Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на два місяці після набрання рішенням законної сили. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2022 року позивач разом зі своїм батьком поїхали у с. Заболотці на кладовище, де похований дідусь та бабуся позивача. Після того, вони прийшли до будинку, де проживали дідусь з бабусею. Перегортаючи альбом зі світлинами, позивачем було випадково виявлено оригінал заповіту на ім`я позивача, про який їй не було відомо. Прочитавши заповіт, позивач дізналась, що [INFO] в с. Заболотці Бродівського району (на той час) дідусь позивача [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все майно, яке належить і буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, взагалі все те, на що він матиме право, в тому числі 1/5 частини квартири [ADDRESS] , заповів у власність своїй онуці, тобто [PERSON] , 1981 р.н. Даний заповіт посвідчений [PERSON] , секретарем Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області. Заповіт записаний зі слів [PERSON] . У зв`язку з цим позивач почала збирати документи для подання позову до суду про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини перед цим неодноразово консультувалась у юристів та нотаріуса, як вона має бути. Згідно довідки Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області від 23 січня 2023 року за № 45 зазначено, що дійсно [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] (на даний час Золочівський район) Львівської області, а також про те, що від імені померлого у виконкомі сільської ради посвідчувався заповіт №17 від 18.02.2014 року. Заповіт не змінювався. Ані позивачу, ані її батькам не було відомо про заповіт, померлий про нього ніколи не розповідав. Після реєстрації шлюбу, народження дитини позивач та з інших життєвих обставин позивач рідко приїжджала до дідуся з бабусею. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача було змінено на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва № [NUMBER] від 27 вересня 1997 року виконком Львівської міської ради народних депутатів посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] (мати позивача) та членам її сім`ї: [PERSON] (тато позивача), [PERSON] (позивач), [PERSON] (сестрі позивача), [PERSON] (дідусю позивача). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 січня 2023 року квартира [ADDRESS] під забороною не значиться. За наведених обставин, маючи намір прийняти спадщину в грудні 2022 року, позивач звернулась до приватного нотаріуса у м. Львові, проте у зв`язку з пропуском строку на подання зави про прийняття спадщини за заповітом позивачу було рекомендовано звернутись до суду з позовною заявою про поновлення строку на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. З наведеного випливає, що встановлений ст. 1270 ЦК України строк на прийняття спадщини саме з причин того, що вона не знала до 01.11.2022 року про існування заповіту від 18.02.2014 року, складеного на ім`я позивача її дідусем [PERSON] , пропущений зх. поважних причин. Як слідує з заповіту жодним іншим спадкоємцям, крім позивача жодних заяв про прийняття спадщини за вказаним спадкодавцем подано не було. У зв`язку з вище викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12.04.2023 року прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито загальне\~позовне провадження. З метою виконання вимог ч.1ст.189\~ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 25.06.2014 року виконавчим комітетом Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області, актовий запис №10, серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . (а.с.4) 18.02.2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області Леськів М.В., зареєстровано в реєстрі за №17, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, яке мені належить і буде належати мені на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що я за законом матиму право, в тому числі: 1/5 частину квартири [ADDRESS] , заповідаю у власність своїй онуці [PERSON] , 1981 р.н. (а.с.5) З свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 25.09.1997 року №214079 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.6) Згідно довідки Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області від 23 січня 2023 року за № 45 зазначено, що дійсно [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] (на даний час Золочівський район) Львівської області. Від імені померлого у виконкомі сільської ради посвідчувався заповіт №17 від 18.02.2014 року. Заповіт не змінювався і не скасовувався. (а.с.9) 20.11.2003 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 3664, прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Франківського районного суду м. Львова по справі №2-563/11від 06.04.2011 року розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено Самборська. (а.с.11,12) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 січня 2023 року квартира [ADDRESS] під забороною не значиться. (а.с.13) Відповідно до положень\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1\~ст.1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі\~ст.1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини судам необхідно дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Однак, як вбачається з матеріалів справи спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкодавця за заповітом оскільки жодні інші особи із заявою про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до положень\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно з п.24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 були зроблені висновки про те, що необізнаність про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори. Так, у зазначеній постанові наголошується, що за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Згідно з частиною третьою\~статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічні причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як поважні, наведені також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 205/8697/16-ц (провадження № 61-39620св18). Також при вирішенні даної справи суд зауважує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивачка причинами пропуску для прийняття спадщини зазначає необізнаність про наявність на її ім`я заповіту, а тому змушена звернутися до суду із цим позовом, оскільки в інший спосіб захистити своє право можливості не має. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини. Також суд враховує те, що існувала воля спадкодавця на передання спадкового майна позивачу, ця воля втілена у заповіті та має поважатися при вирішенні питання про подальшу долю спадкового майна. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, на підставі наведених вище норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню.

Outcome: approved