Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання права постійного користування в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , позивачка є єдиною спадкоємицею після померлого. [PERSON] на підставі Державного акта серії ХМ №000244 на праві постійного користування належала земельна ділянка, площею 50,055 га, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. [PERSON] за життя фермерське господарство не створював, в складений капітал фермерського господарства зазначена земельна ділянка не передавалась. У позивачки [PERSON] були перешкоди в спадкуванні земельної ділянки. Однак, вважає, що має право на оформлення такого права постійного користування в порядку спадкування, оскільки відповідне рішення прийнято Великою Палатою Верховного Суду у постанові №179/1043/16-ц від 23.06.2020. Вказує, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його не переоформлення користувачем, який з 25.10.2001 не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою не припинилось ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть [PERSON] . Зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа на день смерті не змогла створити фермерське господарство, у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. У зв`язку із чим, звертається з позовом до суду. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01.10.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24.11.2020 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24.11.2020 залучено до участі у справі як співвідповідача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.02.2022 справу прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки адвокат Ксьондзик Ю.Ю. у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Вказав, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області розпорядився землями, які йому не належать, невизначене коло осіб може подавати заяви на отримання дозволу на розробку землеустрою. Зазначає, що право постійного користування не припинялось у відповідності до ст.141 ЗК України (чинної станом на 2006 рік) та відсутня відповідальність за не створення фермерського господарства. Стосовно пропуску строку позовної давності зазначає, що згідно ст.1268 ЦК України та практики Верховного Суду, зокрема постанови від 22.03.2023 у справі №463/6829/21 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на неї. Представник відповідача Дунаєвецької міської ради Богуш Р.В. у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також подала до суду відзив на позовну заяву, в якому Дунаєвецька міська рада не заперечує щодо задоволення позову у разі встановлення, що [PERSON] є спадкоємицею після померлого [PERSON] . Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, у матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи у їх відсутності. Також від представника відповідача надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки статтею 92\~ЗК України не передбачено передачу земельної ділянки у постійне користування. Аналіз норм земельного законодавства свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало так право. Крім того, позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду з такими позовними вимогами, оскільки [PERSON] помер у 2006 році, а тому право постійного користування спірною земельною ділянкою припинилося зі смертю останнього ще у 2006 році. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] адвокат Лозінський М.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні з мотивів, що [PERSON] за життя не створив фермерського господарства, тому втратив право на земельну ділянку. Протягом 30-ти днів він мав звернутись до відповідних органів щоб зареєструвати фермерське господарство, оскільки земельна ділянка виділена саме для ведення селянського (фермерського) господарства. Зазначає, що немає такого титулу як право користування земельною ділянкою, якщо не створено фермерське господарство на підставі Державного акту. Крім того, звертає увагу про передчасність позовних вимог позивачки [PERSON] , оскільки право позивачки не порушено та зверненню до суду мало передувати відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Також подав до суду письмові пояснення, у яких зазначає, законодавством, чинним на момент видачі [PERSON] . Державного акту на право постійного користування землею, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності селянського (фермерського) господарства як юридичної особи та зобов`язувало таку фізичну особу подати документи для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства, тобто використання ділянки без такої реєстрації не передбачено. Земельна ділянка для фермерського господарства в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ виступає припинення діяльності вказаного фермерського господарства. У разі смерті засновника фермерського господарства правомочності щодо використання земельної ділянки залишаються за юридичною особою. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) фермерського господарства, а не земельну ділянку. Оскільки за життя спадкодавець [PERSON] не створив та не зареєстрував фермерське господарство, до якого б увійшли всі права землекористувача, його спадкоємиця не може успадкувати право постійного користування на земельну ділянку. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Судом встановлено, що на підставі рішення 16-ї сесії Дунаєвецької Ради народних депутатів Дунаєвецького району Хмельницької області №27 від 29.11.2000 року, [PERSON] видано Державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 50,055 га, яка знаходиться на території Великожванчицької сіл. ради, що підтверджується копією Державного акта серії ХМ №000244 від 03.01.2001, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №60 та Актом вибору та обстеження земельної ділянки передбаченої для відведення (том 1, а.с.13-15). Також, розроблено технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування на землю для ведення фермерського господарства на [PERSON] Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (том 1, а.с.186-191). [PERSON] фермерського господарства не створив, що сторонами не оспорюється та помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (том 1, а.с.16). Позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (том 1, а.с.98 зворот) та копією спадкової справи №415-07 заведеної Дунаєвецькою державною нотаріальною конторою. [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №10140711 від 22.06.2007 (том 1, а.