Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У вересні 2021 р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати Договір купівлі-продажу № 2306/К від 23.09.2020р., який укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», в частині вимоги за кредитним договором № 11120153000 - недійсним, стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 21.02.2007р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11120153000. Зобов`язання Позивача за Кредитним договором становили 85 000,00 доларів США. Того ж дня, 21.02.2007р., в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між Кредитором та Позичальником було укладено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 273. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,6 кв.м. та житловою площею 48,3 кв.м. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 12.07.2010р. по справі № 2-3327/10 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з Позивача заборгованість у розмірі 758 290,59 грн. Згідно листа ПАТ «Дельта Банк» від 08.09.2017р. № 02.4.1/1060/17 між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування, якій делеговано повноваження ліквідатора АТ «Дельта Бак». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2021р. вікрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 13.09.2022р. у справі залучено до участі у справі в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 07.12.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити. Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву. Представником третьої особи 1 надано письмові пояснення. Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. [PERSON] звертаючись до суду свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.02.2007р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11120153000. Зобов`язання Позивача за Кредитним договором становили 85 000,00 доларів США. Того ж дня, 21.02.2007р., в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між Кредитором та Позичальником було укладено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 273. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,6 кв.м. та житловою площею 48,3 кв.м. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 12.07.2010р. по справі № 2-3327/10 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з Позивача заборгованість у розмірі 758 290,59 грн. Згідно листа ПАТ «Дельта Банк» від 08.09.2017р. № 02.4.1/1060/17 між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування, якій делеговано повноваження ліквідатора АТ «Дельта Бак». Згідно договору купівлі-продажу № 2306/К від 23.09.2020р., права вимоги за кредитним договором №11120153000 перейшли до ТОВ «Вердикт Капітал». 08.12.2011р. між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за Кредитним договором у розмірі суми боргу згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 12.07.2010р. по справі № 2-3327/10. Представник позивача звертався із запитами до АТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк» щодо надання документів, які свідчать про: купівлю-продаж права вимоги за договором споживчого кредиту №11120153000 від 21.07.2007р. та Іпотечним договором від 21.07.2007р., про розмір зобов`язань перед новим кредитором. Позивач зауважив, що ухвалою Суворовського районного суду м. Києва від 25.08.2016р. по справі № 523/10528/16-ц було задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення з [PERSON] 758 290,59 грн. заборгованості та поновлено строк пред`явлення виконавчого листа. Згідно листа - вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 08.09.2017р. № 02.4.1/1060/17 розмір боргу Позивача за кредитним договором становить 5 388 549,49 грн. Відповідно до Договору купівлі-продажу № 2306/К від 23.09.2020р. права вимоги за кредитним договором № 11120153000 перейшли до ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 6 756 025,81 грн. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), водночас ст. 514 УК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно доч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 516 ЦК України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не звільняє від обов`язку погашення кредитного зобов`язання (Висновок Верховного суду у Постанові від 01.02.2018р. в справі № 569/8962/16-ц). Правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного суду України від 05.07.12017р. у справі № 752/8842/14-ц та Постанові Верховного Суду України від 16.10.2018р. у справі № 914/2567/17 наведено, що «…відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу таких прав, водночас в справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу…», а так само правовою позицією, наведеною у Постанові Верховного суду від 13.09.2019р. у справі № 905/635/18, відповідно до якої «…у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора, при цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення прав вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора, що в даному випадку сторонами оскаржуваних Договорів купівлі-продажу майнових прав було дотримано…». Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 3 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у Постановах Верховного суду від 27.02.2018р. у справі № 910/9195/17 та від 11.04.2019р. у справі № 910/3834/18, «…Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення, але ж в даному випадку, умови укладених Договорів купівлі-продажу майнових прав їх сторонами були виконані у повному обсязі та не заперечуються сторонами, матеріалами даної цивільної справи, наведене підтверджується належним та допустимими доказами, що свідчить про те, що мало місце вільне воле явлення укладення наведених Договорів купівлі-продажу майнових прав їх сторонами…». Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній в Постанові від 03.09.2019р. у справі № 910/14255/18 «…при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося…». В свою чергу, Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивач позовні вимоги обґрунтовує, тим, що невідповідність, на її думку, розміру боргу (права вимоги) є підставою для визнання Договору купівлі-продажу № 2306/К від 23.09.2020р., який укладений між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт капітал» в частині права вимоги за кредитним договором № 11120153000 - недійсним, але наведене спростовується приписами ст.ст. 515, 519 ЦК України, оскільки, первісний кредитор у зобов`язання відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, що свідчить про відсутність підстав наведених в ст. 215 ЦК України. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язання не впливає на його зміст, у зв`язку з чим останній наділений правом висувати проти нового кредитора і заперечення, які він мав проти первісного (ст. 518 ЦК України). З огляду на це закон не вимагає згоди боржника на заміну кредитора. Винятком з цього правила є випадки, як встановлені договором або законом (ст. 512 ЦК України). Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Представник третьої особи 2, надавши пояснення по справі, також не згодний з обґрунтування позову та вважає, що доводи Позивача про визнання договору недійсним не ґрунтуються на вимогах Закону. Також звернув увагу суду на те, що 21.07.2007р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11120142000, відповідно до умов якого Банк надав позичальниці кредит у сумі 85 000,00 доларів США. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань Позичальниці Банком було прийнято в іпотеку квартиру по [ADDRESS] , відповідно до іпотечного договору, засвідченого приватним нотаріусом за № 273. Договір № 11120153000 дійсно був укладений сторонами, проте відповідно до умов якого Банк відкрив позичальниці кредитну лінію з лімітом 2 219,36 грн. Отже, АТ «Дельта Банк» в особі Уповноважено особи на Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» передав новому кредитору - ТОВ «Вердикт Капітал» обсяг прав, який перейшов до нього від АТ «УкрСиббанк», що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, наявність судового рішення про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум за весь час прострочення виконання договору. Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення. Вказана правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019р. у справі № 127/15672-16-ц «…Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)…». Правовідносини, які виникли між позивачем та ТОВ «Вердикт Капітал», є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, однак позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме внаслідок укладення Договору купівлі-продажу № 2306/К від 23.09.2020р., який укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» про відступлення прав вимоги, порушено її права. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин вбачається, що вимоги позивача про визнання Договору купівлі-продажу № 2306/К від 23.09.2020р., який укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», в частині вимоги за кредитним договором № 11120153000 - недійсним, не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed