Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення попередньої оплати (авансу) за договором про надання правничої (правової) допомоги. Позивач зазначала, що 02 лютого 2020 року між нею як клієнтом та адвокатом Оснач Світланою Анатоліївною було укладено договір про надання правничої допомоги №18/2020, відповідно до умов якого відповідач як адвокат прийняла на себе зобов`язання за грошову винагороду надати позивачу правову допомогу з представлення інтересів в суді з питання визнання права власності на частину майна (пункт 1.1. Договору). Пунктом 1.2. Договору закріплено положення, що правова допомога адвоката полягає у представництві (захисті) прав та інтересів клієнта в будь-яких державних органах влади, місцевого самоврядування, громадських, господарських та інших підприємствах, органах, установах (у тому числі банківських), організаціях, незалежно від їх організаційної структури, підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі в суді першої інстанції в рамках цивільного провадження (як сторони та учасника, з усіма правами та повноваженнями представництва інтересів клієнта), в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, інших правоохоронних органах, державної виконавчої служби, податкових органів, експертних установах, як в Україні так і за і межами в інших державах відповідно до чинного законодавства відповідної країни тощо. Сторони узгодили, що з метою виконання вказаного договору клієнт надає адвокату наступні повноваження: представляти інтереси клієнта з будь-яких питань, що стосуватимуться прав та інтересів; вести справи клієнта (в якості представника, захисника) в усіх судових установах, з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, скаржнику, третій особі, з правом подання, пред?явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, знайомитися з матеріалами судових справ, робити з них виписки, знімати копії, запитувати і отримувати копії судових рішень, інших документів і матеріалів, запитувати і дізнаватися про дату, час, місце проведення судових засідань і вчинення процесуальних дій, отримувати інші процесуальні повідомлення, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, давати усні і письмові пояснення в процесі судового розгляду, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході судового провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників судового розгляду, заключати та підписувати мирову угоду, заявляти відводи у випадках, передбачених процесуальним законом, оскаржувати дії (бездіяльність) суддів, голів та працівників судів, підписувати за клієнта документи і матеріали та користуватися з цією метою іншими правами, наданими чинним законодавством України (пункт 1.4. Договору). Крім цього, у пунктах 1.6., 1.8., 1.9. Договору сторони закріпили, що обмежень повноважень за даним правочином у адвоката немає. Адвокат приймає на себе обов`язки представляти і захищати права і законні інтереси клієнта згідно з умовами цього Договору та відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, іншими нормативно-правовими та нормативними актами, правилами адвокатської етики, які необхідні для належного виконання Договору. При цьому, адвокат самостійно визначає спосіб та метод надання правової допомоги відповідно до діючого законодавства. Розділом 2 вищезазначеного Договору визначено права та обов`язки сторін. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 02 лютого 2021 року. Після закінчення строку його дії він пролонгації не підлягає. Звертала увагу на те, що укладений між сторонами договір не містить чітко визначеного переліку послуг, що надаються за даним договором, а також порядку приймання передачі послуг, зокрема, шляхом підписання актів приймання-передачі послуг. Разом з тим, пунктом 4.1. Договору позивачем та відповідачем було погоджено, що гонорар за надання правової допомоги складає 24 000 гривень. Відтак, на виконання приписів даних положень правочину, у день укладання Договору позивачем було сплачено відповідачу частину гонорару - попередню оплату (аванс) у розмірі 15 000 гривень. Зауважувала, що положеннями пункту 2.1. Договору закріплено обов`язок адвоката усно інформувати клієнта про його законні права та обов`язки з розумною періодичністю, інформувати про хід та результати виконання доручення, своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи. Водночас, цей обов`язок адвоката тісно пов`язаний з правами клієнта, визначеними пунктом 2.4. Договору, відповідно до якого клієнт має право усно або за письмовою вимогою, направленою на адресу робочого місця адвоката, отримувати від останнього відомості про хід виконання доручення у порядку та на умовах, встановлених Договором. Однак, відповідач жодного разу не виконала свій обов`язок, закріплений як умовами Договору, так і положеннями чинного законодавства України, а саме повідомити позивача про хід виконання доручення. У свою чергу, позивач неодноразово намагалася зв`язатися з відповідачем та в усній формі дізнатися про хід виконання дій, складені процесуальні документи, стадію (етап), на якій (якому) перебуває відповідач щодо надання послуг (правничої допомоги) та належного виконання умов договору. Зазначене підтверджується скріншотами телефонних дзвінків та смс-повідомлень. З огляду на нехтування відповідачем своїх професійних обов`язків та зважаючи на те, що адвокатом (відповідачем) протягом тривалого часу не вчинялось жодних дій, спрямованих на виконання договірних зобов`язань, позивач змушена була скористатись своїм правом на розірвання вищевказаного договору в односторонньому порядку. Так, 01 липня 2020 року позивач звернулася до відповідача із відповідним повідомленням про розірвання договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року та із проханням повернути сплачений авансовий платіж у розмірі 15 000 гривень. У свою чергу, відповідач фактично надала згоду на розірвання вищеозначеного договору, надіславши на адресу позивача лист-відповідь за вих. №74/20 від 10 липня 2020 року разом з додатковою угодою №1 про дострокове розірвання договору про надання правничої допомоги. Відтак, 10 липня 2020 року вказаний договір було розірвано. Разом з тим, звернення про повернення попередньої оплати у сумі 15 000 гривень у зв`язку з неналежним виконанням (невиконанням) зобов`язань за договором було проігнороване відповідачем та кошти не було повернуто позивачу. Поряд з цим, відповідачем було надано звіт від 10 липня 2020 року про начебто виконану нею роботу. Так, у вказаному звіті відповідачем зазначено, що нею підготовлено проєкт позовної заяви, заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, адвокатські запити тощо. Проте позивач вищевказаних документів взагалі не бачила. Крім того, на думку позивача, адвокат значно збільшила тривалість часу (годин), витрачених на виконану роботу. Крім того, позивач вказувала на те, що відповідач вже неодноразово притягувалась до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх професійних обов`язків. Також наголошувала на тому, що подальші неодноразові її звернення до відповідача з питань повернення вищевказаних коштів залишались без задоволення Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача -адвоката Оснач Світлани Анатоліївни на її користь попередню оплату (аванс) за договором про надання правничої (правової допомоги) №18/2020 від 02 лютого 2020 року у розмірі 15 000 гривень, а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Крупський В.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У відзиві на позовну заяву відповідач вказувала на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Наголошувала на тому, що з моменту укладення договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року позивач постійно змінювала свою позицію, не могла остаточно прийняти рішення щодо наміру звернення до суду, збільшувала обсяг робіт з правничої допомоги не тільки стосовно предмету даного договору, а й з інших своїх правових питань, надавала усні доручення, що не входили до предмету договору. Водночас зауважувала, що після спливу значного проміжку часу після підписання договору 01 липня 2020 року вона письмово звернулася до позивача із заявою, в якій просила письмово підтвердити або спростувати наміри із зверненням до суду з тих підстав, що зазначені у договорі. У подальшому, 02 липня 2020 року через мобільний застосунок «Viber» позивач направила відповідачу заяву про розірвання договору за ініціативою клієнта у зв`язку зі зміною обставин та втратою актуальності питання. Також у цій заяві позивач просила повернути авансовий внесок у розмірі 15 000 гривень. 10 липня 2020 року на виконання умов вищевказаного договору та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідачем підготовлено звіт про виконану роботу та додаткову угоду №1 про дострокове розірвання договору, що, у свою чергу, були направлені позивачу поштою разом із супровідним листом. Відповідно до п. 6.1. договору позивач мала право протягом 10 днів після відправлення звіту про виконання доручень надіслати вмотивовані заперечення у прийнятті виконаного доручення. Однак тільки 09 жовтня 2020 року позивачем було складено заперечення на звіт, з якими відповідач ознайомилася з матеріалів справи. Крім того, звертала увагу на те, що пунктом 4.5 договору про надання правничої допомоги встановлено, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта адвокат не повертає раніше отримані від клієнта грошові кошти на оплату роботи адвоката та відшкодовує фактичні витрати, що були необхідні для виконання договору. Також відповідач додала, що посилання позивача на притягнення її до дисциплінарної відповідальності не відповідають дійсності, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 року в адміністративній справі №361/9208/14-а скасовано, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2015 року залишено в силі, в якій зазначено, що Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області не надано конкретних, беззаперечних, належних та допустимих доказів вчинення адвокатом [PERSON] дисциплінарного проступку, жодним чином не обґрунтовано підстави для застосування такого заходу дисциплінарного стягнення як позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням даних про адвоката з Єдиного реєстру адвокатів України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши доводи позовної заяви та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Суд установив, що 02 лютого 2020 року [PERSON] та адвокат Оснач Світлана Анатоліївна уклали договір про надання правничої допомоги №18/2020, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання за грошову винагороду надавати правову допомогу клієнту з питання представництва інтересів клієнта у суді з питання визнання права власності на частину майна. Відповідно до пункту 1.2. Договору правова допомога адвоката полягає у представництві (захисті) прав та інтересів клієнта в будь-яких державних органах влади, місцевого самоврядування, громадських, господарських та інших підприємствах, органах, установах (у тому числі банківських), організаціях, незалежно від їх організаційної структури, підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі в суді першої інстанції в рамках цивільного провадження (як сторони та учасника, з усіма правами та повноваженнями представництва інтересів клієнта), в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, інших правоохоронних органах, державної виконавчої служби, податкових органів, експертних установах, як в Україні так і за і межами в інших державах відповідно до чинного законодавства відповідної країни тощо. Згідно з пунктом 1.4. Договору з метою виконання Договору клієнт надає адвокату наступні повноваження: представляти інтереси клієнта з будь-яких питань, що стосуватимуться прав та інтересів; вести справи клієнта (в якості представника, захисника) в усіх судових установах, з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, скаржнику, третій особі, з правом подання, пред?явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, знайомитися з матеріалами судових справ, робити з них виписки, знімати копії, запитувати і отримувати копії судових рішень, інших документів і матеріалів, запитувати і дізнаватися про дату, час, місце проведення судових засідань і вчинення процесуальних дій, отримувати інші процесуальні повідомлення, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, давати усні і письмові пояснення в процесі судового розгляду, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході судового провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників судового розгляду, заключати та підписувати мирову угоду, заявляти відводи у випадках, передбачених процесуальним законом, оскаржувати дії (бездіяльність) суддів, голів та працівників судів, підписувати за клієнта документи і матеріали та користуватися з цією метою іншими правами, наданими чинним законодавством України. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що гонорар адвоката є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту та складає 24 000 гривень 00 копійок. У пункті 4.3. Договору зазначено, що клієнт сплачує гонорар у день підписання договору. Пунктом 4.5. Договору встановлено, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта адвокат не повертає раніше отримані від клієнта грошові кошти на оплату роботи адвоката та відшкодовані фактичні витрати, що були необхідні для виконання договору. Відповідно до пункту 3.1. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання, термін дії цього договору до 02 лютого 2021 року. Після закінчення строку дії договору він пролонгації не підлягає. При вирішенні спору судом надано належну оцінку змісту звернення відповідача від 01 липня 2020 року, що було адресовано позивачу. У зазначеному зверненні (листі) відповідач - адвокат Оснач С.А. пропонувала позивачу прийняти остаточне рішення про звернення з позовом до суду. Зміст листа засвідчує, що відповідно до пункту 4.3. договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року, укладеного між адвокатом Оснач С.А. та Григор`євою О.В., останньою не було сплачено повну вартість послуг адвоката, яка є фіксованим гонораром та становить 24 000 гривень 00 копійок. 01 липня 2020 року [PERSON] звернулася до відповідача - адвоката Оснач С.А. із заявою про розірвання договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року та повернення авансованого внеску в розмірі 15 000 гривень 00 копійок. У відповідь на вказану заяву адвокат Оснач С.А. направила лист від 10 липня 2020 року №74/20 про укладання додаткової угоди №1 до договору №18/2020 для підтвердження розірвання договору з ініціативи позивача. Також із вказаним листом від 10 липня 2020 року №74/20 відповідачем позивачу було направлено для підписання проєкт додаткової угоди №1 про дострокове розірвання договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року та звіт про виконану роботу від 10 липня 2020 року. 09 жовтня 2020 року позивач [PERSON] подала свої заперечення на звіт про виконану роботу від 10 липня 2020 року, складений адвокатом Оснач С.А., що, у свою чергу, були надіслані останній 10 жовтня 2020 року та 23 жовтня 2020 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Згідно зі статтями 627, 629, 638 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження №61-11991св20). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що згідно з умовами пункту 4.5. договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року передбачається, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта адвокат не повертає раніше отримані від клієнта грошові кошти на оплату роботи адвоката та відшкодовані фактичні витрати, що були необхідні для виконання договору. Відтак, доводи позивача про повернення авансованого внеску в розмірі 15 000 гривень 00 копійок є необґрунтованими, оскільки така позиція суперечить умовам договору, виходить із його неправильного тлумачення і не узгоджується із вимогами статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо підстав його розірвання. Крім того, у матеріалах провадження наявна копія ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року, якою постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, треті особи: Національна асоціація адвокатів України, Рада адвокатів Київської області, про визнання дій та рішення протиправними скасовано, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2015 року залишено в силі, в якій зазначено, що Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області не надано конкретних, беззаперечних, належних та допустимих доказів вчинення адвокатом [PERSON] дисциплінарного проступку, жодним чином не обґрунтовано підстави для застосування такого заходу дисциплінарного стягнення як позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням даних про адвоката з Єдиного реєстру адвокатів України. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed