Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Представник завника звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] (заінтересовано особа) на строк 6 місяців. Просить встановити наступні тимчасові заходи обмеження його прав: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці фактичного проживання з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на 300 м до місця фактичного проживання з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] є сином [PERSON] , який тривалий час здійснює насильницькі дії психологічного характера по відношенню до останньої які проявляються в образі, вчинення сварок на побутовому підгрунті, погрозі позбавити життя, а також застосовує фізичну силу. [PERSON] постійно вживає алкогольні напої та приходить додому у алкогольному сп`янінні і погрожує позбавити життя мати [PERSON] за неодноразовими зверненнями до правоохоронних ораганів були складені протоколи про вчинення адміністративних правопорушень за ст. 173 КУпАП та притягнуто [PERSON] до відповідальності. Також заявник зазначає що [PERSON] не бажє змінювати звички, нехтує будь-якими нормами ставленням до [PERSON] що у подальшому може призвести до погіршення психологічного здоров`я останньої. Враховуючи, що [PERSON] , всупереч встановленого законом судового порядку розгляду спорів систематично порушує права [PERSON] щодо користування спільним майном, застосовує психологічне, економічне та фізичне насилля по відношенню до останньої, просив заяву задовольнити. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, підтвердив обставини викладені у ній та просив суд заяву задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, про час, день та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неявки [PERSON] не повідомив, клопотань на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши надані суду письмові докази по справі та переглянувши відеозаписи долучені до справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Базовим нормативно - правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно- правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п.п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ст.1 Закону, економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Положенням ч. 2 т. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Звертаючись до суду, заявник зазначає, що [PERSON] є сином [PERSON] , який досить тривалий час здійснює насильницькі дії психологічного характера по відношенню до заявника. У грудні 2019 року постановою Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] визнато винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком на 40 годин. Постановою Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] визнато винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у усним зауваженням. 06 вересня 2022 року постановою Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] визнато винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у видгляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 04.04.2023 постановою Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] визнато винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Направити [PERSON] до Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району м. Києва (м. Київ, вул. Курчатова, 14а) для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк три місяці. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь - якому його прояві. Тимчасові обмеження прав особи та його види мають бути пропорційними меті застосування і не повинні надмірно, у разі встановлення вини, обмежувати права заінтересованої особи. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Так, як свідчать матеріали заяви, [PERSON] потерпала від психологічного насильства, що його вчиняє [PERSON] . Разом з тим слід зазначити, що приписами ст. 41 Констиуції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В свою чергу за положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.ст.316-317,319,320 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що 08 вересня 1993 року Фондом комунального майна Радянського району засвідчено що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (копія наявна в матеріалах справи). Отже [PERSON] , [INFO] , є співвласником квартири. Варто зазначити, що заборона останньому проживати та наближатися до заявника на відстань менше 50 метрів по місцю його фактичного проживання, а саме квартири [ADDRESS] є порушенням права власності останнього. При цьому, доказів того, що заінтересована особа має на праві власності інше нерухоме майно, придатне для проживання , матеріали заяви не містять. Тому, вимога щодо видачі обмежувального припису в частині заборони перебування у місці проживання (перебування) заявника та заборони наближатися до такого місця проживання є порушенням прав [PERSON] , передбачених Основним Законом України, і є непропорційним меті застосування. Отже, заява в цій частині задоволенню не підлягає. З іншого боку, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» захід тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи і може полягати в забороні вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є обгрунтованими в частині встановлення [PERSON] заборони вести з [PERSON] листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial