Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка з вересня 2019 року проживає разом з ним в [ADDRESS] . Вказуючи, що відповідач проживає окремо від дочки, не займається належним чином її вихованням, а він має постійне місце проживання, де створені усі належні умови для життя та розвитку дитини,та між ним та відповідачем почали виникати конфлікти з приводу місця проживання дитини, то просив визначити місце проживання дочки [PERSON] з ним. Суддя своєю ухвалою позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання в справі. Суд своєю ухвалою підготовче провадження закрив і справу призначив до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Терновська М.Л. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, вказували, що не заперечують проти заочного розгляду справи, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена як за зареєстрованим місцем проживання, так і за адресою її фактичного місця проживання. Крім цього повідомлена через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився.Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином Суд своєю ухвалою від 17 травня 2023 року постановив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши позивача [PERSON] , його представника - адвоката Терновську М.Л. та свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як установив суд, що відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 11) [PERSON] народилася [INFO] . Батьками дитини записані сторони: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акта обстеження матеріально - побутових умов проживання від 09 листопада 2022 року [PERSON] фактично проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, яку орендує позивач на підставі договору оренди житлового приміщення від 22 лютого 2020 року (а. с. 12-13, 88). Згідно із вказаним актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 09 листопада 2022 року квартира знаходиться в хорошому стані та в ній є всі належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини. [PERSON] навчається у школі І-ІІІ ступенів № 225 Оболонського району м. Києва, де зарекомендувала себе як дисциплінована та здібна учениця, що підтверджується довідками цієї школи від 17 жовтня 2022 року №83, №98 (а. с. 38, 39). Крім того, згідно з довідками музичної школи «Maestro» від 20 жовтня 2022 року та ТзОВ «Стаді Груп ЛТД» від 14 листопада 2022 року дитина з вересня 2022 року навчається у музичній школі та відвідує додаткові заняття з англійської мови (а. с. 40. 61). Відповідно до вищевказаних довідок школи І-ІІІ ступенів № 225 Оболонського району м. Києва, музичної школи «Maestro» та ТзОВ «Стаді Груп ЛТД» батько дитини [PERSON] приводить дочку на заняття та цікавиться її успіхами в навчанні. Згідно з довідкою ТзОВ «Трідент Глобал» від 19 квітня 2022 року та характеристикою від 27 квітня 2022 року позивач [PERSON] з 01 березня 2021 року працює у вказаному товаристві, де характеризується позитивно (а. с. 14, 15). Відповідно до висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини від 20 січня 2023 року №105/01-81/В-040 рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а. с. 86-87). Так, у вказаному висновку від 20 січня 2023 року зазначено, що оскільки мати дитини не приділяє їй належної уваги та не займається її вихованням, дитина [PERSON] з вересня 2019 року та по цей час проживає з батьком [PERSON] , який, зі слів дитини, допомагає їй у навчанні та в усьому підтримує. [PERSON] має фінансову можливість утримувати дочку та не створює перешкод у спілкуванні дочки з матір`ю. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив також свідок [PERSON] . Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 309/1760/16-ц. Враховуючи вищевикладене, інтереси малолітньої дитини, її вік, психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів [PERSON] . При цьому суд бере до уваги висновок органу опіку та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини від 20 січня 2023 року №105/01-81/В-040, оскільки він є обґрунтованими та таким, що відповідає інтересам дитини. Також суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992.40 гривень. На підставі викладеного, статей 141, 153, 157, 159, 160, 161 СК України та

Outcome: approved