Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

03.01.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, держави України в особі Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області, Держави України в особі прокуратури Запорізької області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.05.2014 у кримінальному провадженні №32013080020000059 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України. Досудове розслідування проводилось слідчим відділом фінансових розслідувань Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізької області. 28.05.2014 складено та затверджено обвинувальний акт та 29.05.2014 його направлено до Заводського районного суду м. Запоріжжя. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року в цій справі залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 08.12.2015 скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015, призначено новий розгляд цієї справи у суді апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.03.2016 скасовано вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 та призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 02.04.2019 скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2020 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 25.07.2021 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2020 щодо [PERSON] залишено без змін. Позивач вважає, що період перебування його під кримінальним переслідуванням обраховується з 05 травня 2014 року по 04 березня 2020 року. Отже, строк знаходження [PERSON] під слідством та судом становить 70 повних місяців. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-ІХ від 02.12.2021 з 01.10.2022 розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн. Сума спричиненої моральної шкоди, що має бути стягнена на користь позивача становить 469 000 грн (6700 грн х 70 місяців = 469 000 грн). Посилаючись на ч. 1 ст. 1166, п. 2 ч. 2 ст. 1167, ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 15 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач вказує, що має право на відшкодування шкоди, яку він зазнав внаслідок вищезазначених незаконних дій. Завдана йому моральна шкода виразилась у порушенні нормальних життєвих зав`язків, погіршенні стосунків з оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, знищенні репутації. Тому, просить стягнути з Державного бюджету України та 469\~000 гривень моральної шкоди. Ухвалою суду від 04.01.2023 відкрито провадження в справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позов. 18.01.2023 до суду від представника відповідача прокуратури Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача не погоджується з розміром моральної шкоди. Вказує, що позивач неправильно розрахував строк перебування під слідством і судом, оскільки помилково включив туди й строки касаційного перегляду судових рішень. На думку відповідача позивач перебував під кримінальним переслідуванням протягом трьох періодів: - з 05.05.2014 (дата повідомлення про підозру [PERSON] ) по 10.02.2015 (набрання законної сили вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014), що становить 9 місяців та 5 днів; - з 08.12.2015 ( день постановлення Верховним Судом України ухвали, якою скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015) по 30.01.2018 (ухвала апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018, якою виправдувальний вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 залишено без змін), що становить 25 місяців та 22 дні. - з 02.04.2019 (день постановлення Верховним Судом ухвали, якою скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018) по 04.03.2020 (ухвала Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2020, якою вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 залишено без змін. Загалом позивач перебував під слідством та судом 45 місяців та 29 днів. Тому розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 307976,66 грн, та розраховано наступним чином: 45 місяців * 6700 грн (301500 грн) + 6700 грн : 30 днів * 29 днів (6476,66 грн). Тому вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 469 000 грн. не підлягають задоволенню. 20.01.2023 до суду від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Із посиланням на положення чинного законодавства зазначав, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди, які ґрунтуються лише на припущеннях позивача. Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 641/2328/17 обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Реалізація особи свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи. До матеріалів справи не було надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування. 08.02.2023 до суду від представника відповідача Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Із посиланням на положення чинного законодавства зазначав, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди, які ґрунтуються лише на припущеннях позивача. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача прокуратури Запорізької області в судовому засіданні частково заперечує проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві до позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.05.2014 у кримінальному провадженні №32013080020000059 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року в цій справі залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 08.12.2015 скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2015, призначено новий розгляд цієї справи у суді апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.03.2016 скасовано вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 та призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 02.04.2019 скасовано ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2020 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 25.07.2021 вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2017 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2020 щодо [PERSON] залишено без змін. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-ІХ від 02.12.2021 з 01.10.2022 встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн. Стаття 1167 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду. Акти правоохоронних органів та суду, незаконність яких може привести до виникнення деліктного зобов`язання, визначені у ЦК вичерпним чином. Так, відповідно до ч. 1 ст.1176 ЦК України, спеціальний делікт виникає у відношенні фізичної особи внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній особі або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; Відповідно до статті 13 цього Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з п.14 ч.1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення, особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Частинами 1,2 ст.532 КПК України встановлено, що вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Верховний Суд в своїх постановах неодноразово, в останнє, 30 березня 2023 року в справі № 308/12810/21, провадження № 61-635св23 робив висновки про те, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством і судом, оскільки вважається, що особа перебуває під слідством і судом до набрання виправдувальним вироком законної сили, тобто за умови його оскарження в апеляційному порядку та залишення вироку без змін він набирає законної сили з моменту проголошення апеляційним судом відповідного судового рішення. З моменту набрання виправдувальним вироком законної сили позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень. Тому визначаючи строк перебування позивача під слідством та судом, суд вважає за необхідне виключити періоди касаційного провадження справи. Отже позивач перебував під слідством та судом 45 місяців та 29 днів. Тому розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 307976,66 грн, та розраховано наступним чином: 45 місяців * 6700 грн (301500 грн) + 6700 грн : 30 днів * 29 днів (6476,66 грн). Посилання Державної казначейської служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку виправдання особи. Також суд не приймає посилання Державної казначейської служби України на рішення Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17 про те, що обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Частиною 4 ст.268 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В справі на яку посилається Державна казначейська служба України свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого прокуратури при розгляді його заяв, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого та прокурора прокуратури Харківської області з огляду на їх скасування слідчими суддями. В цієї справі правовідносини регулюються нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Тобто ці справи ніяких спільних норм права не мають. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в даній справі не справляється, а тому і розподілу між сторонами не підлягає. Згідно зі ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Частиною першою статті 170 ЦК України встановлено, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунка, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Тому, стягнення встановленого розміру шкоди має бути здійснено з Державного бюджету України.

Outcome: partial