с.103 зворот). [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом першої черги, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні. Позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, земельну частку (пай), трактор та грошові вклади, проте не здійснювала оформлення спадкових прав на право постійного користування земельною ділянкою для селянського (фермерського) господарства. Зазначене також підтверджується копією спадкової справи №415-07 заведеної після померлого [PERSON] . Згідно повідомлення нотаріуса [PERSON] від 27.02.2023 Державний акт на право постійного користування землею, виданий на ім`я померлого не підтверджує права власності та не може бути залучений до матеріалів спадкової справи для видачі свідоцтва про право на спадщину (том 4, а.с.33 зворот). Згідно висновку судового експерта Власюка В.В. №851/021 від 23.11.2021 (том 2, а.с.2-86), складеного на замовлення [PERSON] , на вирішення експерта поставлено наступні питання: 1) Яка конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, що належала [PERSON] згідно Державного акту серії ХМ №00244 від 03.01.2001? 2) Чи входять на даний час земельні ділянки з кадастровими номерами: №6821880600:06:006:0020, №6821880600:06:006:0012, №6821880600:06:006:0002, №6821880600:06:006:0019, №6821880600:06:006:0016, №6821880600:06:006:0007, №6821880600:06:006:0022, №6821880600:06:006:0020, №6821880600:06:006:0011, №6821880600:06:006:0003, №6821880600:06:006:0004, №6821880600:06:006:0015, №6821880600:06:006:0009, №6821880600:06:006:0017, №6821880600:06:006:0010 №6821880600:06:006:0014, №6821880600:06:006:0021 згідно правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на дані ділянки, до складу земельної ділянки, що належала [PERSON] , згідно державного акта серії ХМ №00244 від 03.01.2001? (том 2, а.с.3). За змістом висновку, по першому питанню експерт зазначив, що площа земельної ділянки, що належала [PERSON] згідно державного акту серії ХМ №000244 від 03.01.2001 складає 50,0548 га. По другому питанню вказано, що земельні ділянки з кадастровими номерами: №6821880600:06:006:0020, №6821880600:06:006:0012, №6821880600:06:006:0002, №6821880600:06:006:0019, №6821880600:06:006:0016, №6821880600:06:006:0007, №6821880600:06:006:0022, №6821880600:06:006:0020, №6821880600:06:006:0011, №6821880600:06:006:0003, №6821880600:06:006:0004, №6821880600:06:006:0015, №6821880600:06:006:0009, \~ \~ \~ \~ №6821880600:06:006:0017, №6821880600:06:006:0010 №6821880600:06:006:0014 №6821880600:06:006:0021 згідно правовстановлюючих документів та документації із землеустрою повністю або частково входять до складу земельної ділянки, що належала [PERSON] , згідно державного акту серії ХМ №00244 від 03.01.2001 (том 2, а.с.20). З витягу з Державного земельного кадастру від 05.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31.08.2020 №475-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0009, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Інформація про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.111-112). З витягу з Державного земельного кадастру від 06.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31.08.2020 №481-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0012, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.121, 126). З витягу з Державного земельного кадастру від 19.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.09.2020 №708-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0019, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.132-133). З витягу з Державного земельного кадастру від 06.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31.08.2020 №488-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0011, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.143, 148). З витягу з Державного земельного кадастру від 09.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.09.2020 №695-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0017, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.154-155). З витягу з Державного земельного кадастру від 05.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.09.2020 №711-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0010, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.166-167). З витягу з Державного земельного кадастру від 01.10.2020, та копії наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 31.08.2020 №479-УБД вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим №6821880600:06:006:0007, яка знаходиться за межами населених пунктів Великожванчицької сільської ради, відведена [PERSON] . Відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку відсутні (том 1, а.с.174, 178). Статтею 55\~Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права, свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.15\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ч.ч.2, 3 ст.152 Земельного кодексу\~України (далі ЗК України) власник земельної\~ділянки або\~землекористувач може\~вимагати усунення\~будь-яких\~порушень його\~прав на\~землю,\~навіть якщо\~ці порушення\~не пов`язані\~з позбавленням\~права володіння\~земельною ділянкою,\~і відшкодування\~завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання прав. На час надання [PERSON] у 2001 році, права постійного користування спірною земельною ділянкою, був чинний Земельний кодекс\~України від\~18\~грудня 1990\~року (далі - ЗК України 1990 року) статтею 6 якого закріплено, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Стаття 7 ЗК України 1990 року передбачала таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою: постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. Стаття 22\~ЗК України\~1990\~року встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право [PERSON] на постійне користування земельною ділянкою, площею 50,055 га, призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства посвідчувалося Державним актом на право постійного користування серії ХМ №000244 від 03.01.2001 року. Отже, ЗК України\~1990\~року передбачав право фізичних осіб набувати земельні ділянки у постійне користування (як окремий правовий титул) для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно ч.ч.1, 2 ст.9 Закону «Про\~селянське (фермерське)\~господарство» (у редакції станом на 2001 рік) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Однак, отримавши Державний акт на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства ХМ №000244, [INFO] [PERSON] помер, не здійснивши державну реєстрацію фермерського господарства. 01 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року, згідно з ч.1 ст.92 якого, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій ст.92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Згідно рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 зазначено про те, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 до його переоформлення (абз.11 п.5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 не втрачається внаслідок його не переоформлення користувачем, який за ЗК України від 25.10.2001 не є суб`єктом такого права. Верховний Суд у постанові від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц зазначив, що ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у первинній редакції не передбачав можливості набуття фізичною особою земельної ділянки у приватну власність. Натомість цей Кодекс гарантував фізичним особам право набувати земельні ділянки, зокрема, у довічне успадковуване володіння та у постійне користування. Обидва інститути передбачали можливість користування земельною ділянкою без обмеження будь-яким строком і відповідні майнові права могли бути об`єктом спадкування. Право постійного користування земельною ділянкою, надане фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. Згідно із загальнодозвільним принципом правового регулювання, який поширюється на сферу правомірних приватних відносин (зокрема, на відносини спадкування), дозволено те, що не заборонено законом. Можливість спадкування права постійного користування земельною ділянкою забезпечує сталість цивільного обороту й уникнення ситуацій, за яких можливий необґрунтований перерозподіл земельних ділянок і прав на них. У постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 Верховний Суд вказав, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141\~ЗК України\~від 25\~жовтня 2001\~року підстав, перелік яких є вичерпним. Ця стаття не регламентувала припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі приписів ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року. А у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року не було такої підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою як смерть фізичної особи-користувача. Статтею 141\~ЗК України (у редакції чинній на момент смерті [INFO] [PERSON] ) передбачено вичерпний перелік підстав, для припинення права користування земельною ділянкою, якими є: а)\~добровільна відмова\~від права\~користування земельною\~ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в)\~припинення діяльності\~державних чи\~комунальних підприємств,\~установ та\~організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до\~чинної ст.141\~ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відтак, у земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування земельною ділянкою, незалежно від її цільового призначення, як смерть громадянина - землекористувача відсутня. Щодо посилання представника відповідача про пропуск строку позовної давності та посилання представника третіх осіб про передчасність позовних вимог, суд зазначає наступне. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до\~ч.ч.1,\~3\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, у відповідності до чинного ЦК України, обмежень щодо строку видачі свідоцтва про право на спадщину такий не містить. Оскільки спадкодавець [PERSON] не зробив заповітного розпорядження на земельну ділянку, що належала йому на праві постійного користування землею, яке підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ХМ №000244 від 03.01.2001, не створив селянського (фермерського) господарства, то вказана земельна ділянка входить до складу спадщини, тому вона підлягає спадкуванню спадкоємцями за законом. Як вбачається із спадкової справи №415-07 заведеної після померлого [PERSON] , з моменту відкриття спадщини позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги (дружина) прийняла спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на неї. Наявність судового спору щодо спадкового майна не припиняє право позивача як спадкоємця на спадкове майно, відповідно, не є перешкодою для захисту такого права в судовому порядку до моменту, поки судом не буде встановлено відсутність такого права. Правові позиції викладені у постановах Верховного Суд від 22.03.2023 у справі №463/6829/21, від 31.08.2020 у справі №350/1850/17. [PERSON] , прийнявши спадщину, за наявності підтвердженого права на спадкування щодо користування земельною ділянкою, не обмежена строком позовної давності для захисту такого права. Нормами ЦК України не передбачено можливості вирішення даного спору у позасудовому порядку, оскільки механізм видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування земельною ділянкою не регламентовано нормами закону. Таким чином, позивачка має право на захист свого суб`єктивного цивільного права шляхом усунення перешкод у користуванні майном, оскільки вона як спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а тому з часу відкриття спадщини має право володіння та користування спадковим майном, яке підлягає захисту. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області за серпень-вересень 2020 року, надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність фізичних осіб, вказаним ділянками присвоєно кадастрові номери. Верховний Суд у вищезгаданій постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 вказав, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст.141\~ЗК України\~від 25\~жовтня 2001\~року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст.141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04.11.1950, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На відповідні відносини щодо такого володіння земельною ділянкою поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право постійного користування землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено ст.41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право. Вищезазначені накази ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність фізичних осіб в межах знаходження земельної ділянки [PERSON] , суперечить вимогам земельного законодавства, внаслідок чого відбулось втручання у право позивачки як спадкоємця в порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, оскільки позивачка як спадкоємець за законом першої черги має право на визнання за нею права постійного користування земельною ділянкою, задоволення позову забезпечить реальне відновлення майнових прав позивачки на земельну ділянку, тому її права підлягають судовому захисту шляхом задоволення позову.

Outcome: approved