Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Ципліцького Д.О., звернулася до суду з позовом, у якому просить: визнати квартиру загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] об?єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за № 906 від 10.11.2018 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Юлією Вікторівною; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] від 10.11.2018 року за [PERSON] , здійснену на підставі рішення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого за № 906 від 10.11.2018 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поддубною Юлією Вікторівною (підстава внесення запису про державну реєстрацію: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43973361 від 10.11.2018 року); визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Роганським селищним відділом міліції ГУМВС України в Харківській області 29.01.2007 року, адреса місця ресстрації: [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом за померлим [INFO] [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом; судові витрати в повному обсязі покласти на відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті був чоловіком позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкову справу за померлим [PERSON] було зареєстровано в Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області 15.10.2015 року під №58065829 (номер у спадковому реєстрі) та № 916/2015 (номер у нотаріуса). 3 метою прийняття спадщини та подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася із відповідними заявами до нотаріальної контори. У відповідь їй було надано лист №405/02.14 від 23.02.2016 року, яким повідомлялося про неможливість нотаріусом самостійно визначити частки у спільному сумісному майні подружжя та необхідність звернення для вирішення даного питання до суду. Позивач познайомилася з [PERSON] у 1993 році під час спільної роботи на Харківському тракторному заводі, на той час [PERSON] був одружений із [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі №2-13501 від 20.11.2002 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 27.06.1981 року, було розірвано. Вказане рішення суду було подано до органів РАЦС тільки в серпні 2003 року, що мало наслідком внесення запису під №381 до книги реєстрації актів про розірвання шлюбу від 07.08.2003 року та видачу в цей же день відповідного свідоцтва. Під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було набуто у спільну сумісну власність, серед іншого, квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вище вказану квартиру було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Озеровою В.В. за реєстровим номером 1374. Так, представник позивача вважає, що вказана спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 27.10.2006 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. [PERSON] помер [INFO] . Від даного шлюбу [PERSON] та позивач дітей не мали, проте померлий мав двох дітей від попереднього шлюбу з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , які разом із позивачем є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом. Враховуючи, що позивач [PERSON] є одним із спадкоємців першої черги, то вона має право успадкувати 1/3 спадкового майна, серед якого і частина вищевказаної квартири. Однак, 21.11.2018 року [PERSON] продала спірну квартиру відповідно до договору купівлі-продажу № 906 від 10.11.2018 року. Разом з тим, у провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходилась справа № 635/4883/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , та за зустрічним позовом [PERSON] , про визнання за нею 1/6 частини спірної квартири. Ухвалою від 13.11.2020 року позовну заяву та зустрічний позов залишено без розгляду. На момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири існував спір, про що було достеменно відомо відповідачу [PERSON] , тому вона не мала права укладати цей договір, і таким чином ввела в оману покупця цієї квартири [PERSON] . [PERSON] мала би правоздатність розпорядитися виключно належною їй частиною квартири, за умови виділення її частки в судовому порядку, а інша частина відносилася до спадкового майна за померлим [PERSON] . За таких обставин позивач вважає договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] № 906 від 10.11.2018 року недійсним. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Бабій Л.В. 16.06.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вказана спірна квартира не може бути спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , бо придбана [PERSON] за власні кошти, отримані від продажу успадкованої, після смерті матері квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вартість придбаної квартири була значно меншою від проданої, та представником позивача не надано жодних доказів, які б свідчили про особисту участь померлого [PERSON] при набутті спірної квартири. Оскільки спірну квартиру було придбано відповідачем [PERSON] за особисті кошти, тому вона мала право розпоряджатися нею на власний розсуд, маючи достатній обсяг правоздатності, а тому вимога про визнання договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2018 року є безпідставною. Разом з тим, на дату смерті [PERSON] пройшло близько 15 років з моменту придбання [PERSON] спірної квартири, за цей час померлий не звертався ані до [PERSON] , ані до суду з вимогою поділу вказаної квартири або визнання за ним її частини, що підтверджує факт того, що останній не оспорював факт її належності колишній дружині - відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності. Також вказала, що у даних правовідносинах сплинув строк позовної давності. Крім того, враховуючи, що у справі № 635/4883/16-ц за позовом [PERSON] , остання просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0, 216 гектарів, та виділити вищевказане вище майно в натурі, а зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, [PERSON] просила суд встановити факт проживання однією сім?єю чоловіка та дружини без шлюбу, визнати майно об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати право власності на житловий будинок, на земельну ділянку в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування за законом, не вбачається, що відносно спірної квартири існував спір, тому не можливо однозначно стверджувати, що [PERSON] не мала права укладати договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.11.2018 року, та своїми діями ввела в оману [PERSON] . Дійсною причиною укладанням договору купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] стало те, що [PERSON] тяжко захворіла та потребувала значних коштів для проходження лікування. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що саме в ході розгляду цивільної справи № 635/4883/16-ц із показань позивачів та свідків було становлено, що [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] набула у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , 25.04.2017 року [PERSON] було уточнено позовні вимоги в рамках об`єднаного провадження, а отже саме з 25.04.2017 року [PERSON] дізналась про існування спірної квартири. Та зазначив, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.11.2020 року позовну заяву [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду, а отже перебіг позовної давності для звернення до суду почався заново, а тому не можна говорити про сплив позовної давності. Крім того вказав, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2018 року відповідач [PERSON] знала про існування спору, оскільки 25.04.2017 року позивачем [PERSON] в рамках цивільної справи 635/4883/16-ц було уточнено зустрічні позовні вимоги, зокрема, в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом за померлим [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , а отже вказаний договір є недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Ципліцький Д.О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бабій Л.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Представник відповідача [PERSON] адвокат Скульський С.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, та зазначив, що звернення до суду позивача із вказаним позовом є передчасним, оскільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, тоді як нотаріусом позивачу було надано лише лист про неможливість нотаріусом самостійно визначити частки у спільному майні. Також вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки заява про збільшення позовних вимог в рамках цивільної справи № 635/4883/16-ц подана 26.04.2017 року, тобто станом на цей день позивач точно знала про порушення її права на 1/6 частину спірної квартири, а залишення позовної заяви без розгляду не може зупинити перебіг позовної давності, як і не може її перервати, що узгоджується з позицією Великої Палати Веховного Суду у справі № 904/3405/19. Також зазначив, що визнання за померлим [PERSON] права спільної сумісної власності після його смерті є неефективним способом захисту, оскільки в такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності. На момент укладання Договору, були всі законні підстави для його укладення Відповідачами. Більше того, позивач не підтримувала власні позовні заяви, внаслідок чого вони були залишені без розгляду. Позивач не може визнавати недійсним договір купівлі-продажу квартири, адже її права ним не порушуються. Позивач пропустила строк позовної давності для визнання права власності частки у спірній квартирі. Тобто, вона не зможе в судовому порядку отримати у власність частку спірної квартири. Таким чином, визнання договору недійсним не призводить до поновлення її прав, адже в такому випадку має відбуватись двостороння реституція. Тобто, вказаний спосіб захисту є неефективним та не призведе до поновлення порушених прав позивача, якщо такі існують. Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно з договором купівлі-продажу від 22.06.2001 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 13, 89-93). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 2-13501 від 20.11.2002 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.06.1981 року, розірвано (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 07.08.2003 року в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 381 (а.с. 11). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.2006 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний запис № 550, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 12) Згідно довідки № 10 від 02.03.2021 року, виданої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ юридична агенція центр нерухомості та технічної інвентаризації «НЕО-ФОРМАТ», ціна квартири, загальною площею 59,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] складає 1 065 607,00 грн. (а.с. 15). В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувала цивільна справа №635/4883/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку та на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування за законом. 25.04.2017 року до Харківського районного суду Харківської області представником [PERSON] подано заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, зокрема, в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом за померлим [INFO] [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.11.2020 року у цивільній справі № 635/4883/16-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки - залишено без розгляду; зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку та на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом залишено без розгляду; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування за законом залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 13.11.2020 року (а.с. 16-17). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Спадкову справу за померлим [PERSON] зареєстровано в Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області 15.10.2015 року під №58065829 (номер у спадковому реєстрі) та № 916/2015 (номер у нотаріуса) (ас. 8). Відповідно до відповіді державного нотаріуса Першої державнї нотаріальної контори Харківського району Харківської області №405/02.14 від 23.02.2016 року, [PERSON] повідомлено про неможливість нотаріусом визначити частку у спільному майні подружжя та оформити свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя, та запропоновано звернутися до суду (а.с. 9). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира загальною площею 59,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 906 від 10.11.2018 року (а.с. 18). В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 368 ЦК України правом спільної сумісної власності є право власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Відповідно до положень ст.ст. 370-372 ЦК України, як у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і у разі поділу такого майна, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст.ст. 22, 23 Кодексу про шлюб та сім`ю, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу спріної квартири, майно,\~нажите \~подружжям \~за \~час \~шлюбу,\~ є\~ його\~ \~спільною сумісною\~ власністю.\~ Кожен\~ з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Верховний Суд зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Отже, спірна квартира, набута сторонами під час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, суд бере до уваги відсутність у матеріалах справи судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача. З огляду на зазначене, презумпція спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, не спростована. Виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання спірної\~квартири об?єктом\~права спільної\~сумісної власності\~ [PERSON] та\~ [PERSON] відповідають наведеним нормам чинного законодавства, є обґрунтованими та підтверджуються доданими матеріалами. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Виходячи з вимог діючого законодавства, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізналася 25 квітня 2017 року, а саме в ході розгляду цивільної справи № 635/4883/16-ц, про що подала заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом за померлим [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Водночас, про порушення свого права позивач дізналася 25.04.2017 року, у зв`язку із чим звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, тобто перебіг позовної давності почався з 25.04.2017 року. Із даним позовом до суду позивач [PERSON] звернулася 15 квітня 2021 року. Однак, представник позивача вважає, що перебіг позовної давності хоча і почався з 25.04.2017 року, проте він був перерваний розглядом справи в суді, та почався заново 14.11.2020 року з наступного дня після набрання ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду законної сили. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.11.2020 року у цивільній справі № 635/4883/16-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки - залишено без розгляду; зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку та на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом залишено без розгляду; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку поділу майна подружжя та в порядку спадкування за законом залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 13.11.2020 року. Підставою для залишення позовної заяви [PERSON] , зустрічної позовної заяви [PERSON] , [PERSON] , та зустрічної позовної заяви [PERSON] стала неявка позивачів та їх представників в судові засідання та не повідомлення про причини неявки в судові засідання, що є зловживанням своїми правами і не виконуванням своїх процесуальних обов`язків. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Позовна\~давність переривається\~у разі\~пред`явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач. Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Згідно зі статтею 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. З наведених норм статей 263 та 264 ЦК України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Натомість у випадку зупинення позовної давності від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку. Отже, норма статті 265 ЦК України регулює відносини зупинення перебігу позовної давності в разі залишення позову без розгляду та не регулює відносин переривання або непереривання позовної давності у такому випадку, тому не підлягає застосування до спірних правовідносин. Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові 29.06.2021 року у справі № 904/3405/19 не погодилася з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, та відступила від них. Таким чином, суд дійшов висновку, що залишення позовної заяви без розгляду не може зупинити перебіг позовної давності, як і не може її перервати. Пунктом 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позивачем та її представником не подано заяву про поновлення строків, та не зазначено причини пропуску строку позовної давності, не надано доказів, які свідчать про неможливість звернутися до суду з позовом упродовж строку позовної давності, Таким чином, враховуючи, що позивач звернулася до суду поза межами визначеного законом строку позовної давності, доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, та доказів, що підтверджують неможливість позивача звернутися до суду з позовом в межах строку позовної давності не надано, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed