Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Фізична особа-підприємець\~ [PERSON] \~звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 3300 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 серпня 2019 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/186084745 щодо транспортного засобу марки «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] . 30 березня 2020 року близько 12 год. 10 хв. в м. Тернополі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортному засобу «Volkswagen» було завдано механічних пошкоджень. Страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №ЕР/186084745 від 23 серпня 2019 року. На підставі страхового акту від 14 вересня 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3\~300 грн. З моменту ДТП відповідачем не було повідомлено страховика про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду у встановлений законом строк, дана ДТП не була зафіксована поліцією, хоча в даному випадку законодавець встановив обов`язок на страхувальника письмово повідомити страховика. Тому, на підставі ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування. 03 березня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. У тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № ЕР/186084745 від 23 серпня 2019 року. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 03 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та його представник адвокат Самойленко П.М. в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшло клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без їхньої участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. 30 березня 2020 року приблизно о 12 год. 10 хв. в м. Тернополі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротоколу»), вказана ДТП сталася з вини відповідача. На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № AZ14-11231236 від 26 грудня 2019 року, укладеним з [PERSON] (страхувальник). Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , завдано технічних пошкоджень. Із розрахунку, долученого позивачем до матеріалів справи, вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , становить 3300 грн. У зв`язку з наведеним, ПАТ «Страхова група «ТАС», згідно із страховим актом № 07346/920 від 01 квітня 2020 року, здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 3300 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 91184 від 03 квітня 2020 року. Окрім того, 23 серпня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/186084745. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 412 D», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 15 квітня 2020 року ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулася до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №ЕР/186084745 у розмірі 3300 гривень, які ПАТ «СГ «ТАС» було виплачено потерпілому [PERSON] за договором добровільного страхування внаслідок ДТП, яка мала місце 30 березня 2020 року за участю транспортних засобів «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Так, на підставі страхового акту №ОЦ/055/000/20/0266 від 14 вересня 2020 року, ПрАТ «УПСК» було перераховане на рахунок ПАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 3300 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13763 від 14 вересня 2020 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 3\~300 гривень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором стахування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренд тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхової відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В свою чергу ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-трапортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу відповідачем взагалі не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АЕ/5376092. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 14 вересня 2020 року, що стверджується платіжним дорученням №13763 від 14 вересня 2020 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03 березня 2023 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування згідно страхового акту №ОЦ/055/000/20/0266 від 14 вересня 2020 року до боржника [PERSON] у розмірі 3300 гривень. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» Фізична особа\~підприємець [PERSON] отримав право вимоги на таке відшкодування, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування шкоди в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.\~\~\~ З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки в порядку регресу в розмірі 3300 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 858,88 гривень сплаченого судового збору. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. На підтвердження надання [PERSON] правової допомоги та понесених витрат, останній надав: - Договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, укладений ним з адвокатом Самойленко П.М., відповідно до п. 4.1 якого детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється Додатковою Угодою (угодами) до цього Договору; - Додаткову угоду №266 від 13 березня 2023 року, згідно п. 1 якої сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за Договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, по страховій справі № ОЦ/055/000/20/0266, становить 4000 грн., що сплачується клієнтом адвокату за надання наступних послуг: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (2 год.) 500 грн.; написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду, подання позовної заяви через систему «Електронний суд» (6 год.) 2500 грн.; супровід та контроль судової справи (подання клопотань після винесення рішення, звернення до державної виконавчої служби) 1000 грн.; - акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13 березня 2023 року, де зазначено види виконаних робіт, витрачений час на їх виконання та їх вартість на суму 3000 грн.00 коп.; - платіжне доручення від 13 березня 2023 року про сплату [PERSON] за надання правової допомоги 4000 грн. За таких обставин, суд приходить до переконання, що наявні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн., які підтверджені позивачем належними доказами.

Outcome: approved