Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачкою 17.06.2011 зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із відповідачкою. Позивач зазначив, що вони з відповідачкою не ведуть спільного господарства, на даний час шлюбні відносини між подружжям відсутні. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалось, оскільки подружжя має різні погляди на життя. Подальше збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливе та суперечитиме його внутрішньому розвитку як особистості. Позивач повідомив, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе, на примирення позивач не погоджується, а тому вважає що шлюб необхідно розірвати. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 28.04.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений судом ухвалою суду від 28.04.2023, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. В судове засідання позивач не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Відповідачка не заперечувала щодо проведення судового засідання у відсутність позивача. Враховуючи вищевикладене та думку відповідачки, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність позивача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). До початку розгляду справи по суті відповідачкою подано заяву про відсутність заперечень проти розірвання шлюбу та визнання нею позовних вимог в повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачкою позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17.06.2011, актовий запис № 1095. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 8) Судом встановлено, що позивач з відповідачкою від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 9) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачкою є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладенесуд\~вважає за\~можливе розірвати\~шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачкою позов. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~073, 60 гривень, що підтверджується квитанцією від 11.04.2023. (а.с. 4) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову адвокатом відповідача до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 536, 80 гривень, а з відповідачки на користь позивача підлягає сплаті решта судового збору в сумі 536, 80 гривень. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачкою не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved