Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем, та приєдналася 22 січня 2016 року до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Оператор ГРМ, яким є АТ «Харківгаз», підтверджує відкриття на ім`я відповідача [PERSON] особового рахунку та фактичний обсяг розподілу природного газу на його користь за адресою проживання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання за період з 29 лютого 2016 року по 31 жовтня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 28234,48 грн. Однак заборгованість до теперішнього часу не сплачена. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, позивачем були нараховані 3% річних на суму заборгованості в розмірі 2542,28 грн. та інфляційні втрати в розмірі 7679,78 грн. Ухвалою від 22 грудня 2020 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Заочним рішенням від 22 січня 2021 року позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» були задоволені в повному обсязі та стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги з газопостачання у розмірі 28234,48 грн., а також 3% річних в розмірі 2542,28 грн., інфляційних втрат в розмірі 7679,78 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. 30 березня 2023 року відповідачем [PERSON] в особі представника [PERSON] була подана заява про перегляд заочного рішення. За результатами розгляду цієї заяви ухвалою від 04 травня 2023 року заочне рішення від 22 січня 2021 року в справі № 635/8060/20 було скасовано та призначено справу позовом ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою відповідачу [PERSON] був визначений 15-денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву. Відповідач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] 13 травня 2023 року направила до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з таких підстав. По-перше, відповідач [PERSON] володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності; іншими співвласниками являються [PERSON] і [PERSON] . Від так кожен з співвласників повинен нести відповідальність за утримання своєї частки майна, в той час як стягнення усієї заборгованості лише з відповідача покладає на неї надмірний тягар утримання усього будинку. Отже позов слід було подавати до усіх співвласників як солідарних боржників, навіть ураз відсутності укладених з ними письмових договорів про надання житлово-комунальних послуг. По-друге, позовну заяву було подано до суду 30 листопада 2020 року про стягнення боргу, який утворився за період з 29 лютого 2016 року по 31 жовтня 2020 року. Тому до вимог позивача слід застосувати позовну давність, перебіг строку якої слід обраховувати з моменту, коли позивач міг дізнатися про порушення його права. Та оскільки позовна давність спливла до основної вимоги, то вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог позивача. Інших процесуальних заяв по справі учасниками судового процесу не подано. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В судове засідання представник ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» Шевченко Д.В. не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи він був повідомлений завчасно та у належний спосіб через систему «Електронний суд», зареєстрованим учасником якої він є. Про причини неявки представник позивача не повідомив. Неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові пояснив, що позовні вимоги не визнає, та просив в їх задоволенні відмовити з мотивів, наведених у відзиві. Також представник відповідача пояснив, що співвласники житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] і [PERSON] являються батьками відповідача [PERSON] ; в будинку улаштована лише одна система газопостачання і особовий рахунок споживача природного газу оформлений лише на ім`я [PERSON] , але вона не проживає в будинку останні сім років. В судовому засіданні, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне встановлено наступне. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 327171824 від 28 березня 2023 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві спільної часткової власності в 3/50 частках на ім`я [PERSON] на підставі рішення Народного суду Харківського району Харківської області № 2-318 від 12 січня 1990 року, в 7/50 частках на ім`я [PERSON] на підставі рішення Народного суду Харківського району Харківської області № 2-318 від 12 січня 1990 року, та 4/5 частинах на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 квітня 2008 року приватним нотаріусом ХРНО Клопотовим С.Д. за реєстр. № 1499. Представник відповідача [PERSON] в своїх поясненнях вказав, що співвласники [PERSON] і [PERSON] являються батьками відповідача [PERSON] . Але доказів на підтвердження існування родинних зв`язків між співвласниками разом з відзивом або окремо до початку судового розгляду не подав. Згідно з обліковими даними відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області станом на 21 грудня 2020 року відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 31 травня 2008 року. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2). Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. 22 січня 2016 року відповідач [PERSON] підписала Заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, яка була адресована ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Даний документ підтверджує, що саме відповідач [PERSON] є споживачем послуг ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . На ім`я споживача [PERSON] був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Зі слів представника відповідача в житловому будинку, співвласником якого є [PERSON] , улаштована лише одна система газопостачання. Тому, враховуючи інформацію про відкриття на ім`я відповідача особового рахунку, це дає змогу зробити висновок, що саме [PERSON] являється індивідуальним споживачем природного газу. Доводи представника відповідача про необхідність покладення на інших співвласників солідарного обов`язку по оплаті послуг з газопостачання суд відхиляє, оскільки такі співвласники, навіть за умови відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, все одно виступають індивідуальними споживачами послуг, які надає ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним. Згідно з п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п. 5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору. Згідно з наданого ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» розрахунку вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , заборгованості по оплаті за спожитий природний газ станом на 29 лютого 2016 року з боку [PERSON] не існувало. Споживання природного газу по особовому рахунку [PERSON] обліковується лише в березні 2016 року, було спожито 6173,00 м.куб. природного газу вартістю 28234,48 грн. Споживання природного газу в період з 01 квітня 2016 року і по 31 жовтня 2020 року не відбувалось. На підставі викладеного, у [PERSON] виникло зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з газопостачання в розмірі 28234,48 грн. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Але заборгованість до теперішнього часу споживачем [PERSON] не сплачена. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, позивачем ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на підставі ст. 625 ЦК України обґрунтовано нараховано 3% річних у розмірі 2542,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7679,78 грн. від простроченої суми боргу за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року. Представником відповідача [PERSON] у відзиві було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача як підставу для відмови у позові, оскільки на його думку позивач, достовірно знаючи пр. виникнення заборгованості, звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою уповноважений представник ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» звернувся 30 листопада 2020 року. Від так вимога позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання у розмірі 28234,48 грн. виходять за межі трирічного строку позовної давності. Тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що зі спливом позовної давності за вимогою про стягнення грошових коштів в якості боргу спливає й позовна давність за вимогою про сплату інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу. Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed