Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

03.12.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якому позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 35 000,00 грн.. Заочним рішенням Дніпровського районного суду від 20.06.2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволені та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн. В подальшому ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 21.11.2022 року заяву [PERSON] (представника [PERSON] ) про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 червня 2022 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва 20 червня 2022 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів; цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. 21.12.2022 року зазначена справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 35 000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 30.06.2020 року позивач помилково перерахував на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 35 000,00 грн. Перерахування здійснено помилково внаслідок особистої неуважності позивача. Жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин між позивачем та відповідачем не існує. Оскільки грошові кошти загальним розміром 35 000,00 гривень зараховані на картковий рахунок відповідача без законних підстав, такі кошти є безпідставно набутим майном. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив його задовольнити, оскільки перерахування коштів сталося внаслідок його помилки за відсутності будь-яких підстав для перерахування коштів відповідачу. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відзив на заявлені вимоги до суду не направив. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 червня 2020 року позивач перерахував відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 35 000,00 грн. на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується дублікатом чека від 30 червня 2020 року № Р24А95191919035229335628. Як зазначив позивач, станом на день звернення позивача до суду та день розгляду справи судом, грошові кошти повернуті не були. Вказані перерахування здійснені помилково внаслідок особистої неуважності позивача, як він пояснив в судовому засіданні. В ході судового розгляду, жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин між позивачем та відповідачем не встановлено. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження підстав отримання вказаної суми грошових коштів. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові Верховного Суду України від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. 25 травня 2021 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 35 000,00 грн.. Позивач не надав суду доказів, що вказана вимога була отримання відповідачем. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів є обґрунтованим та таким підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві, зокрема щодо підстав отримання грошових коштів в сумі 35 000,00 грн. В порядкуст. 141 Цивільного процесуального кодексу Україниз відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи наведене та

Outcome: approved