Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 28 квітня 2021 року між [PERSON] до [PERSON] укладено договір позики про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. На підтвердження факту отримання в борг зазначених грошових коштів [PERSON] було власноручно надано [PERSON] відповідну письмову розписку, складену 28 квітня 2021 року. Згідно умов договору [PERSON] брала на себе зобов`язання повернути отримані від [PERSON] в борг грошові кошти в строк до 28.06.2021 року. Про вказаний факт [PERSON] власноручно підтверджено у вищевказаній письмовій розписці. Станом на дату складання даної Позовної заяви грошові кошти отримані [PERSON] в борг від [PERSON] у передбачений вищевказаним Договором строк (28.06.2021 року) - не повернуті. Про причину невиконання взятих на себе зобов?язань згідно умов укладеного Договору позики грошових коштів Відповідачем на адресу Позивачу повідомлено не було. 13 жовтня 2022 року Позивачем через свого уповноваженого Представника (Адвоката), з метою досудового врегулювання вказаного питання, на адресу Відповідача було направлено письмову пропозицію з вимогою до Відповідача виконати умови укладеного Договору, та повернення отриманих від Позивача грошових коштів. Зазначена Пропозиція була направлена на адресу Відповідача рекомендованим цінним листом за місцем його останнього відомого місця проживання засобами ДП «Укрпошта» Поштове відправлення Відповідачем не було отримане в зв`язку з чим було повернуте його відправнику з відміткою про його повернення «За закінченням встановленого терміну зберігання». Позивач зазначає, що загальна сума виниклої заборгованості за Договором позики станом на 18 листопада 2022 року складає 39 052 (тридцять дев?ять тисяч п?ятдесят дві) грн. 60 коп., з яких: заборгованість за отриманими грошовими коштами згідно умов Договору - 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. сума нарахованих 3 % річних 1 252 (одна тисяча двісті п?ятдесят дві) грн. 60 коп. (розрахунок додається на окремому аркуші). сума інфляційних збитків 7 800 (сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Посилаючись на вище викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 28 квітня 2021 року в розмірі 39 052 гривень 60 копійок, а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2022 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надано заяву в якій остання підтримала позовні вимоги просила суд провести розгляд справи у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій визнав позовні вимоги та просив розгляд справи провести у її відсутність. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2021 року між [PERSON] до [PERSON] укладено договір позики про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. На підтвердження факту отримання в борг зазначених грошових коштів [PERSON] було власноручно надано [PERSON] відповідну письмову розписку, складену 28 квітня 2021 року. Згідно умов договору [PERSON] брала на себе зобов`язання повернути отримані від [PERSON] в борг грошові кошти в строк до 28.06.2021 року. Про вказаний факт [PERSON] власноручно підтверджено у вищевказаній письмовій розписці. Станом на дату складання даної Позовної заяви грошові кошти отримані [PERSON] в борг від [PERSON] у передбачений вищевказаним Договором строк (28.06.2021 року) - не повернуті. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, у спорі про стягнення боргу за договором позики, розписка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Доказами, які надано позивачами на підтвердження заявлених вимог, є розписка. Суд зауважує, що зміст розписки містить зазначення обставин, на які посилається позивачі, та факт надання ними грошових коштів відповідачу. Таким чином, надана позивачами розписка відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, оскільки посвідчують передання грошової суми позикодавцем позичальнику та підтверджують укладення договору позики і його умов. Станом на теперішній час у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість у сумі 30 000 гривень (тридцять тисяч гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц, а також у Постанові Верховного Суду від 10.08.2022 року у справі №504/369/18. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні висновки викладені, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. З огляду на те, що Відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Суд погоджується із наданими розрахунками 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з чим з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 1252,60 грн., та інфляційні витрати у розмірі 7800,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 992,40 грн. а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved