Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 червня 2014 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року припинили шлюбні відносини за негідної поведінки відповідача. Примирення між ними не відбулося. Вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно. Позивачка в поданій заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з відповідача судові витрати просить не стягувати; проти заочного розгляду справи заперечень не має (вх.№ЕП-221/23 вх.22.05.2023). Відповідач згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 03 травня 2001 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.7). За відомостями ВОМІРМП УДМС України в Луганській області від 18 лютого 2022 року №4488/1058 [PERSON] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Оскільки зареєстроване місце проживання відповідача не відоме, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду відповідач не повідомив. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 05 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 38); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 05 червня 2014 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом № 13 від 03 липня 2014 року (а.с. 5). З 2018 року шлюбні відносини між подружжям припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, син сторін [PERSON] проживає разом із позивачкою. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивачки суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved