Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив визначити йому додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною тіткою позивача. Після померлої залишилася спадщина, а саме частина квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 635738680000). частина вказаної квартири вже належить йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом НАМ 880563 від 14.06.2015. Зазначає, що частина квартири належить позивачу на праві власності, в листопаді 2021 року він увійшов до квартири в супроводженні ріелтора [PERSON] для її огляду з метою здачі в оренду. Під час огляду квартири та майна і документів, що залишилось після померлої, позивач знайшов заповіт від 15.05.2015, відповідно до якого померла заповіла належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] позивачу. 03 грудня 2021 року позивач звернувся до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою № 4215/02-31від 03.12.2021 державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, який починається з дня відкриття спадщини, а також відсутнє підтвердження фактичного її прийняття, оскільки на день смерті спадкодавця позивач не був зареєстрований за однією адресою разом з померлою [PERSON] . Вважає, що його необізнаність про існування заповіту та з його змістом, унеможливили подання ним заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, і є поважною причиною пропуску строку. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 11 січня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.01.2022 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. 25 січня 2023 року Подільською районною у місті Києві державною адміністрацією подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що у відповідача відсутній спір з позивачем, але спірне питання впливає на права та інтереси районної державної адміністрації, тому просить суд вирішити справу у відповідності до чинного законодавства і здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.03.2023 задоволено заяву представника позивача про витребування доказів. 28 березня 2023 року від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла спадкова справа, витребувана ухвалою від 06.03.2023. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві просить слухати справу у відсутність представника. Представник третьої особи - Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника. Заслухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у місті Києві. Згідно копії заповіту від 15.05.2015, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., [PERSON] заповіла належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови № 4215/02-31 від 03.12.2021 державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою 15.05.2015, за реєстровим №3-60, у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається із копії паспорта громадянина України, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2000. З копії спадкової справи № 961/2021 померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] 03.12.2021 звернувся із заявою до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] . Зі змісту поданої заяви [PERSON] повідомив, що на день смерті [PERSON] залишилася спадщина, заповідана йому на підставі заповіту, посвідченого Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою 15.05.2015 за реєстровим № 3-60, яку він приймає. Крім нього, інших спадкоємців, в тому числі передбачених ст.ст. 1241, 1261 Цивільного кодексу України, немає. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом, ніким не оспорюються. Допитаний в якості свідка [PERSON] , повідомив суду, що восени 2021 року після смерті [PERSON] разом з позивачем був у квартирі, частина якої належить померлій на праві власності, а інша - позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 14.05.2015, з метою її огляду для здачі в оренду. Під час огляду речей і документів померлої, позивач знайшов у шафі заповіт від 15.05.2015, відповідно до якого [PERSON] заповіла йому належну їй частину квартири [ADDRESS] . Про наявність вказаного заповіту позивач не знав і не міг знати, так як разом з померлою не проживав. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті своєї тітки, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що він не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не міг звернутися до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи встановлено, що позивача не було повідомлено про відкриття спадщини, наявність на його ім`я заповіту та, відповідно, наявності у нього спадкових прав. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Як вбачається із заповіту від 15.05.2015, [PERSON] заповіла позивачу належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Реєстру територіальної громади міста Києва, Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України (ч. 2 ст. 46-1 Закону). Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача з 01.02.2000 є адреса: [ADDRESS] та відомості про це наявні у Реєстрі територіальної громади міста, Єдиному державному демографічному реєстрі, тому у нотаріуса була можливість використати ці дані для виконання обов`язку, встановленого ст. 63 Закону України «Про нотаріат», а саме для виклику спадкоємця [PERSON] . Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна, належного померлій [PERSON] , а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Нормами ст.ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в судовому засіданні було встановлено, що позивач не мав змоги звернутись вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк у зв`язку з тим, що він не був обізнаний про наявність заповіту. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, що, відповідно свідчить про поважність пропуску позивачем строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та наявність підстав його поновлення. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом, як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, приходить висновку, що для реалізації позивачем своїх прав як спадкоємця, з урахуванням наявності поважних причин пропуску, передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, волі спадкодавця, як прояву свободи заповіту позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved