Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: змінити місце проживання їхнього спільного з відповідачкою сина [PERSON] , [INFO] , визначене рішенням Баранівського районного суду Житомирської області по справі №273/450/20, та визначити місце його проживання з ним за адресою [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позов, зазначив, що він з відповідачкою є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Баранівського районного суду від 10.03.2020 року шлюб між ним розірвано. З липня 2022 року дитина проживає разом з позивачем, який займається вихованням сина та створив для цього всі необхідні умови. Мати дитини, відповідач по справі, перебуває в Республіці Польща на заробітках, і за весь час перебування на заробітках вона вислала кошти на утримання сина лише в листопаді 2022 року. Їхній син є інвалідом дитинства, отримує пенсію по інвалідності, але мати дитини забрала пенсійну карточку їхнього сина, кошти витрачає на свої потреби, сина забрати до себе вона не бажає, вказує про те, що вона має дванадцятигодинний графік роботи , проживає в хостелі, а тому не має змоги забрати сина до себе. З позивача стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] згідно судового наказу Баранівського районного суду від 17.03.2020 року, проте у 2020 році [PERSON] написала заяву на ім`я начальника Баранівського відділу ДВС про повернення виконавчого документа про стягнення аліментів стягувачу. Оскільки син бажає проживати з батьком, то він не може відштовхнути його та відправити матері, яка не бажає його забрати до себе. Відповідачка не заперечує про зміну місця проживання їхнього сина [PERSON] та визначення його місця проживання разом з батьком, а син бажає проживати саме з ним. Ухвалою судді від 12.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, надано відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи, а відповідачу - наслідки неподання відзиву у встановлений судом строк, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням ( викликом ) сторін (а.с. 19- 20 ). Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, направив заяву в якій просив розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] , в судове засіданння не з`явилася, направила на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив слухати справу у відсутність представника органу опіки та піклування Баранівської міської ради. Просили позовні вимоги задовольнити . Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому 27.12.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №76. У шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10.03.2020 року шлюб сторонами розірвано (а.с. 8-10). Згідно Висновку органу опіки та піклування Баранівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконкому Баранівської міської ради від 17.11.2022 року № 155, неповнолітня дитина [PERSON] з липня 2022 року проживає разом з батьком по причині перебування матері за кордоном. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, компроментуючих матеріалів щодо нього до ВПД № 1 Новоград-Волинського району не надходило. Ним створені належні умови для проживання, навчання та виховання сина. Мати дитини [PERSON] за допомогою онлайн зв`язку повідомила, що не має змоги приїхати до України ще тривалий час, так як працює з дванадцятигодинним графіком роботи, проживає в хостелі, а тому немає можливості забрати до себе на проживання сина [PERSON] ( а.с. 14, 15 - 16 ). Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як зазначено у ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Відповідно до частин 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У справах щодо здійснення одним із батьків прав на спілкування стаття 8 Конвенції передбачає батьківське право на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною та обов`язок національних органів влади сприяти такому возз`єднанню настільки, наскільки інтереси дитини передбачають, що має бути зроблено все для збереження особистих стосунків, і, за необхідності, «відновлення» сім`ї; обов`язок держави полягає не у досягненні результату, а у вжитті заходів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» пункт 74, від 10.01.2017 року). Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Неповнолітній син [PERSON] проживає з позивачем, який в змозі забезпечити дитину належними умовами проживання, виховання та розвитку. Механізм визначення місця проживання дітей з одним із батьків не має на меті обмеження іншого з батьків у правах. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, поведінку батьків щодо дитини. Суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання сина та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, а також інтереси неповнолітньої дитини, його вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, право малолітнього на щасливе та спокійне дитинство, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитину як повноцінного члена суспільства, виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини, та дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, на підставі внутрішнього переконання та враховуючи повне визнання позовних вимог відповідачем, дійшов висновку що місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів неповнолітнього [PERSON] . Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким остання буде проживати. При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про законність позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі. Відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн., проте позивач просив залишити судові витрати по справі за ним.

Outcome: approved