Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивачі звернулися до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства «Кременецьке лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне агентство лісових ресурсів України про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення сервітуту. Позовні вимоги обґрунтували тим, що 28.12.2021 згідно з договорами купівлі-продажу земельних ділянок позивачами придбано у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства на [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1911 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] . Позивачі зазначили, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:02:001:0580 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:02:001:0579 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на [ADDRESS] . У даному рішенні суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки не використовувались для потреб лісового господарства, а відомості лісового кадастру суперечать даним земельного кадастру. Позивачі вважають, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 стосується саме земельних ділянок з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:86700:01:001:1911, однак внаслідок допущеної судом описки у тексті судового рішення зазначені кадастрові номера 61252:86700:02:001:0580 та 61252:86700:02:001:0579. Таку описку позивачі також обґрунтовують тим, що інші земельні ділянки у власності [PERSON] не перебували. Також наявність розбіжностей можлива внаслідок того, що станом на 2008 рік земельні ділянки не були сформовані, а відтак кадастрові номера їм остаточно присвоєні не були. Разом з тим спірні земельні ділянки станом на даний час згідно з картою лісового кадастру є складовою лісового фонду України. Позивачі неодноразово звертались до ДП «Кременецьке лісове господарство» з клопотаннями про виключення спірних земельних ділянок зі складу земель лісового фонду України та приведення планово-картографічних матеріалів у відповідність. Однак такі дії вчинені не були. Так само ДП «Кременецьке лісове господарство» відмовило позивачам у встановленні земельного сервітуту. Відтак, приймаючи до уваги те, що належні позивачам земельні ділянки помилково віднесені до земель Державного лісового фонду України, а також враховуючи те, що доступ до них з дороги загального користування можливий лише виключно через земельну ділянку ДП «Кременецьке лісове господарство», позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. З урахуванням викладеного позивачі просять: 1) зобов`язати ДП «Кременецьке лісове господарство» виключити земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства на [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1911 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] зі складу земель лісового фонду України та внести зміни до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо вказаних земельних ділянок; 2) встановити безособовий, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку правокористувача ДП «Кременецьке лісове господарство» в кварталі 38 від дороги загального користування до виділу 19 урочища «Чорний ліс», а саме на відрізках: ABD довжиною 180 м, шириною 5 м та ACE довжиною 270 м, шириною 5 м, згідно з позначеннями, нанесеними на викопіювання із топографо-геодезичного плану на право проходу та проїзду на велосипеді, транспортному засобі по наявному шляху (дороги); право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на належні позивачам земельні ділянки водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж. 26.10.2022 позовна заява залишена без руху, позивачам наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.10.2022 представник позивачів усунула недоліки позовної заяви. 28.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.11.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 17.11.2022 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача ДП «Кременецьке лісове господарство», в якому відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що з матеріалів лісовпорядкування Тернопільського лісництва, даних Публічної кадастрової карти України, а також даних Державного земельного кадастру України вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:86700:01:001:1911 хоча і перебувають у приватній власності та офіційно не належать до категорії земель лісового призначення, однак за всіма ознаками є лісовими ділянками, належать до лісового фонду України і не були належним чином вилученими з нього. Більше того спірні земельні ділянки знаходилися в урочищі «Чорний ліс», який є об`єктом природно-заповідного фонду. Крім цього, відповідач зазначив, що відповідно до ст. 122, 149, 150 ЗК України вилучення земельних лісових ділянок, а також зміна їх цільового призначення належить виключно до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування. Відтак ДП «Кременецьке лісове господарство» як постійний лісокористувач не уповноважене приймати рішення про виключення спірних ділянок з лісового фонду України. Також відповідач зазначив, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 не можна вважати як підставу для вилучення спірних земельних ділянок з лісового фонду України, оскільки таке рішення стосується земельних ділянок з іншими кадастровими номерами, які згідно з даними Державного земельного кадастру мають інше місце розташування. У випадку, якщо позивачі вважаються, що вказане вище рішення стосується спірних земельних ділянок, то їм слід забезпечити внесення виправлень у судове рішення з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства України. Також відповідач вважає, що враховуючи те, що спірні земельні ділянки перебувають у приватній власності, то саме позивачі повинні за власник рахунок забезпечити внесення необхідних змін до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Крім цього, приймаючи до уваги те, що документи з формування земельної ділянки в межах Урочища «Чорний ліс» вже виготовляються, однак станом на даний час процес ще не завершений, земельний сервітут, про встановлення якого просять позивачі, ще не може бути встановлений, відтак вказана вимога є передчасною. 21.11.2022 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі зазначили, що твердження відповідача про те, що за всіма ознаками спірні земельні ділянки є лісовими ділянками знаходить своє відображення лише у матеріалах лісовпорядкування, які не приведені у відповідність даним земельного кадастру. При цьому зауважили, що зміна цільового призначення спірних земельних ділянок жодного разу не відбувалась. Вказали, що звертались до суду з заявою щодо внесення виправлень у рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08, однак така заява була повернута позивачам, оскільки останні не є учасниками вказаної цивільної справи. Звернули увагу, що усі характеристики за винятком кадастрових номерів, такі як площа, адреса, власник, цільове призначення спірних земельних ділянок та земельних ділянок, щодо яких постановлене указане рішення, співпадають. Зауважили, що п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, що свідчить про можливість встановлення сервітуту на земельну ділянку, якій не присвоєний кадастровий номер. 24.11.2022 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких ДП «Кременецьке лісове господарство» зазначило, що позивачами необґрунтовано, яким чином віднесення спірних земельних ділянок до лісового фонду України призводить до порушення їхніх прав, оскільки відповідач визнає, що такі земельні ділянки на праві приватної власності належать позивачам. Повторно зауважив, що ДП «Кременецьке лісове господарство» як постійний лісокористувач не уповноважене приймати рішення про виключення спірних земельних ділянок з лісового фонду України. Так само відповідач не є суб`єктом, уповноваженим приймати рішення про встановлення земельного сервітуту. Зауважив, що встановлення земельного сервітуту неможливе без формування земельної ділянки, встановлення її меж та розроблення проєкту землеустрою. 24.11.2022 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.12.2022 у зв`язку з відсутністю відомостей про скерування копії відзиву іншим учасникам справи. 12.12.2022 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2023. 18.01.2023 за клопотанням представника ДП «Кременецьке лісове господарство» судове засідання відкладено на 14.02.2023. 14.02.2023 у зв`язку неявкою відповідача судове засідання відкладено на 08.03.2023. 08.03.2023 замінено відповідача Державне підприємство «Кременецьке лісове господарство» на його правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Кременецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі за текстом філія «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України»). Судове\~засідання відкладено на 05.04.2023. 05.04.2023 під час дослідження доказів визнано обов`язковою явку у судове засідання представника відповідача та оголошено перерву у судовому засіданні до 01.05.2023. 01.05.2023 за клопотанням представника відповідача оголошено перерву у судовому засіданні до 16.05.2023. 08.05.2023 на офіційну електронну адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли письмові пояснення представника відповідача, у яких додатково зазначено, що філія «Кременецьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки згідно зі ст. 149 ЗК України повноваження щодо вилучення земельних ділянок із земель лісового фонду України належить до виключної компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування. Також вказано, що вимога про встановлення сервітуту є передчасною, оскільки після сформування земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача та щодо якої позивачі просять встановити сервітут, останні до відповідача у визначеному ст. 124-1 ЗК України порядку з клопотанням про встановлення земельного сервітуту не звертались та належні документи не надавали. У судовому засіданні представника позивачів адвокат Парійчук Ю.Д. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Талалай А.С. позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях, та просив у позові відмовити повністю. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак приймають участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання представник третьої особи Державного агентства лісових ресурсів України, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відмову у позові з таких підстав. Суд встановив, що рішеннями Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 128 та № 129 від 08.09.2000 вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будинків та земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 26 та зв.бік). Рішеннями Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 633 від 05.09.2007 та № 689 від 24.10.2007 внесені зміни у зазначені вище рішення № 128 та № 129 та вирішено: зобов`язати [PERSON] виготовити державні акти на право власності на дані земельні ділянки; землевпоряднику сільської ради внести відповідні зміни в земельно-облікові документи; просити Тернопільську районну державну адміністрацію дати дозвіл на передачу у власність указаних земельних ділянок (а.с. 27, 28). З довідок Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 2147 від 10.11.2006 та № 1669 від 13.09.2007 вбачається, що за [PERSON] згідно земельно-облікових даних станом на 01.01.2002 рахуються земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910 та площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 61252:867:01:001:1911. Земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту с. Петриків (а.с. 30, 31). Факт розміщення земельних ділянок поза межами населеного пункту підтверджується також кадастровою картою Петриківської сільської ради (а.с. 32, 33). 20.11.2006 відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тернопільської районної державної адміністрації надав висновки № 687 та № 688 щодо незаперечення проти надання зазначених вище земельних ділянок у власність [PERSON] (а.с. 29 та зв.бік). Розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації № 644 від 29.07.2008 передані безоплатно у власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,35 га (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Петриківської сільської ради та земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що перебували в її постійному користуванні відповідно до розробленого генплану забудови за межами населеного пункту на території Петриківської сільської ради. [PERSON] виготовити державний акт на право власності на земельні ділянки (а.с. 25). На виконання вказаного вище розпорядження [PERSON] виготовила державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 081486 від 08.09.2009 та серії ЯЗ № 081485 від 08.09.2009, що були зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010964404457 та № 010964404456. У подальшому [PERSON] відчужила [PERSON] , зокрема земельну ділянку площею 0,2501 га з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910, що розташована на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Указане підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 28.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 8901 (а.с. 14-15). Також [PERSON] відчужила [PERSON] земельну ділянку площею 0,354 га з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1911, що розташована на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Указане підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 8902 (а.с. 16-17). Право власності позивачів на указані земельні ділянки 28.12.2021 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягами № 292988460 та № 292989913 від 28.12.2021 (а.с. 18, 19). Також така інформація внесена і до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 20-21, 22-23). Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. У ст. 5 Лісового кодексу України (далі за текстом ЛК України) зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України (далі за текстом ЗК України) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель\~лісогосподарського призначення\~не належать\~землі,\~зайняті: а)\~зеленими насадженнями\~у межах\~населених пунктів,\~які не\~віднесені до\~категорії лісів; в)\~окремими деревами\~і групами\~дерев,\~чагарниками на\~сільськогосподарських угіддях,\~присадибних,\~дачних і\~садових ділянках; г)\~полезахисними лісовими\~смугами на\~землях сільськогосподарського\~призначення; ґ) лісовими насадженнями у межах земельних ділянок шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону України на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, переданих у постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (ЛК України). Так, лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України (ст. 45 ЛК України). Частини 1-2 ст. 47 ЛК України визначають, що лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею 100 гектарів і більше для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 10 років державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в\~порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею до 100 гектарів для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 20 років підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності за єдиною системою в\~порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів (ч. 5 ст. 48 ЛК України). Відповідно до пункту 5\~розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України\~до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. При цьому згідно з пунктом 2.1.2. Інструкції складальний оригінал планшету повинен бути викреслений у відповідності до прийнятих умовних знаків та містити повне навантаження (топографічне та лісотаксаційне). На ньому, серед іншого, повинні бути вказані область, район, лісгосп, лісництво, номер та площа планшету. Також у кожному кварталі проставляється його номер та площа, номера таксаційних виділів. Значення (кількісний показник) площі лісового кварталу на лісовпорядному планшеті розміщується під його номером та відображає площу тільки тих земель, які знаходяться у постійному користуванні лісогосподарського підприємства. Значення площі лісового кварталу не включає в себе площі земельних ділянок, які були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення підприємства (відповідного кварталу), на планшеті площі таких ділянок не відображаються.\~ Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 25.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 23.12.2015 у справі № 6-377цс15, Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц. Як вбачається з відповідей ДП «Кременецьке лісове господарство», відповідно до матеріалів лісовпорядкування Тернопільського лісництва 2003 року спірні земельні ділянки знаходилися в урочищі «Чорний ліс» в кварталі 38 виділ 20. У матеріалах лісовпорядкування Тернопільського лісництва 2014 року у кварталі 38 виділ 19 розташовані дві земельні ділянки з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:86700:01:001:1911. За даними матеріалів лісовпорядкування зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні ДП «Кременецьке лісове господарство» (правонаступником якого є відповідач). Указане також підтверджується матеріалами лісовпорядкування від 2003 року та від 2014 року (а.с. 101, 102). При цьому той факт, що спірні земельні ділянки відображені на планшеті площі лісового кварталу. з урахуванням положень п. 2.1.2 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, свідчить про те, що такі земельні ділянки не були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення підприємства (відповідного кварталу). Такі обставини дають підстави дійти висновку, що спірні земельні ділянки станом на даний час за матеріалами лісовпорядкування віднесені до земель лісогосподарського призначення та обліковуються саме як землі лісового фонду України. При цьому суд відхиляє посилання позивачів на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 як на таке, яким встановлено, що спірні земельні ділянки не використовувались для потреб лісового господарства, оскільки зі змісту рішення вбачається, що останнє винесене стосовно земельних ділянок з іншими кадастровими номерами. Позивачі не довели, що у даному судовому рішенні мала місце описка, оскільки клопотання про огляд матеріалів цивільної справи № 2-7847/08, з яких можливо було б встановити такі обставини, представник позивачів суду не заявляла. Натомість, як зазначив суд вище, у довідках Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 2147 від 10.11.2006 та № 1669 від 13.09.2007, які були видані ще до прийняття рішення від 10.12.2008, вже йшлося про користування [PERSON] земельними ділянками саме з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:867:01:001:1911. Указане також спростовує доводи позивачів, що на час постановлення рішення у справі № 2-7847/08 земельні ділянки не були сформовані, а відтак кадастрові номера їм остаточно присвоєні не були. Так, ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі розпорядження № 644 від 29.07.2008) визначає, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Указане дає підстави дійти висновку, що передача [PERSON] спірних земельних ділянок відбулась з порушенням встановленого законодавством порядку та без зміни цільового призначення указаних земельних ділянок. Так само суду не надані докази того, що на час прийняття розпорядження № 644 від 29.07.2008 мав місце висновок органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.02.2022 у справі № 369/694/17 та від 19.01.2022 у справі № 363/2877/18. Відповідно до ст.\~56,57 ЗК України\~землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 617/964/15-ц. Оскільки під час передачі спірних земельних ділянок у власність [PERSON] погодження зміни цільового призначення відповідно до чинного законодавства не відбулось, суд вважає, що станом на даний час виключенню цих земельних ділянок із лісового фонду України має передувати попереднє погодження компетентного органу для зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Так,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~20\~ЗК України\~віднесення земельних\~ділянок до\~певної категорії\~та виду\~цільового призначення\~земельних ділянок\~здійснюється щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу. Зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок яких земельні ділянки виводяться із складу таких категорій (крім зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення для розміщення на них лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури), а також зміни цільового призначення земель, визначених\~пунктом «б»\~частини першої статті 150 цього Кодексу, здійснюються за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Разом з тим суду не надані докази того, що таке погодження щодо спірних земельних ділянок та рішення відповідного органу мало місце, що у свою чергу давало б підстави для виключення останніх з лісового фонду України. Більше того з урахуванням положень ч. 4 ст. 48 ЛК України, які визначають, що матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, суд вважає, що виключення спірних земельних ділянок зі складу лісового фонду України не належить до компетенції відповідача, який є лише землекористувачем. Відтак позов в цій частині пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо вимоги про встановлення земельного сервітуту суд зазначає таке. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до\~ст. 98 ЗК України\~право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 99 ЗК України\~вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. 100 ЗК України). За правилами\~ст. 401 ЦК України\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Положеннями\~ст. 403 ЦК України\~передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені\~ст. 99 ЗК України\~і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. З аналізу наведених положень цивільного і земельного законодавства України можна дійти висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Тлумачення цих норм свідчить про те, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 306/612/20. Так,\~ч.\~1\~ст.\~124-1\~ЗК України\~визначає,\~що особа,\~заінтересована у\~встановленні земельного\~сервітуту на\~землях державної,\~комунальної власності,\~звертається з\~клопотанням у\~разі,\~якщо: а)\~земельна ділянка\~не передана\~у користування\~або у\~разі необхідності\~встановлення земельного\~сервітуту на\~землях,\~не сформованих\~у земельні\~ділянки,\~-\~до органу\~виконавчої влади,\~органу місцевого\~самоврядування,\~що здійснює\~розпорядження земельною\~ділянкою державної,\~комунальної власності; б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача. При зверненні до суду з даним позовом позивачі обґрунтовували позовну вимогу в частині встановлення земельного сервітуту тим, що неодноразово звертались до ДП «Кременецьке лісове господарство» з пропозицією укласти відповідний договір земельного сервітут, однак в укладенні цього договору позивачам було відмовлено. Відповідач, заперечуючи щодо позову у цій частині, зазначав, що земельна ділянка, на якій позивачі просять встановити земельний сервітут, не є сформованою, а тому відповідач не є особою, уповноваженою на встановлення такого сервітуту. Суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 124-1 ЗК України погоджується з такими доводами відповідача. Разом з тим 05.04.2023, тобто вже під час розгляду даної справи, зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6125286700:01:016:0001, з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, що розташована в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області. Суб`єктом права власності на земельну ділянку зазначена Тернопільська обласна державна адміністрація, а суб`єктом речового права (права постійного користування) ДСГП «Ліси України». Указане підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. У судовому засіданні учасники процесу погоджувались та не заперечували, що зазначена вище земельна ділянка є саме тією земельною ділянкою, про встановлення сервітуту на якій просять позивачі. Під час з`ясування судом, чи звертались позивачі з вимогою до відповідача про укладення договору земельного сервітуту після сформування земельної ділянки, представник позивачів повідомила, що таке звернення не здійснювалось, однак потворно послалась на наявну відмову ДП «Кременецьке лісове господарство». Надаючи оцінку таким обставинам, суд зазначає, що попередня відмова позивачам в укладенні договору земельного сервітуту була обґрунтованою та визначалась положеннями ч. 1 ст. 124-1 ЗК України, а саме тим, що оскільки на той час земельна ділянка сформована не була, ДП «Кременецьке лісове господарство», будучи лише землекористувачем, не вправі було укладати з позивачами договір земельного сервітуту. До органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, позивачі з пропозицією укласти договір земельного сервітуту не звертались. Разом з тим після 05.04.2023 відповідач вже наділений таким правом, оскільки відомості щодо земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру. Проте позивачі після 05.04.2023 до відповідача з пропозицією укладення договору земельного сервітуту не звертались та відмову від укладення цього договору не отримували. Клопотання про необхідність оголошення перерви для можливості такого звернення представник позивачів суду не заявляла. При цьому ч. 3 ст. 124-1 ЗК України визначає, що до клопотання\~про встановлення\~земельного сервітуту\~додаються: а)\~копії документів,\~що підтверджують\~право власності\~заявника на\~будівлі,\~споруди,\~що розташовані\~на земельній\~ділянці (за\~наявності); б)\~письмове погодження\~землекористувача (у\~разі встановлення\~земельного сервітуту\~щодо сформованої\~земельної ділянки,\~яка перебуває\~у користуванні,\~за договором\~з органом\~виконавчої влади,\~органом місцевого\~самоврядування,\~що здійснює\~розпорядження земельною\~ділянкою державної,\~комунальної власності),\~справжність підпису\~на якому\~засвідчується нотаріально; в)\~проект договору\~про встановлення\~земельного сервітуту\~(у\~разі встановлення\~земельного сервітуту\~щодо сформованої\~земельної ділянки); г)\~графічні матеріали\~із зазначенням\~орієнтовного місця\~розташування та\~площі земельної\~ділянки,\~яку передбачається\~сформувати з\~метою встановлення\~земельного сервітуту\~(у\~разі необхідності\~формування земельної\~ділянки державної,\~комунальної власності\~з метою\~встановлення земельного\~сервітуту); ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки). Однак такі документи позивачами відповідачу не надавались, що визнавалось та не спростовувалось учасниками судового процесу у судовому засіданні. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимога про встановлення земельного сервітуту без надання доказів того, що після 05.04.2023 позивачі ініціювали перед відповідачем питання щодо укладення договору земельного сервітуту та надали усі визначені законом документи, є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 3 від 28.10.2022 (а.с. 64), а позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 1984,80 грн, що підтверджується меморіальними ордерами № 9995154320 та № 9995154120 від 19.10.2022 (а.с. 65, 66). Відтак з урахування вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed