Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

20.01.2023 [PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету\~Глухівської міської\~ради Сумської\~області(надалі також відповідач) про визнання права на приватизацію. Свої вимоги мотивує тим, що понад п`ятнадцять років, а саме з 16.01.2007 і по теперішній час він \~зареєстрований та проживає в кімнаті № 309 гуртожитку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Глухів та розташований за адресою:\~ [ADDRESS] , яку йому було надано для проживання як особі, яка потребувала поліпшення житлових умов, оскільки житловий будинок за місцем його проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] , було визнано ветхим та не придатним для проживання, сплачує комунальні послуги, несе інші необхідні витрати пов`язані з утриманням вказаного житла. Ордер на вказану кімнату йому не видавався, іншого житла він не має. З метою реалізації своїх житлових прав 20.10.2022 він звернувся до відповідача із заявою щодо приватизації вищевказаної кімнати, проте отримав відмову, у зв`язку з відсутністю ордера на вселення до зазначеної кімнати. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його право на житло, яке гарантовано\~Конституцією\~та\~Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».\~За вказаних\~обставин просив\~суд визнати дії відповідача щодо відмови йому у приватизації кімнати [ADDRESS] протиправними та зобов`язати останнього провести йому приватизацію спірної кімнати, а також стягнути з відповідача понесені ним витрат по оплаті судового збору. 26.01.2023, суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив її розглянути у порядку загального позовного провадження (а.с.18). 10.02.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила про заперечення проти задоволення заявлених позивачем вимог. Свою позицію мотивувала тим, що звернувшись із заявою щодо оформлення передачі у приватну власність житлового приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , позивач не надав\~повного пакету документів,\~визначеного п.\~18\~Положення про\~порядок передачі\~квартир (будинків),\~жилих приміщень\~у гуртожитках\~у власність\~громадян,\~затвердженого наказом\~Міністерства з\~питань житлово-комунального\~господарства України\~від 16.12.2009\~№ 296,\~зокрема ненадано ордеру на вселення\~до зазначеної\~кімнати.\~У зв`язку\~з чим,\~останнього листом\~від 16.11.2022\~№ 297-02/Х\~було повідомлено,\~що питання\~стосовно оформлення\~передачі в\~приватну власність\~житлового приміщення\~в гуртожитку\~можливе лише\~за умови\~надання документів,\~визначених Положенням,\~у повному\~обсязі.\~Також зазначає,\~що відповідно\~до пункту\~8\~рішення виконавчого\~комітету Глухівської\~міської ради\~від 27.06.2007\~№ 176\~«Про прийняття\~на квартирний\~облік громадян,\~що потребують\~поліпшення житлових\~умов,\~внесення змін\~в житлові\~справи та\~надання житла»\~вирішено надати\~житло та\~видати ордер\~на право\~на вселення\~в кімнату\~ [ADDRESS] ,\~житловою площею\~11,6\~м?,\~ [PERSON] .\~Крім того,\~ рішення\~виконавчого комітету\~Глухівської міської\~ради про\~відмову позивачу\~у приватизації\~не приймалось,тим\~самим останнім\~в зазначених\~діях законодавство\~України не\~порушувалось, відповідно позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню ( а.с.25-39). У своїй відповіді на відзив відповідача, позивач зазначив, що у своєму відзиві представник відповідача не спростувала його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Щодо наявності ордера на право на вселення в спірку кімнату [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , позивач зазначив, що [PERSON] є його рідною бабусею по матері, з якою він з дня свого народження проживав та був зареєстрований в належному їй будинку за адресою: [ADDRESS] . 19.06.2001 комісією у складі: заст. міського голови Горбенка В.В., начальника ПАСК Головина Л.М., ст. інспектора СДПЧ-19 Дриги А.В., головного лікаря санопіденстанції Федченка І.І., головного інженера комунального підприємства Гридякина М.Я., начальника МБТІ Маслова В.Н. було проведено обстеження належного бабусі будинку, розташованого по [ADDRESS] , в якому вони на той час з нею проживали, та складено Акт, згідно якого проведення капітального ремонту у вказаному будинку визнано неможливим. Будинок визнано ветхим, не придатним для проживання. В подальшому, комісією в складі: начальника управління житлово-комунального господарства та будівництва міської ради Краснощока О.І., начальника виробництва житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства Яресько А.О., головного інженера комунального підприємства Гридякина М.Я., інспектора державної архітектурно-будівельного контролю Понирко В.П., було проведено повторне обстеження будинку, за результатами якого висновок попередньої комісії було підтверджено. У зв`язку з тим, що будинок в якому вони з бабусею проживали та були зареєстровані було визнано ветхим та непридатним для проживання, його та його бабусю [PERSON] було прийнято на квартирний облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов та в подальшому, як особам різної статі, було надано житло кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] . Також зазначає, що особисто йому було надано для проживання кімнату № [NUMBER] у вказаному гуртожитку, куди він заселився та в подальшому, 16.01.2007 зареєстрував своє місце проживання. Його бабуся [PERSON] , на той час вже була особою похилого віку та мала значні проблеми зі здоров`ям. Постійно хворіла та час від часу проходила необхідне лікування у лікувальних закладах. Під час вирішення питань з переїздом у надане їй житлове приміщення в гуртожитку по [ADDRESS] , стан її здоров`я значно погіршився, вона потребувала постійного догляду, в зв`язку з чим її забрала до себе додому її донька (його мати) [PERSON] , де здійснювала за нею догляд до її смерті, а [INFO] [PERSON] померла, так і не заселившись у надане їй житлове приміщення в гуртожитку по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , не заселялася та жодного дня не проживала в гуртожитку [ADDRESS] . Весь цей час, з моменту вселення і по даний час, він проживає у кімнаті 309 гуртожитку по [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги по платіжним квитанціям, які виписуються на його ім`я, несе інші витрати по утриманню житла. Крім того, 12.07.2011 він зареєстрував шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народилась донька [PERSON] , місце проживання яких за його заявою також було зареєстровано у кімнаті 309 гуртожитку по [ADDRESS] , як членів його сім`ї. Жодного разу питань, щодо незаконного користування ним зазначеним житлом відповідачем не ставилось. Щодо видачі ордера на право на вселення в спірну кімнату [ADDRESS] на ім`я бабусі [PERSON] , і відсутності такого ордеру на його ім`я, він дізнався лише звернувшись із заявою щодо приватизації кімнати за вказаною адресою. Як так вийшло, у виконавчому комітеті Глухівської міської ради йому пояснити так і не змогли. Крім того повідомили, що документи на підставі яких він був вселений до спірної кімнати та зареєстрований в ній, відсутні. За вказаних обставин, вважає свої вимоги законними та такими що не порушують права чи інтереси інших осіб (а.с.55-71). Ухвалою суду від 06.04.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.75). У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав, що в ньому викладені. Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 16.01.2007 позивач [PERSON] \~зареєстрований та проживає в кімнаті [ADDRESS] , який перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Глухів ( а.с.7). Також з 01.11.2011 за вказаною адресою зареєстровано місце проживання дружини позивача [PERSON] , [INFO] , та їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких було зареєстровано у спірній кімнаті, як членів сім`ї позивача (а.с.14, 67-69). Позивач за вказаною адресою сплачує комунальні послуги за спожиту теплову\~ енергію,\~з вивезення\~та захоронення\~ побутових\~відходів,\~ водопостачання та водовідведення по платіжним квитанціям, які виписуються на його ім`я, боргів не має (а.с.70). До цього, від дня свого народження, [INFO] , позивач був зареєстрований та проживав в будинку за адресою: [ADDRESS] , власником якого є його бабуся по матері [PERSON] , разом з останньою (а.с.44,60, 61-64). 19.06.2001 комісією у складі: заст. міського голови Горбенка В.В., начальника ПАСК Головина Л.М., ст. інспектора СДПЧ-19 Дриги А.В., головного лікаря санопіденстанції Федченка І.І., головного інженера комунального підприємства Гридякина М.Я., начальника МБТІ Маслова В.Н. було проведено обстеження належного [PERSON] будинку, розташованого по [ADDRESS] , та складено Акт, згідно якого проведення капітального ремонту у вказаному будинку визнано неможливим. Будинок визнано ветхим, не придатним для проживання. В подальшому, за результатами проведення повторного обстеження будинку, вказаний висновок було підтверджено комісією у складі начальника управління житлово-комунального господарства та будівництва міської ради Краснощока О.І., начальника виробництва житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства Яресько А.О., головного інженера комунального підприємства Гридякина М.Я., інспектора державної архітектурно-будівельного контролю Понирко В.П. (а.с. 65-66). На підставі рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 27.06.2007 № 176 «Про прийняття на квартирний облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, внесення змін в житлові справи та надання житла» [PERSON] був виданий Ордер № 58 на житлове приміщення в гуртожитку, згідно якого останній було надано право на зайняття житлового приміщення в гуртожитку загальною площею 11,6 м?, за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 42). За даними довідки № 1238 від 20.11.2007, виданої [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] онук ( а.с.43) [INFO] [PERSON] померла (а.с. 46). Позивачу ордер на вказане житлове приміщення не видавався. 23.05.1997 [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , в порядку приватизації. Частка у спільній частковій власності по кожному. Загальна площа квартири становить 59,3 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 11 крб. ( а.с.15). Приватизаційний чек на ім`я [PERSON] , [INFO] , використаний за адресою [ADDRESS] на суму 2 грн. 63 коп. Залишок житлового чеку складає 1 грн. 57 коп. ( а.с.8). 20.10.2022 позивач звернувся до виконкому Глухівської міської ради із заявою щодо приватизації житлового приміщення кімнати № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , у задоволенні якої 16.11.2022 відмовлено через відсутність ордеру на вселення до зазначеної кімнати (а.с.10,13). Звертаючись із вказаним позовом, позивач зазначив, що відмова виконкому Глухівської міської ради в приватизації кімнати є незаконною, оскільки у спірній кімнаті він проживає на законних підставах з 2007 року, іншого власного житла не має. Між сторонами виникли цивільні правовідносини, врегульовані\~Цивільний кодексом України,\~ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»\~та\~ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Так,\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У\~статті 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами\~статті 345 ЦК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій\~статті 9\~ЖК Української РСР\~визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,\~до об`єктів\~приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється\~шляхом безоплатної\~передачі громадянам\~квартир (будинків),\~житлових приміщень\~у гуртожитках\~з розрахунку\~санітарної норми\~21\~квадратний метр\~загальної площі\~на наймача\~і кожного\~члена його\~сім`ї\~та додатково\~10\~квадратних метрів\~на сім`ю\~(\~частина 1\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») Відповідно до частини четвертої\~статті 5 зазначеного Закону\~право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010 року, визначено в аспекті конституційного звернення положення пункту 5\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-ХІІ, згідно з яким, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Пунктом 5\~статті 16\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частини 3\~статті 8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно із частиною одинадцятою\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У частині десятій\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга\~статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта\~статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме\~від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, спірна кімната [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, ордер на вселення у зазначене приміщення позивачу не видавався. Як стверджує позивач, [PERSON] , на ім`я якої, на підставі Рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 27.06.2007 № 176 «Про прийняття на квартирний облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, внесення змін в житлові справи та надання житла», був виданий ордер на право на вселення в спірну кімнату, до вказаної кімнати не вселялася та жодного дня в ній не проживала. Своїх прав на приватизацію вказаного житла не заявляла. Будь-які факти, які б спростовували дані твердження позивача, в матеріалах справи відсутні і відповідачем не доведені. В той же час, матеріалами справи підтверджено, що позивач у спірну кімнату вселився на законних підставах - з дозволу виконавчого комітету Глухівської міської ради, оскільки будинок, де він проживав та був зареєстрований був визнаний ветхим та не придатним для житла, зареєстрував в ній своє місце проживання, а в подальшому і членів своєї сім`ї, і з того часу постійно в ній проживає, сплачує комунальні послуги, несе витрати з її утримання. Законність проживання позивача у спірній кімнаті відповідачем не оспорювалась, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Житловий чек для приватизації житла позивачем використано лише частково, що не позбавляє позивача права на приватизацію займаної ним кімнати в гуртожитку в межах санітарної норми безоплатно, а в решті з доплатою. Іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту прав позивача щодо реалізації його права на приватизацію житлового приміщення. Однак, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав останнього є зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії по приватизації спірного житлового приміщення за відсутності ордера на жилу площу в гуртожитку, а відтак вважає за необхідне вимоги позивача задовольнити частково, зобов`язавши виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області провести позивачуприватизацію спірноїкімнати [ADDRESS] . Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: 1073\~грн.\~60\~коп.,\~ понесених позивачем витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial