Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

31 січня 2023 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд: 1. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1512, розірвати. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, з моменту звернення з цим позовом, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що за час перебування в шлюбі, у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Сторони прожили у спільному шлюбі більше ніж 18 років, а з 2021 року проживають окремо. Сторони не змогли, як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечалися та принижували один одного. Позивач вважає, що їх спільне проживання з відповідачем неможливе. Спільна дитина проживає разом з позивачкою. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально не допомагає, участі у її вихованні не приймає, а позивач не має можливості сама утримувати малолітнього сина, тому постійну допомогу їй надає її матір та батько, з якими вона проживає. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Позивачка вказує, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., оскільки відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними, більш того за наявності такої істотної обставини, як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.03.2023 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він просить суд розглядати справу за його відсутності, задовольнити позов в частині розірвання шлюбу, зменшити суму позову аліментів до 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття та призначити зарахування частини коштів аліментів на особистий рахунок дитини. У заяві відповідач просить суд врахувати, що він має матір та вітчима, які є пенсіонерами, знаходяться на тимчасово окупованій території та мають проблеми зі здоров`ям. З 01 березня 2022 року у відповідача припинено дію трудового контракту з ТОВ «ОКСІ-К», на час дії воєнного стану в Україні, відповідач не має свого житла в місті Києві та знімає кімнату для проживання. У той час, як позивач, проживає в своїй квартирі та не має додаткових витрат на орендну плату. Також позивач під час проживання у Франції в 2022 році працювала на підприємстві «Ашан», має можливість та неодноразово виїжджала на відпочинок за кордон. Позивач є працевлаштованою. Відповідач вказуючи, що для попередження ситуації, коли в силу певних причин аліменти на дитину використовуються не за цільовим призначенням, просить призначити зарахування частини коштів аліментів на особистий рахунок дитини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року витребувано від Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва Головного управління Державної податкової служби у м. Києві інформацію про всі доходи та утримані податки [PERSON] з 15 березня 2020 року по день надання інформації. 06.04.2023 Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві надано витребувану судом інформацію. У судове засідання 01 червня 2023 року позивачка з`явилася, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1512, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11.10.2003. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.07.2008, в яких батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Спільне життя у подружжя не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, примирення є неможливим. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Таким чином вимога позивачки щодо розірвання шлюбу з відповідачем підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , слід зазначити таке. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 833 грн. За приписами ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач є працездатним та за своїм станом здоров`я може забезпечити матеріальну підтримку дитини, однак згідно з відповіддю Головного управління ДПС у м. Києві від 29.03.2023 № 25DR-2023-03-29-11-27-16 та довідкою з місця роботи від 10.03.2023 відповідач з 01.03.2022 не має офіційного доходу, а заробітна плата йому не нараховується та не виплачується у зв`язку із припиненням дії трудового договору на час дії воєнного стану в Україні. Доказів отримання відповідачем доходу у спірний період чи здійснення ним витрат на придбання нерухомого чи рухомого майна матеріали справи не містять. Суд вважає, що заявлена позивачем сума аліментів 3000,00 грн. становитиме надмірним фінансовий тягар для відповідача. Крім того, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 років становить 1416,50 грн (2833 грн х 50 %), водночас відповідач не заперечує щодо виплати аліментів в сумі 1500,00 грн. Суд приходить до висновку, що аліменти в розмірі 1500,00 грн. відповідають потребам для забезпечення інтересів дитини, не є завищеними та не будуть порушувати майнові права відповідача, у зв`язку з чим вимога позивача підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу та стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial