Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 20.02.2015 зареєстрували з [PERSON] шлюб, від якого [INFO] народилась дитина - [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2019 шлюб з відповідачем розірваний. В межах розірвання шлюбно-сімейних відносин, сторони не надійшли згоди з приводу визначення місця проживання дитини. Станом на сьогодні дитина проживає з позивачем, який самостійно здійснює догляд, утримує та піклується про дитину, проводить все для реалізації повного і гармонійного розвитку доньки. Позивачем створені усі належні умови для проживання дитини, яка завжди доглянута, забезпечена організацією навчання, дозвілля, відпочинку, охороною здоров`я та оздоровлення. Позивачем належним чином виконуються обов`язки з виховання дитини, вживається всіх необхідних дій для фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку дитини. Донька має довірливі стосунки з батьком. Натомість, фактичне проживання дитини з матір`ю завдає шкоди розвитку та вихованню. Доньки. Так, співмешканець відповідачки, з яким остання перебуває у фактично шлюбних відносинах та безпосередньо відповідачка вчиняли до дитини фізичне та психологічне насильство. Сумісне проживання дитини з матір`ю призвели до того, що у дитини низький рівень розвитку емоційної сфери, зниження адаптаційних можливостей та сформувався високий ризик виникнення психічних розладів. Далі, позивач зазначає, що донька проживає з ним за власним бажанням, виражаючи згоду на проживання і в подальшому. Позивач працює та може забезпечити достатній рівень життя та розвитку дитини. Дитина має за місцем проживання сталі соціальні зв`язки, місце навчання, лікування, відтак, визначення судом місця проживання дитини з батьком відповідає її інтересам. В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Від відповідачки також надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, яка позов визнає у повному обсязі, не заперечуючи щодо його задоволення. Представник Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради надав суду пояснення, із змісту яких вбачається, що розгляд справи просить провести за відсутності представника органу опіки та піклування, рішення по справі прийняти з урахуванням доданого висновку. Відповідно до правил ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засідання судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Отже, при таких обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому провадженні, без участі сторін, ухваливши рішення по справі. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи позицію відповідача, суд дійшов до такого. Так, судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 20.02.2015 сторони зареєстрували шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №179 (а.с.14). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2019 шлюб між сторонами розірваний (а.с.14,15). Судом також встановлено, що дитина проживає разом із батьком і матір дитини не заперечує щодо визначення місця проживання доньки разом із її батьком [PERSON] . Відповідно до правил ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як зазначено текстом вище, відповідач визнав позовні вимоги. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, що мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини). Далі, ч.4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Так, із висновку Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради №183 від 11.05.2023 вбачається за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Отже, враховуючи позицію Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради, яка дійшла висновку про доцільність проживання дитини з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом із батьком, за місцем проживання дитини створені усі умови для дитини, батько виховує та утримує доньку, виходячи із інтересів дитини, суд вважає вірним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із її батьком [PERSON] , який має можливість надати доньки належний духовний та фізичний розвиток, а тому вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України на користь позивача суд стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved