Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

10.01.2023 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми 14\~804\~044 грн 39 коп, посилаючись на те, що в період червень-серпень 2019 року він передав в борг відповідачеві грошові кошти в загальній сумі 10\~430\~000 грн. Отримання позики було оформлено письмовими розписками. Оскільки [PERSON] ухилився від повернення грошових коштів, просив суд стягнути з останнього суму боргу, проценти за користування позикою та судові витрати. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача адвокат Якухно О.М. позовні ви-моги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки су-ду не повідомив, виправдовувальних документів не надав. Суд вважав можливим роз-глядати справу за відсутністю відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши кожен з наявних у ма-теріалах справи доказ на предмет належності, допустимості та достовірності, а усі до-кази разом на предмет їх достатності в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно письмовим розпискам [PERSON] передав [PERSON] в якості по-зики: -05.06.2019 року грошову суму 913\~000 грн; -07.06.2019 року грошову суму 1\~900\~000 грн; -01.07.2019 року грошову суму 3\~471\~000 грн; -01.08.2019 року грошову суму 4\~146\~000 грн, а всього за вказаний період 10\~430\~000 грн. Вказані письмові розписки не містять зазначення строку повернення позики. 30.05.2022 року [PERSON] направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, але [PERSON] її не отримав, і остання булла повернута за зворотною адресою за закінченням встановле-ного терміну зберігання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (по-зикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або ін-ші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позико-давцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або ін-ших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі пред-мета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення дого-вору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта ци-вільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора пев-ної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього до-говору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кре-дитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 ли-стопада 2015 року № 6-1967цс15. Зі змісту наявних в матеріалах справи розписок [PERSON] від 05.06, 07.06, 01.07 та 01.08.2019 року вбачається, що [PERSON] взяв в борг грошові кошти у [PERSON] .. Факт саме отримання грошових коштів [PERSON] в день скла-дання розписки не відображено. Аналізуючи зміст розписок, суд звертає увагу на те, що останні містять лише констатацію факту наявності боргу [PERSON] і не за-свідчують факт отримання останнім грошових коштів в день складання даних розписок, не містять зазначення строку повернення [PERSON] вказаних грошових коштів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте-ресу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Звернувшись до суду з позовом 10.01.2023 року, позивач вказував, що він не пропустив строк позовної давності, і не просив поновити строк для звернення, а за-значав, що оскільки договором позики, оформленим розпискою, не встановлений строк повернення позики, кошти мали бути повернені позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (абзац 2 частини першої статті 1049 ЦК України). На підтвердження своєї позиції позивач надав суду квитанцію та опис пошто-вого відправлення, згідно з якою 30.05.2022 року [PERSON] було направлено [PERSON] вимогу про повернення коштів за договором позики. Проте, суд звертає увагу, що зі змісту опису даного поштового відправлення вбачається, що [PERSON] було направлено не вимогу, а повідомлення про погашення боргу. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] не заявив про застосування строків позовної давності, ігноруючи повідомлення та виклики до суду. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), сформулювала висновок, що суд застосо-вує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звер-нутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у позові через не-обґрунтованість останнього.

Outcome: dismissed