Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

у березні 2023 року Житлово-будівельний кооператив «ТЕМП-15» (далі - ЖБК «ТЕМП-15», Кооператив) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 7 467,00 грн з яких: 5 496,81 грн - заборгованість зі сплати внесків і на управління багатоквартирним будинком з 01.01.2018 року по 01.02.2023 року, 1 636,24 грн - інфляційні нарахування та 333,95 грн - 3 % річних, а також 2 684,00 грн сплаченого судового збору та 3 360,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що Кооператив забезпечує утримання і експлуатацію багатоквартирного будинку [ADDRESS] та утримує його прибудинкову територію на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг. [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] та є відповідальною за її особовим рахунком по щомісячній сплаті внесків на утримання будинку та його прибудинкової території, розмір яких затверджено Загальними зборами ЖБК «ТЕМП-15». Зокрема, Загальними зборами членів Кооперативу, оформленими Протоколом № 3 від 20.12.2017 року, встановлено щомісячний розмір внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території 5 ,00 грн за кв. м, а 13.01.2023 року (Протокол № 6) прийнято рішення про встановлення тарифу за надання послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 7,00 грн за кв. м приміщення. Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе зобов`язань зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території не виконує, відсутність відповідного договору між сторонами у справі не звільняє [PERSON] від сплати обов`язкових внесків і платежів, позивач просить стягнути наявну заборгованість. Також позивач в зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, просить застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 27.03.2023 року, відкрито провадження в указаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 87-88). 04.05.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність зобов`язальних відносин з позивачем. Вказує, що ЖБК «ТЕМП-15» не здійснював і не міг здійснювати у 2018-2023 роках утримання спільного майна власників квартир, оскільки не є суб`єктом підприємницької діяльності та відсутні докази, які підтверджують безспірність розрахунку боргу, а також, що позивач звернувся до суду поза строком позовної давності. 15.05.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] просить відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що житлово-будівельні кооперативи, яким є позивач, можуть забезпечувати утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку; інших організацій, які забезпечують утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку [ADDRESS] не створено; ЖБК «ТЕМП-15» проводить розрахунки за договорами з виконавцями відповідних робіт чи надавачами послуг. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що [PERSON] є власником, і зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Вказані обставини, крім іншого, підтверджуються довідкою позивача від 06.03.2023 року (а.с. 49) та відповідачем не оспорюються та не заперечуються. Будинок [ADDRESS] знаходиться на утриманні та обслуговуванні ЖБК «ТЕМП-15», який надавав житлово-комунальні послуги, зокрема, й послуги з утримання цього будинку та його прибудинкової території. На виконання взятих на себе зобов`язань щодо надання житлово-комунальних послуг щодо утримання будинку та прибудинкової території, позивачем були укладені відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (постачання електроенергії, вивезення твердих побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, ремонтно-відновлювальних робіт на пасажирському ліфті, тощо), які після набуття Кооперативом надаються споживачам (а.с. 48). При цьому, відповідно до п. 4 Статуту, з метою здійснення головною діяльності, завданням Кооперативу, є, в тому числі експлуатація та ремонт житлового будинку, утримання прибудинкової території, у порядку, визначеному чинним законодавством України, укладання та контроль за виконанням договорів, пов`язаних з експлуатацією і ремонтом житлового будинку і надвірних будівель та утримання прибудинкової території. За змістом п. 6.5 Статуту позивача, члени кооперативу (власники квартир) зобов`язані, зокрема, виконувати вимоги статуту кооперативу, рішення загальних зборів кооперативу, правління, в межах їх компетенції, визначеної відповідно до Статуту, у встановлений строк вносити внески (вступні, членські, цільові, комунальні та ін.), передбачені Статутом та іншими документами кооперативу, затвердженими відповідними органами у встановленому порядку, виконувати свої зобов`язання перед кооперативом. Згідно з п. п. 7.5, 7.6 Статуту внески на проведення капітального ремонту, внески на експлуатацію житлового будинку і утримання території та інші - це грошові внески членів кооперативу, що вносяться і використовуються для задоволення економічних, соціальних чи інших потреб членів кооперативу. Розмір, строки, порядок внесення та інші умови внесення членами кооперативу внесків на проведення капітального ремонту житлового будинку, внески на експлуатацію житлового будинку і утримання території та інші визначаються загальними зборами або зборами уповноважених кооперативу. Загальними зборами членів Кооперативу, затверджених Протоколом № 3 від 20.12.2017 року, встановлено розмір щомісячних внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території 5,00 грн за кв. м (а.с. 54). Згідно Протоколу Загальних зборів ЖБК «ТЕМП-15», затверджено структуру тарифу на послугу «Управління багатоквартирним будинком» та встановлено щомісячний тариф в розмірі 7 грн за 1 м кв. (а.с. 69-70). Рішення загальних зборів є чинними, відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржені, а тому підлягають застосуванню та виконанню. Станом на 01.02.2023 року, відповідно до розрахунків, заборгованість [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 01.02.2023 року за послуги щодо утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] , складає 5 496,81 грн (а.с. 50-52). Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату, в тому числі за витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до ст. ст. 145, 149 ЖК України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити платежі на покриття витрат по експлуатації та капітальному ремонту будинків та утримання прибудинкової території, внески до спеціальних фондів та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 137 ЖК України житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку. У постанові Верховного суду від 18.05.2020 року в справі №176/456/17 та від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки, відповідач, як власник квартири [ADDRESS] , що є також її зареєстрованим місцем проживання, та споживач послуг з утримання цього багатоквартирного будинку та його прибудинкової території, свого обов`язку з оплати таких послуг, наданих позивачем за період з 01.01.2018 року по 01.02.2023 року на загальну суму 5 496,81 грн, належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості на зазначену суму, тому вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ЖБК «ТЕМП-15». Крім того, суд погоджується з розрахунком суми нарахованих 3 % процентів річних в розмірі 333,95 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 636,24 грн на суму несвоєчасно сплачених коштів, наведеним позивачем у позовній заяві. Відповідачем заявлений розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростований, а заперечуючи проти правильності наведених позивачем розрахунків, [PERSON] не зазначає в чому саме полягає його неправильність, власного розрахунку не наводить, хоча за змістом ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд зазначає, що власник квартири у багатоквартирному будинку повинен усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на нього обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Водночас, [PERSON] не було надано жодного доказу ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі, відповідач відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилася від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Відповідач у відзиві заявила про застосування до вимог позивача строків позовної давності. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України, в тому числі й згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року № 1423 до 30.04.2023 року. Так як 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви в березні 2023 року, такий строк був продовжений вищевказаним Законом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем в розмірі 2 684,00 грн по сплаті судового збору (а.с. 6), а також 3 360,00 грн витрат, пов`язаних з отриманням професійної правової допомоги, що підтверджується договором про надання правової допомоги № А/10112022/К-19 від 10.11.2022 року, актом приймання-передачі наданих послуг № 0703 від 07.03.2023 року, платіжними інструкціями № 737 від 11.01.2023 року та № 746 від 08.02.2023 року, розрахунком витрат на правову допомогу від 07.03.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги № А/10112022/К-19 від 10.11.2022 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002892 від 14.12.2021 року Студенцова О.О. (а.с. 71-81), розмір яких в цій конкретній справі, суд вважає реальним. На підставі викладеного,

Outcome: approved