Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У своєму позові позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини малолітнього [PERSON] зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 16.05.2022 року до служби у справах дітей міської ради з письмовою заявою звернувся [PERSON] , який представився двоюрідним дідусем малолітньому [PERSON] , [INFO] , та повідомив, що його онук [PERSON] , залишився без батьківського піклування у зв`язку з тим, що його матір [PERSON] тривалий час вдома не проживає, сина залишила на бабусю [PERSON] , яка за станом здоров`я не має можливості здійснювати догляд за малолітньою дитиною. З метою захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] , та відповідно до заяви [PERSON] , малолітню дитину наказом служби від 17.05.2022 року тимчасово влаштовано в сім`ю дідуся [PERSON] .. З метою встановлення місця перебування матері дитини [PERSON] , [INFO] , службою у справах дітей міської ради направлено листа до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Представниками поліції було встановлено місце перебування [PERSON] , яка в письмовому поясненні підтвердила факт залишення дитини, пояснюючи це тим, що немає змоги матеріально утримувати сина, не працює, в житлі відсутнє світло та водопостачання. Разом з тим, зобов`язалася протягом місяця вирішити питання щодо працевлаштування та створити всі необхідні умови для повноцінного проживання дитини разом з нею. На період перебування дитини в сім`ї близьких родичів, мати дитини [PERSON] , жодного разу не приїжджала до сина, матеріально не допомагала, його долею не цікавилася. З метою повернення дитини [PERSON] на виховання матері спеціалістами служби у справах дітей неодноразово було здійснено вихід на адресу місця проживання [PERSON] , але двері ніхто не відчиняв та на телефонні дзвінки не відповідав. До служби у справах дітей міської ради 11.08.2022 року з`явився двоюрідний дідусь дитини [PERSON] та надав письмову заяву про скасування наказу служби у справах дітей від 17.05.2022 року про тимчасове влаштування в його сім`ю малолітнього [PERSON] , пояснюючи тим, що в його сім`ї не має матеріальної можливості та здоров`я продовжувати виховувати малолітнього [PERSON] . У зв`язку з тим, що малолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування, за направленням служби у справах дітей міської ради від 11.08.2022 року дитину було влаштовано в медичний заклад КНП КМР «Міська лікарня №9». За інформацією медичного закладу мати дитини [PERSON] жодного разу не відвідувала сина, не цікавилася його здоров`ям, матеріально не допомагала, до служби у справах дітей щодо повернення сина на виховання в сім`ю не зверталася. Відповідно до посвідчення, що видане управлінням соціального захисту населення Заводського району Кам`янської міської ради від 12.10.2016 року малолітній [PERSON] є інвалідом з дитинства до 18 років. Окрім того, на момент відвідування адреси місця проживання матері дитини, сусіди повідомили, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Відповідно до листа Кам`янського ГУНП в Дніпропетровській області відносно [PERSON] 26.05.2022 року було складено протокол по ч.1 ст.184 КУпАП. Тому просить суд: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . -передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , під опікування органу опіки та піклування Кам`янської міської ради до вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання. -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним 18-річного віку на користь майбутнього опікуна чи осіб, яким дитина буде передана на виховання. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, причини неявки до суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 10 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим свідоцтвом про народження, актовий запис № 723, батьком зазначений [PERSON] (а.с.9). Згідно витягу №00037067217 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 04 жовтня 2022 року вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , записаний [PERSON] відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.15). В матеріалах справи міститься посвідчення малолітнього [PERSON] , [INFO] , що видане управлінням соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради від 12.10.2016 року, відповідно до якого вбачається, що він є дитиною-інвалідом до 18 років (а.с.11) Відповідно до заяви [PERSON] від 16.05.2022 року до Начальника служби у справах дітей Кам`янської міської ради, вбачається, що він є двоюрідним дідусем [PERSON] . В заяві він зазначає, що дитина виховувалась бабусею [PERSON] , у зв`язку з тим, що у бабусі стався інсульт, а місце перебування матері дитини, [PERSON] невідомо, телефонний зв`язок відсутній, він просить влаштувати [PERSON] у свою сім`ю (а.с.14). Відповідно до наказу Служби у справах дітей Кам`янської міської ради від 17.05.2022 року №20ТВ про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] вбачається, що малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано на виховання в сім`ю [PERSON] (а.с.17). Відповідно до листа від 23.05.2022 року №01-10/902 вих. служба у справах дітей міської ради звернулась до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про надання інформації, а саме про встановлення місця перебування матері дитини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до листа Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області представниками поліції було встановлено місце перебування [PERSON] , [INFO] , в ході опитування [PERSON] пояснила, що виховує сина - [PERSON] , який на даний час проживає у дідуся в Верхньодніпровському районі, тому що вона працює на полях, а її матір, яка займалася вихованням дитини, перебуває у лікарні. Відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.19). Відповідно до листа від 20.07.2022 року №01-10/1239 вих. служба у справах дітей міської ради звернулась до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про надання інформації, а саме про повторне встановлення місця перебування матері дитини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] вбачається, що вона підтвердила факт залишення дитини, пояснюючи це тим, що немає змоги матеріально утримувати сина, не працює, в житлі відсутнє світло та водопостачання. Разом з тим, зобов`язалася протягом місяця вирішити питання щодо працевлаштування та створити всі необхідні умови для повноцінного проживання дитини разом з нею (а.с.21). Відповідно до заяви [PERSON] від 11.08.2022 року до Начальника служби у справах дітей Кам`янської міської ради, вбачається, що він просить вважати наказ Служби у справах дітей Кам`янської міської ради від 17.05.2022 року №20ТВ про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] таким, що втратив чинність у зв`язку з тим, що в його родині немає матеріальної можливості і здоров`я виховувати і забезпечувати [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Відповідно до наказу Служби у справах дітей Кам`янської міської ради від 11.08.2022 року №20ТВ про втрату чинності наказу від 17.05.2022 №20ТВ «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] » вбачається, що наказ служби у справах дітей від 17.05.2022 року №20ТВ «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] » втратив чинність (а.с.23). Відповідно до листа служби у справах дітей міської ради від 11.08.2022 року №01-10/1356вих. про направлення дитини, вбачається, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , який залишився без батьківського піклування, направлено до медичного закладу КНП КМР «Міська лікарня №9» для проведення необхідного медичного обстеження дитини (а.с.24). Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 07.10.2022 року № 8 вих.-20/452 щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним (а.с.25-27). При цьому суд бере до уваги, що вказані обставини існують тривалий час, за який у відповідача була можливість змінити своє ставлення до виховання дитини. Однак вона цього не зробила, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судове засідання не з`явився, та на виконання вимог ст.81 ЦПК України доказів відсутності підстав для позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] суду не надав. Таким чином, факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] .. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з дитиною, проживає окремо від дитини, а тому вимоги позивача про позбавлення батьківських прав, підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, то заявлені позовні вимоги узгоджуються із приписами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А тому враховуючи, те що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позивачем при зверненні із позовом не понесені судові витрати з оплати позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, в зазначеній частці позивач, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн., як розмір судового збору на час ухвалення рішення, за кожну заявлену позовну вимогу, що в сукупності становить 2 147,20 грн..

Outcome: approved