Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

17.12.2018 Подільським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі №758/917/18 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, яким стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 28 974,05 грн. в порядку регресу та 1762,00 грн. судового збору. 05.05.2021 [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду. Ухвалою суду від 07.05.2021 задоволено клопотання [PERSON] про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, прийнято таку заяву та призначено її до розгляду. Ухвалою суду від 04.08.2021 вказане заочне рішення суду скасоване, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно з ухвалою суду від 01.11.2021 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано у МТСБУ звіт №2951 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , від 08.07.2016 в повному обсязі. 17.12.2021 МТСБУ надано до суду документи на виконання вказаної ухвали суду. 14.02.2022 представником відповідача адвокатом Генкіною А.А. подано до суду відзив на позов, у якому вона просила відмовити у задоволені позовних вимог, вказуючи на необґрунтованість заявленої до стягнення суми, а також на неналежність та недостатніх доказів, наданих на підтвердження розміру відповідальності відповідача. Ухвалою суду від 27.10.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Як встановлено із матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26.06.2016 о 19 год. 00 хв. на мосту Патона в сторону бульвару Дружби Народів у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12.09.2016 встановлено вину відповідача у скоєнні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6281660, терміном дії з 03.11.2015 до 02.11.2016. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована не була, а тому власник пошкодженого автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] 01.07.2016 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю. На підставі Звіту №2951 від 08.07.2016 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного в ТОВ «Естімейт Плюс», спеціалістом-оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 27 674,05 грн. без ПДВ. Наказом №7481 від 04.10.2016 позивач прийняв рішення про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих та виплатив [PERSON] грошові кошти в розмірі 27 674,05 грн. Крім того, МТСБУ було сплачено ПАТ СК «Країна» вартість послуг аварійного комісара з огляду пошкодженого автомобіля у розмірі 1300,00 грн. Із урахуванням наведеного, позивач в порядку статей 1191 ЦК України, 38, 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся в суд із вказаним позовом до відповідача та просив стягнути з нього в порядку регресу 28 974,05 грн. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Ухвалою суду від 31.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у заяві про перегляд заочного рішення та відзиві на позов. З огляду на наведене, із урахуванням думки відповідача, суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що 26.06.2016 о 19 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , на мосту Патона в сторону бульвару Дружби Народів у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. В результаті дій відповідача автомобіль Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6281660, терміном дії з 03.11.2015 по 02.11.2016. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була, а тому власник пошкодженого автомобіля Dacia Logan [PERSON] 01.07.2016 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю. На підставі Звіту №2951 від 08.07.2016 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного спеціалістом-оцінювачем ТОВ «Естімейт Плюс» Тюрменком Д.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Dacia Logan, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження склала 27 674,05 грн. Наказом №7481 від 04.10.2016 позивач прийняв рішення про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих та виплатив [PERSON] грошові кошти в розмірі 27 674,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7481 від 04.10.2016. Крім того, МТСБУ було сплачено ПАТ СК «Країна» вартість послуг залученого аварійного комісара щодо огляду пошкодженого автомобіля в сумі 1300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3/СВ/2016р від 30.10.2016. В подальшому позивачем було направлено відповідачу [PERSON] письмову вимогу про відшкодування завданої шкоди у загальному розмірі 28 974,05 грн. в позасудовому порядку, однак така вимога залишилася без реагування відповідача, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом, у якому він просить стягнути з відповідача в порядку регресу вказану суму витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на положення статей 1191 ЦК України, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З`ясовуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених в обґрунтування позову, та заперечення щодо них з боку відповідача, суд виходить із наступного. В заперечення позовних вимог відповідач вказує на те, що Звіт №2951 від 08.07.2016, який став підставою для ухвалення рішення про стягнення з нього суми страхового відшкодування на користь позивача, є неповним, оскільки не містить фотографій пошкоджень транспортного засобу. Крім того, згідно з висновками Рецензії від 18.01.2021 такий звіт кваліфікується як такий, «що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки». Також відповідач зазначає, що відсутні законні підстави проведення оцінки ТОВ «Ексімейт», а вимоги по стягненню витрат на врегулювання страхового випадку не передбачені законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вирішуючи обґрунтованість таких його доводів, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим суб`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений. Згідно з п. п. «а» п. 41. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1. 7 ст. 1 цього Закону та майну, яке знаходилось у цьому транспортному засобі. Відповідно до п. п. 38. 2. 1, п. 38. 2, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13. 1 ст. 13 вищезгаданого Закону. Отже, Законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП саме в порядку регресу. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). При оцінці достатності доказів дані стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи, є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (постанова Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц). Як вбачається із матеріалів справи, позивач з метою встановлення розміру відшкодування подав клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи на основі матеріалів справи, об`єктом проведення такої експертизи є автомобіль. Разом із цим, як зазначено у Рецензії від 18.01.2021, Звіт №2951 може використовуватися з метою встановлення розміру майнового збитку, якщо будуть виправлені зазначені Рецензією недоліки. Суд вважає, що позивач мав достатньо часу для того, щоб подати додаткові докази, які б могли стати законною підставою для встановлення розміру матеріального збитку. З огляду на наведене, суд підтримує позицію відповідача про те, що проведення автотоварознавчої експертизи на підставі матеріалів справи, а саме Звіту №2951, який проведено з порушенням нормативно-правових актів з оцінки майна, є недоцільним. Із урахуванням цього, судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі автотоварознавчої експертизи. У ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність укладеного правочину тощо. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 761/310/17. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року). Із урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для стягнення на його користь з відповідача в порядку регресу 28 974,05 грн. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed