Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Народна порука» заборгованість за Кредитним договором № 2907002/000- КФІ/11 від 29 липня 2011 року у розмірі 250 933, 42 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 199 999, 99 грн.; заборгованість за відсотками - 50 933, 43 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Народна порука» за Кредитним договором № 2907002/000-КФІ/11 від 29 липня 2011 року в розмірі 250 933, 42 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 199 999, 99 грн.; заборгованість за відсотками - 50 933, 43 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46, 70 кв. м., житловою площею ЗО,20 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ), шляхом проведення електронного аукціону на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, що буде визначена при примусовому виконанні рішення суду, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 29 липня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 2907002/000-КФІ/11, за умовами якого (із змінами згідно укладених додаткових угод) Позивач надав Відповідачу грошові кошти (кредит) у національній валюті України на споживчі цілі на загальну суму 200 000, 00 грн., строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2022 року за умови сплати відсотків за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 42,00 % річних (з 01.08.2015 р. - 48% річних, з 01.08.2018 р. - 30% річних). 27 грудня 2011 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 2907002/000-КФ1/11 від 29.07.2011 року. Згідно до умов Додаткової угоди № 1 сторони домовились збільшити суму кредиту на 44 000,00 грн. у зв`язку з чим: - змінити пункт 1.1. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.1. Фінансова установа надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у національній валюті України на загальну суму 100 000, 00 (сто тисяч) грн. 00 коп. на споживчі цілі.»; 27 липня 2012 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 2907002/000-КФ1/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 2 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2013 року». 29 липня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № З до кредитного договору № 2907002/000-КФ1/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 3 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2014 року». 31 липня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 2907002/000-КФ1/11 від 29.07.2011 року. Згідно до умов Додаткової угоди № 4 сторони домовились збільшити суму кредиту у зв`язку з чим домовились змінити пункт 1.1. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.1. Фінансова установа надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у національній валюті України на загальну суму 140 000, 00 (сто сорок тисяч) грн. 00 коп. на споживчі цілі». 27 грудня 2013 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 5 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно до умов Додаткової угоди № 5 сторони домовились збільшити суму кредиту у зв`язку з чим домовились змінити пункт 1.1. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.1. Фінансова установа надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у національній валюті України на загальну суму 160 000, 00 (сто шістдесят тисяч) грн. 00 коп. на споживчі цілі». 18 лютого 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 6 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно до умов Додаткової угоди № 6 сторони домовились збільшити суму кредиту у зв`язку з чим домовились змінити пункт 1.1. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.1. Фінансова установа надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у національній валюті України на загальну суму 180 000, 00 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. на споживчі цілі». 24 липня 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 7 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно до умов Додаткової угоди № 7 сторони домовились збільшити суму кредиту та продовжити строки повернення кредиту у зв`язку з чим домовились змінити пункт 1.1. та 1.2. Кредитного договору та викласти їх у такій редакції: «1.1. Фінансова установа надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у національній валюті України на загальну суму 200 000, 00 (двісті тисяч) грн. 00 коп. на споживчі цілі». «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2015 року». 29 липня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 8 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно до умов Додаткової угоди № 8 сторони домовились продовжити строки надання кредиту та змінити розмір відсотків річних у зв`язку з чим домовились змінити пункт 1.2. та 1.3. Кредитного договору та викласти їх у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 січня 2016 року.». «1.3. Позичальник сплачує Фінансовій установі відсотки за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 48. 00 відсотків річних». Даний пункт вступає в силу з 01 серпня 2015 року. 29 січня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 9 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 9 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2016 року». 29 липня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 10 до кредитного договору № 2907002/000-КФ1/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 10 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 січня 2017 року». 29 січня 2017 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 11 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 11 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2017 року». 28 липня 2017 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 12 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 12 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2018 року». 23 липня 2018 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 13 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 13 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2020 року». Згідно п. 2 Додаткової угоди № 13 Сторони домовились змінити пункт 1.3. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «Позичальник сплачує Фінансовій установі відсотки за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 30.00 відсотків річних». 23 липня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 14 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 14 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2021 року». 28 липня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду №15 до кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 року. Згідно п. 1 Додаткової угоди № 15 Сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2022 року». Таким чином, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредит у національній валюті України на споживчі цілі строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2022 року за умови сплати відсотків за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 42,00 % річних (з 01.08.2015 р. - 48% річних, /01.08.2018 р. -30% річних). Позивач свої зобов`язання належним чином виконав, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується видатковими касовими ордерами. 29 липня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 2907002/000000-КФІ/11 від 29 липня 2011 року між Кредитором та Позичальником було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. зареєстрований в реєстрі за № 2317. Згідно п. 1.1. Договору іпотеки цим Договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця. на підставі кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 р., укладеного між позивачем та [PERSON] . Відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки у забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. 07.12.2007 р. за реєстровим номером № 6189, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 18.07.2011 р. в книзі: д.69-207, номер запису: 29744а, реєстраційний № 34165303. 27.12.2011 р. до Договору іпотеки було внесено зміни згідно Договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. Згідно п.1 Договору про внесенні змін та доповнень до договору іпотеки від 27.12.2011 р., було змінено п.1.1. Договору іпотеки та викладено його в такій редакції: «Цим Договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця, на підставі кредитного договору № 2907002/000-КФІ/11 від 29.07.2011 р. та додаткової угоди до кредитного договору від 27.12.2011 р., укладеного між ТОВ «ФК «Народна позика» та [PERSON] (надала Основний договір), на суму 100000, 00 грн., з обумовленим строком повернення боргу до 29.07.2012 р.». Також 29 липня 2011 р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «Народна позика» було укладено Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстровано в реєстрі за № 2319. Пунктом 5.3. Договору іпотеки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» , у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов`язку оплатити нотаріальних дій на Іпотекодавця. Відповідачем зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконані, тіло кредиту та відсотки до 29.07.2022 р. не повернуті, у зв`язку з чим, станом на 04.10.2022 року заборгованість Відповідача перед позивачем становить 250 933, 42 гри., з яких: 199 999, 99 гри. - заборгованість по тілу кредиту; 50 933, 43 гри. - заборгованість по нарахованих відсотках. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк сплачена не була, Позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Ключника А.С. (том 1, а.с. 203). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (том 1, а.с. 206). 27.02.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача про часткове виконання умов кредитного договору на суму 21000,00 грн. (том 2, а.с. 4). 03.05.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача про часткове виконання умов кредитного договору на суму 3000,00 грн. (том 2, а.с. 18). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено у справі судовий розгляд (том 2, а.с. 21). У судовому засіданні представник позивача - Буднік О.П. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позов визнав, надавши пояснення, що буде в подальшому виконувати умови кредитного договору до повного його виконання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 29 липня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 2907002/000-КФІ/11, за умовами якого (із змінами згідно укладених додаткових угод) Позивач надав Відповідачу грошові кошти (кредит) у національній валюті України на споживчі цілі на загальну суму 200 000, 00 грн., строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2022 року за умови сплати відсотків за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 42,00 % річних (з 01.08.2015 р. - 48% річних, з 01.08.2018 р. - 30% річних). З урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредит у національній валюті України на споживчі цілі строком з 29 липня 2011 року по 29 липня 2022 року за умови сплати відсотків за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 42,00 % річних (з 01.08.2015 р. - 48% річних, /01.08.2018 р. -30% річних). Позивач свої зобов`язання належним чином виконав, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується видатковими касовими ордерами. Відповідачем зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконані, тіло кредиту та відсотки до 29.07.2022 р. не повернуті, у зв`язку з чим, станом на 04.10.2022 року заборгованість Відповідача перед позивачем становить 250 933, 42 гри., з яких: 199 999, 99 гри. - заборгованість по тілу кредиту; 50 933, 43 гри. - заборгованість по нарахованих відсотках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором в розмірі 250 933, 42 гри., що свідчить про неналежне виконання останнім умов цього договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню. 29 липня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 2907002/000000-КФІ/11 від 29 липня 2011 року між Кредитором та Позичальником було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. зареєстрований в реєстрі за № 2317. Також 29 липня 2011 р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «Народна позика» було укладено Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстровано в реєстрі за № 2319. Пунктом 5.3. Договору іпотеки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов`язку оплатити нотаріальних дій на Іпотекодавця. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Крім того, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Із матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаними договорами між позивачем та позичальником укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. 07.12.2007 р. за реєстровим номером № 6189, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 18.07.2011 р. в книзі: д.69-207, номер запису: 29744а, реєстраційний № 34165303. На підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, позивач надав суду розрахунок, відповідно до якого станом на 04.10.2022 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 250 933, 42 гри., з яких: 199 999, 99 гри. - заборгованість по тілу кредиту; 50 933, 43 гри. - заборгованість по нарахованих відсотках. Будь-яких заперечень щодо указаного розрахунку розміру заборгованості відповідачем до суду не подано. 27.02.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача про часткове виконання умов кредитного договору на суму 21000,00 грн. (том 2, а.с. 4). 03.05.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача про часткове виконання умов кредитного договору на суму 3000,00 грн. (том 2, а.с. 18). Таким чином відповідачем погашено частину заборгованості по нарахованих процентах, який становить: 26 933, 43 грн. Згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Верховний Суд врахував, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17 Частиною першою статі 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про законність його вимог, тому суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Судовий збір, згідно з вимогами частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати у справі, пов`язані за сплатою судового збору в розмірі 7528,00 грн.

Outcome: approved