Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у спільній власності на квартиру. Посилається на те, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,52 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 16 березня 1995 року виданого представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач зверталася до відповідачів з пропозицією визначити частки кожного з співвласників у спільному майні уклавши відповідний договір у нотаріуса, проте відповідачі добровільної згоди на визначення часток не надають, до нотаріуса йти відмовляються. Вказує на те, що частки у праві власності на квартиру інших співвласників не визначені. Вказана обставина створює їй перешкоди у розпорядженні належним їй майном. Просить визначити, що розмір часток співвласників а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у праві власності на квартиру по [ADDRESS] є рівними і становлять по 1/3 частки кожного із співвласників. Відповідачами відзиву на позовну заяву подано не було. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,52 кв.м., в тому числі дві житлові кімнати площею 26 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №13875, від 16 березня 1995 року виданого представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.5). [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) змінила прізвище після реєстрації шлюбу 23.01.1998 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції під актовим записом №45. Згідно довідки від 26.03.2007 року 24.11.2003 року зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, актовий запис № 1022 (а.с. 6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2016 року право власності на дану квартиру належить позивачці та відповідачам на праві спільної сумісної власності (а.с. 7-8). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач [PERSON] бажає розпорядитися, належною їй на праві власності часткою у майні, однак у зв`язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначені, остання не може реалізувати свої правомочності власника майна. З огляду на вище вказане та враховуючи, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачу на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,52 кв.м., в тому числі дві житлові кімнати площею 26 кв.м., суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved