Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

12 квітня 2023 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження сина в графі батько було зазначено [PERSON] і прізвище сина також записано за прізвищем та по батькові батька [PERSON] . Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалося з 01.03.2021 року сторони проживають окремо. Малолітній син проживає з позивачем за однією адресою реєстрації. Зазначає, що відповідач [PERSON] взагалі не приймає участь у вихованні та спілкуванні з їхнім сином [PERSON] . Вже майже два роки як відповідач не цікавиться сином, не дбає про його матеріальне забезпечення та його потреби. На даний час позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років. Доходів, які вона отримує на сьогоднішній день не достатньо для повноцінного матеріального утримання сина. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд проходить до висновку про розгляд справи на підставі\~ст.280 ЦПК України\~в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.12.2017 р. Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, [PERSON] народився [INFO] в м. Рівне, його батьками вказані сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] . Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~та ст. ст.\~150,\~180 Сімейного кодексу України\~передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1\~ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумі для дитини відповідного віку, відповідає чинним нормам\~Сімейного кодексу України\~та не порушує прав позивача як отримувача і прав відповідача як платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що відповідач є працездатною особою. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved