Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

28.02.2023 позивачка звернулася у суд з позовом, у якому просить розірвати трудовий договір між працівником і фізичною особою, укладеного 31 січня 2007 року між нею та [PERSON] , як фізичною особою-підприємцем. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідачка не виконувала взяті на себе обов`язки роботодавця, не виплачувала заробітну плату та не забезпечувала їй належні умови праці. Надалі вона не працювала та не цікавилась подальшою долею вищезазначеного трудового договору. На даний час у неї виникла необхідність працевлаштування та вона дізналась, що досі перебуває в трудових відносинах з ФОП [PERSON] , що договір від 31 січня 2007 року між ними не розірваний. 10.01.2017 ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність. З огляду на викладене, просила розірвати трудовий договір, укладений 31 січня 2007 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] . 29.03.2023 судом відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 28.04.2023 розгляд справи відкладено для повторного виклику відповідача. 29.05.2023 учасники справи не з`явилися у судове засідання. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв, виклик останнього також був здійснений в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, заяв чи клопотань не подала. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м. Червонограді Львівської області між фізичною особою-підприємцем [PERSON] , 1984 року народження, та [PERSON] , [INFO] , укладено безстроковий трудовий договір, на підставі якого остання прийнята на посаду перукар (перукар-модельєр), з помісячною платою в розмірі мінімальної заробітної плати, що підтверджується копією трудового договору. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02 травня 2023 року [PERSON] 31 жовтня 2010 року зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] відбулась 10 січня 2017 року. Статтею 43 Конституції України гарантується кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року за №260, передбачено, що у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору проводиться за умови подання фізичною особою-підприємцем (або за дорученням уповноваженою нею особою) та працівником двох примірників трудового договору. З дослідженої в судовому засіданні копії безстрокового трудового договору від 31 січня 2007 року та копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що позивачка є працевлаштованою на посаду перукаря у відповідачки [PERSON] , діяльність якої як фізичної особи-підприємця припинена. Таким чином, на час розгляду справи судом трудові відносини між сторонами не припинені, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Позивачка [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, отже таке підлягає захисту в судовому порядку. За таких обставин суд вважає заявлені вимоги щодо розірвання трудового договору між працівником і роботодавцем обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати складаються з 1073,60 грн., сплачених позивачем у якості судового збору, і в силу приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню у його користь з відповідачки. На підставі наведеного,

Outcome: approved