Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

21 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 липня 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 963 Луцьким міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Від даного шлюбу позивач має малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Протягом останнього року сімейне життя з відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, на підставі чого в сім`ї відбувалися постійні сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини припинилися у січні 2022 року. З цього часу спільне господарство не ведуть. Просить не надавати строку для примирення. Крім того, зазначає, що спору про спільне майно немає. Просить розірвати шлюб зареєстрований 21 липня 2017 року Луцьким міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 963, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22 лютого 2023 року ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2023 року справу передано за підсудністю до Локачинського районного суду Волинської області. 13 квітня 2023 року ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. 16 травня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому позов визнає, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] . А також просить залишити дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати із нею. В обгрунтування відзиву зазначає, що між нею з позивачем відсутній спір щодо того, з ким із них мають проживати діти. Позивач жодного разу не заперечував того, що діти мають залишитись із нею, оскільки це, передусім, відповідатиме їх інтересам, тобто інтересам малолітніх дітей, які отримають надважкий психологічний удар при розлученні з матір`ю. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. 18 травня 2023 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання, у якому зазначає, що позивач не заперечує щодо розірвання шлюбу, просить задовольнити позовні вимоги та розгляд справи провести без їхньої участі (а.с. 48). Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася\~також,\~хоча була\~належним чином\~повідомлена про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~що стверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення (а.с. 42). У відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без її участі (а.с. 44). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 963, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10 лютого 2023 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] » (а.с. 7). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За час шлюбу у сторін народилися діти: дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19 грудня 2017 року та серії [NUMBER] від 02 червня 2021 року (а.с. 8, 8 на звороті). Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що збереження шлюбу є неможливим, просить його розірвати. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у поданому неї відзиві позов визнала, термін для примирення просила не надавати (а.с. 43-44). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо заявленої вимоги відповідача у відзиві на позовну заяву про залишення проживання дітей із нею, суд зазначає наступне. Згідно позовної заяви [PERSON] , просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Уточнень до позовної заяви до суду не надходило. У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки у позовній заяві не зазначено вимогу про те, з ким залишити проживати дітей після розірвання шлюбу, то така вимога, яка заявлена у відзиві, не може бути вирішена. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 24, 56, 110-112 СК України,

Outcome: approved