Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у сумі 6 000 грн щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до досігнення дитиною 18-річного віку. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 30.05.2019 між нею та відповідачем було розірвано шлюб. У шлюбі народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Після озірвання шлюбу відповідач запевнив, що буде фінансово допомагати та просив щоб вона не подавала позов про стягнення аліментів. Починаючи з квітня 2019 платежі на утримання дитини надходили на її рахунок частинами, не регулярно, в різних розмірах від 1 000 до 5 000 грн, які відповідач визначав на власний розсуд, із затримками, а подекуди і взагалі не сплачував. Останній платіж у розмірі 3 015 грн надійшов за листопад 2022 згідно із квитанцією від 02.12.2022, після чого відповідач відмовився сплачувати аліменти в подальшому без вагомих на те причин. На даний час на її звернення щодо необхідності сплати аліментів відповідач не реагує, на повідомлення та телефонні дзвінки не відповідає. Самостійно, без допомоги відповідача, утримувати дитину вона не має змоги, оскільки працює на посаді медичної сестри стаціонару відділення №1 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія». Витрати на дитину дошкільного віку щомісячно складають в середньому 10 000 грн: харчування - 2 000 грн, відвідування дитсадка та витрати батьківського фонду - 2 000 грн, дошкільний розвиток (гуртки, заняття з англійської) - 2 500 грн; розваги та дозвілля, купівля іграшок - 1 500 грн; ліки та вітаміни (профілактика та лікування) - 700 грн; купівля сезонного одягу та взуття - 1 000 грн; сплата частини комунальних платежів та забезпечення житлових умов - 500-700 грн. Зауважує, що у 2023 році дитина піде до першого класу загальноосвітньої школи за програмою розвитку «Інтелект України», що потребуватиме спеціальних витрат. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, власником земельної ділянки у Васильківському районі Київської області площею 0.06 га та транспортного засобу Renault Kango 2017, а тому має можливість забезпечувати власну дитину. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач не отримав, конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Позивачка копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 01.03.2023. Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачкою додаткових пояснень та доказів також до суду подано не було. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.04.2017. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.09.2013 - розірвано. Згідно довідки КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 31.01.2023, [PERSON] працює в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» на посаді сестри медичної стаціонару (палатної) з 02.08.1999 по теперішній час. Позивач разом із малолітньою дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований як фізична особа-підприємець, з основним видом діяльності: роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах. Згідно із витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, за [PERSON] 10.07.2021 зареєстрований транспортний засіб марки Renault Kango 2017 року виписку. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач є власником земельної ділянки площею 0.06 га. З квитанції АТ «Приватбанк» відповідач періодично перераховував на картку позивача грошові кошти на утримання дитини. Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено, що позивачка проживає разом з малолітнім сином, який перебуває на його утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог у частині розміру аліментів відповідачем суду надано не було, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 6 000 грн, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 17.02.2023. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved