Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про позбавлення батьківських прав. У своєму позові позивач [PERSON] посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , з 08 травня 2009 року. Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, позивач зазначає, що вони часто сварились та припинили сімейні відносини, проживали окремо один від одного, не вели спільного господарства і не мали загального бюджету. У 2014 році рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після народження дитини, відповідач не цікавився її життям, не приймав та не приймає участі у житті дитини, у її вихованні та матеріальному забезпеченні, його зовсім не цікавлять потреби та інтереси дитини. Відповідач жодного разу не прийшов відвідати доньку, жодного разу не поцікавився її життям та розвитком. Позивач зазначає, що коли дитині виповнилось 6 років, відповідач зустрів її та забрав до себе на вихідний. Дане побачення було у вигляді прогулянки з керуванням транспортного засобу з дитиною в салоні в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП України. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає його участь у житті неповнолітньої дитини, позивач вважає, що [PERSON] , який веде сумнівний спосіб життя, має заборгованість з аліментів на утримання дитини, може бути позбавлений батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . Згідно довідки №108 від 28.10.2022р., виданої [PERSON] , вона «дійсно одна виховує доньку, [PERSON] , [INFO] . За період навчання дівчини з 2015 по 2017 роки у комунальному закладі «Гімназія №12» Кам`янської міської ради батько в закладі не з`являвся. З учителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував». Згідно довідки №147 від 28.10.2022р. про підтвердження навчання [PERSON] , виданої у тому, що « [PERSON] , [INFO] , навчається у 8-А класі в комунальному закладі «Ліцей №22» Кам`янської міської ради». У довідці зазначено, що під час навчання дівчинки в закладі участь у її вихованні приймає мати, [PERSON] . Вона відвідує батьківські збори та вирішує всі питання з приводу навчання [PERSON] . Батько комунальний заклад не відвідує, на батьківські збори не приходить, участь у навчанні дівчинки не приймає. Тому позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що дасть підстави для внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини № 650 від 07 вересня 2009 року, вчинений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що позивач перешкоджає спілкуванню з дитиною, а також те, що аліменти сплачує, однак на даний час дійсно має заборгованість. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, з урахуванням висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача 5-6 років, однак відповідача не знає. Батька дитини ніколи не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що спілкується з позивачем та її чоловіком, ходить до них на дні народження, однак з відповідачем не знайома та його не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що спілкується з позивачем, ходить до них на дні народження, свята, однак відповідача не знає та не бачив. Дитина називає батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 10 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, що видане 08 травня 2009 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 травня 2009 року, актовий запис №177. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим 07 вересня 2009 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області свідоцтвом про народження, актовий запис № 650, матір`ю зазначена [PERSON] (а.с.12). Згідно рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Згідно свідоцтва про шлюб, що видане 07 листопада 2017 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 березня 2017 року, актовий запис №71. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до акту №264 від 28 жовтня 2022 року про проживання без реєстрації, виданого Комунальним підприємством «Кам`янської міської ради «Добробут» вбачається, що за адресою [ADDRESS] , дійсно мешкають [PERSON] , [INFO] , та дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає фактично без реєстрації з 2019 року по теперішній час (а.с.13). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05 липня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . (а.с.19-20). Згідно витягу №172812272 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2019 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2019 року [PERSON] (а.с.21). В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по аліментам у відношенні [PERSON] , виданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), відповідно до якого вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01.11.2022 складає 32938,00 грн. (а.с.15). В матеріалах справи міститься довідка №94 про підтвердження перебування [PERSON] у ДНЗ № «Теремок» від 28.10.2022 року, видана Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) №8 «ТЕРЕМОК» Кам`янської міської ради, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідувала комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №8 «Теремок» Кам`янської міської ради з 01.06.2012 по 31.08.2015 року. Під час перебування дитини у дошкільному закладі, участь у вихованні дитини приймала лише мати, [PERSON] . Мати відвідувала всі батьківські збори та приймала активну участь у вихованні дівчинки. Батько дошкільний навчальний заклад не відвідував, батьківські збори не відвідував, участь у вихованні дівчинки не приймав (а.с.16). В матеріалах справи міститься довідка №108 від 28.10.2022 року, видана Комунальним закладом «Гімназія №12» Кам`янської міської ради відповідно до якої вбачається, що [PERSON] дійсно одна виховує доньку [PERSON] , [INFO] . За період навчання дівчини з 2015 по 2017 роки у комунальному закладі «Гімназія №12» Кам`янської міської ради батько в закладі не з`являвся, з учителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с.17). В матеріалах справи міститься довідка №147 про підтвердження навчання [PERSON] від 28.10.2022 року, видана Комунальним закладом «Ліцей №22» Кам`янської міської ради відповідно до якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається у 8-А класі в комунальному закладі «Ліцей №22» Кам`янської міської ради. Під час навчання дівчинки в закладі участь у її вихованні приймає мати, [PERSON] . Вона відвідує батьківські збори та вирішує всі питання з приводу навчання [PERSON] . Батько комунальний заклад не відвідує, на батьківські збори не приходить, участь у навчанні дівчинки не приймає (а.с.18). Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 11.04.2023 року № 8 вих.-20/205 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є недоцільним (а.с.41-42). Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки\~зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Відповідно до\~статті 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09)\~Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У §§ 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.\~Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається виключно тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В матеріалах справи немає доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, його винної поведінки, оскільки [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначав, що він бажає спілкуватися з донькою, однак з боку матері створюються в цьому перешкоди. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, проте відповідач бажає надалі спілкуватися та піклуватися про дитину. За браком безсумнівних, належних і допустимих доказів, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов`язками щодо виховання дитини, а всі доводи позову зводяться лише до того, що [PERSON] не бере достатньої участі у вихованні дитини, не можуть слугувати переконливими підставами для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 11.04.2023 року № 8 вих.-20/205 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вважається недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] . В матеріалах справи відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки докази, подані позивачкою,\~беззаперечно не підтверджують факт свідомого нехтування відповідачем його батьківськими обов`язками. Брак спілкування між сторонами зумовлений передусім існуванням складних (напружених) стосунків між\~ними, водночас дії відповідача свідчать, що він не втратив інтерес до участі у вихованні дитини, відновлення стосунків із нею. Водночас суд наголошує, що за умови невстановлення винної поведінки одного з батьків, обставин нехтування ним своїми батьківськими обов`язками суд не може відмовити в позові з тих підстав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, адже такі висновки свідчать про існування обставин винної поведінки одного з батьків, нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Таких обставин недостатньо для позбавлення батька батьківських прав, проте у разі незміни поведінки батька у вихованні дитини, у подальшому такі обставини можуть слугувати підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Отже, суд враховуючи всі обставини справи, не вбачає обставин винної поведінки відповідача, а також нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а тому не є підставою відмови у позові те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, адже позивач не довела винної поведінки відповідача та нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, та саме недоведеність позовних вимог і є підставою у відмові у задоволенні позову у цій справі. Щодо доводів позивача про несплату відповідачем аліментних платежів на утримання дитини, то суд врахував, що сама лише несплата відповідачем аліментів не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів в разі допущення ним порушень. Недостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови умисної та винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька неможливо. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, свідчить про його інтерес до дочки. Брак спілкування між батьком та дочкою зумовлений неприязними стосунками колишнього подружжя, що не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed