи [PERSON] від 13.01.2022 року, останній нараховано 477245, 59 грн. доходу, з яких: 4722, 46 грн. утриманого ППО, 85904, 41 сума ПДФО, 7158, 69 грн. сума утриманого військового збору (а.с. 16). Разом з тим, з довідки про доходи від 13.01.2022 року №23 затримка заробітної плати відкліковується з липня 2021 року до січня 2022 року. Судом встановлено, що належні позивачу [PERSON] грошові кошти стягнуті у повному обсязі 22.02.2023 року, що також не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, суд враховує таке. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Питання, пов`язані зі здійсненням виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, регулюються КЗпП України та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до проведеного стороною позивача розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку з січня 2022 року по лютий 2023 року, заборгованість становить 116432, 33 грн. = 129 (кількість робочих днів за шість місяців, що минули з дня звільнення) Х 916, 79 грн. (середньоденна заробітна плата). Відповідний розрахунок суд приймає до уваги, адже проведений відповідно до вимог чинного законодавства з цього питання. Заперечення із сторони відповідача щодо невірного проведення розрахунку, зокрема не врахування позивачем сум та видів податків, суд вважає необгрутнованими, оскільки суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. З матеріалів справи вбачається, що відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, а тому у нього в силу наведених норм закону виник обов`язок виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). За положеннями п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Як випливає з розрахунку, наданого позивачем, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з липня 2021 по січень 2022 року становить 34157, 43 грн. З огляду на те, що відповідачем не спростовано вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 34157, 43 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. Окрім цього, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За положеннями ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. На підтвердження витрат за надання правничої допомоги позивачем подано докази, а саме: договір про надання професійної правничо (правової) допомоги №03/23 КСМ від 03.03.2023 року, улкданого між АБ «Олег Зудінов та Партнери» та [PERSON] ; рахунок №03-03 від 03.03.2023 року на загльгу суму 10000, 00 грн.; меморіальний ордер №@2PL436084 від 03.03.2023 року на суму 10000, 00 грн. При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховуючи конкретні обставини справи, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі 20000, 00 грн. є співмірним зі складністю справи, значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Таким чином, позивачем підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000, 00 грн., які підлягають до стягнення з відповідача ДП «Сервісно-видавничий Центр» пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved