Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Відповідачі у підготовче судове засідання не явились, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] у підготовче судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі [PERSON] , на задоволенні позову наполягав. В ході розгляду цивільної справи по даній справі також розглядався первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, який на підставі ухвали суду від 29.05.2023р. був залишений без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія договору купівлі продажу від 21.02.2020р.; копія акту прийому передання за договором купівлі продажу від 21.01.2020р.; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.07.2013р.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.07.2013р.; копія розписки від 06.09.2020р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12.01.2001р.; копія договору купівлі продажу від 25.05.2020р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.07.2019р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 25.05.2020р. [PERSON] домовилась із [PERSON] про купівлю-продаж квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. [PERSON] передала [PERSON] обумовлену суму, а він передав нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, [PERSON] запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, вже після укладання договору та передання нерухомості, що [PERSON] ще не завершив оформлення свого права власності на квартири та не зареєстрував своє право, яке він набув за договором купівлі продажу. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. [PERSON] запевнив, що усі питання вирішить та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідачі (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги представника третьої особи обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] передані гроші, а [PERSON] об`єкти нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за [PERSON] . Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, [PERSON] набула право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкти нерухомості у відповідача [PERSON] , який він фактично не мав права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за [PERSON] , судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved