Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 23 липня 2001 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №21. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що відповідачка через декілька років спільного проживання почала грубо відноситися до нього та між ними почали виникати непорозуміння, також відповідачка зраджує йому в подружній вірності, чого сама ж і не заперечує. Спільно вони проживали до 2021 року. У зв`язку з наведеним, просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив не надавати строк для примирення, зауважив, що разом з відповідачкою вони не живуть сімейним життям вже близько двох з половиною років. Причиною розпаду їх сім`ї є те, що у відповідачки вже давно є інший чоловік, також зазначив, що і в нього вже також інша жінка, а тому просить строк на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила не надавати строк для примирення та шлюб розірвати. Повідомила, що вже певний час вони з позивачем не проживають разом, спору щодо виховання дітей на час розгляду справи, не виникає. Збереження сім`ї на її думку не можливе, а тому просить не надавити строк для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 23 липня 2001 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №21, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 23.07.2001 року (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого виконкомом Тересвянської селищної ради, Тячівського району Закарпатської області 14 лютого 2007 року та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого виконкомом Тересвянської селищної ради, Тячівського району Закарпатської області 11 квітня 2012 року (а.с. 5, 6). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що строни вже більше двох років спільним сімейним життям не проживають. Попри наявність між ними узгодженостей щодо вирішення питання виховання та утримання дітей, кожна з сторін проживає у інших фактичних шлюбних відноснах, про що обидві сторони заявили в судовому засіданні. За період окремого проживання, сторони втратили почуття любові, довіри та взаємоповаги один до одного та шлюб між ними існує, лише формально. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що збереження шлюбу між ними, не можливе. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою, яка позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про наявне між подружжям непорозуміння, а також те що сторони фактично сімейних відносин не підтримують суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їхнім інтереса, а тому на підставі ст. 105 СК України позов підлягає до задоволення. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved