Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] та є її власником. Позивач зазначає, що відповідач у квартирі не проживає з 2015 року. Витрат на утримання квартири відповідач не здійснює, а лише зареєстрований в ній. Оскільки наявність реєстрації відповідача перешкоджає в повному обсязі реалізувати право власності, позивач просить в судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 09.01.2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Відповідач не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час слухання справи повідомлялась судом належним чином за місцем реєстрації. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. Відповідно до ст.280 ЦПК України та на підставі заяви позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 04.03.2015 року по теперішній час та є співвласником зазначеного майна, придбаного за час перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 12.04.2014 року №169 [PERSON] прибув на тимчасове проживання до м. Києва з АР Крим. Це також підтверджується довідкою від 20.11.2014 року №3002005100 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. В матеріалах справи наявні копії паспортів [PERSON] , [INFO] : паспорт громадянина України та паспорт виданий на її ім`я російською федерацією. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] зареєстровані 4 особи, зокрема, особа з датою народження [INFO] . Вищевказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.01.2015 року, яка відповідно до свідоцтва про шлюб є дружиною позивача з 14.02.2009 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачує з жовтня 2019 року комунальні послуги та несе витрати на утримання майна. Відповідно до акту №1215 від 15.12.2022 року про фактичне не проживання особи за адресою: [ADDRESS] , складеного ОСББ «Затишна оселя 17/31А», в даній квартирі з 2015 року не проживає [PERSON] , [INFO] . В квартирі проживає [PERSON] , [INFO] . Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно з положеннями статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 2015 року, не проживає в зазначеному житлі, не несе витрат на його утримання, квартирою не цікавиться. Будь-які докази, що відповідачу створювались перешкоди у користуванні жилим приміщенням матеріали справи не містять. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved