Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить: визначити (виділити) частки співвласників у спільному сумісному майні - земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024: визначити за [PERSON] 1/3 частку у сумісному майні - земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024; визначити за [PERSON] 1/3 частку у сумісному майні - земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024; визначити за [PERSON] 1/3 частку у сумісному майні - земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024; визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті сина, [PERSON] , на 1/3 частку у сумісному майні - земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024. В обґрунтування вимог позову вказано, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2007 за договором дарування житлового будинку та земельної ділянки дарувальник [PERSON] передав обдаровуваним: [PERSON] (позивачу), [PERSON] (сину позивача), [PERSON] (дочці позивача) 48/100 житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки до нього розміром 323 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що відчужуються, розташовані в [ADDRESS] , в рівних частках кожному. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№763238, виданим Житомирським міським управлінням земельних ресурсів 17.04.2007, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15730914 від 30.12.2013, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024, знаходиться в спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 06.03.2022, захищаючи Україну, син позивача [PERSON] загинув. Після смерті сина позивача, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Савіцької Т.В. заведено спадкову справу № 25/2022. Спадкоємцями за законом [PERSON] , який помер [INFO] , є позивач, яка спадщину прийняла, батько - [PERSON] , від спадщини відмовився. Спадкове майно складається з земельної ділянки площею 0,0323 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище частину земельної ділянки, проте нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2023 №13/02-31, яка обґрунтована тим, що виділення часток в спільній земельній ділянці, яка знаходиться у власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неможливо, так як [PERSON] помер. Нотаріус вказав, що нотаріальну дію не можливо вчинити у зв`язку з тим, що не виділено (не визначено) частку померлого [PERSON] у спільній земельній ділянці. За таких обставин, з метою реалізації прав позивача на оформлення права власності на спадкове майно, виникла необхідність звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.02.2023 відкрито провадження усправі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 08.03.2023 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому вказано, що обставини, викладені у позові, відповідають дійсності. Відповідач позов визнає та не заперечує проти задоволення позову не заперечує. 16.03.2023 до суду надійшло пояснення третьої особи, у якому приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Савіцька Т.В. підтвердила відомості, які викладені позивачем у позові. Справу просила вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Згідно з протокольною ухвалою суду від 13.03.2023 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без її участі, у якій вказано, що позивач позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, у відзиві розгляд справи просить проводити без її участі. Представник відповідача Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника відповідача [PERSON] , у якому вона просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача . Третя особа у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, у поясненні розгляд справи просить проводити без її участі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 01.02.2007, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.04.2007, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 48/100 житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 11-13). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №763238, виданого Житомирським міським управлінням земельних ресурсів 17.04.2007, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15730914 від 30.12.2013, витягу з Державного земельного кадастру від 22.12.2014, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14-16). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2022 (а.с. 8). Як вбачається зі змісту постанови приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Савіцької Т.В. від 27.01.2023 №13/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватним нотаріусом 15.11.2022 заведено спадкову справу №25/2002, відповідно до якої спадкоємцями за законом гр. [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати - [PERSON] , спадщину прийняла, батько - [PERSON] , від спадщини відмовився. До спадкового майна відноситься земельна ділянка площею 0,0323 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1810136600:08:027:0024, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У зв`язку з тим, що не виділено (не визначено) частку померлого [INFO] [PERSON] у спільній земельній ділянці, гр. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.1, 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Приписами ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток, учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У відповідності з ч. 1, 3 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення згоди учасник спільної часткової власності має право вимагати у судовому порядку виділення належної йому частки із складу земельної ділянки. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини. За приписами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно з п.224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду Україні "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки один із співвласників даної земельної ділянки, а саме [PERSON] помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності не можливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що є всі підстави для визначення частки померлого [PERSON] та частки інших співвласників - [PERSON] та [PERSON] в належному їм на праві спільної сумісної власності майні: земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0323 га з кадастровим номером 1810136600:08:027:0024, розташованій за адресою: [ADDRESS] , по 1/3 частині за кожним з них. Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на частину земельної ділянки в нотаріальній конторі не може, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на частину земельної ділянки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З огляду на задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Позивачем заявлено дві вимоги: немайнового характеру, тому при зверненні до суду з такою вимогою до сплати підлягав судовий збір у сумі 1073,60 грн, та майнового характеру вартістю 60 000,00 грн, при зверненні до суду з якою до сплати підлягав судовий збір у сумі 1073,60 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, з неї підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, що становить 536,80 грн. З відповідача Житомирської міської ради підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved