Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , зареєстрованого по [ADDRESS] , жителя [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що в державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори С.В.Капріян заведена спадкова справа згідно заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, до якого входить будинковолодіння [ADDRESS] та земельні ділянки (паї). Вивчивши подані позивачем документи, на частину спадкового майна нотаріус видала відповідні правовстановлюючі документи (земельні ділянки, паї), а щодо спадкового будинковолодіння - 28 грудня 2022 року прийняла рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Причиною такого рішення стала відсутність правовстановлючого документу на ім`я спадкодавця. Також в усній формі нотаріусом роз`яснено, що суспільна група господарства - колгоспна, що унеможливлює визначити конкретний розмір частки спадкодавця. Дане житло побудоване батьками позивача після одруження, в 60-их роках, на земельній ділянці розміром 0,17 га, що доводиться записами в технічному паспорті та інформацією із по господарських книг сільської ради. Згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано. Померли батьки давно: тато - [PERSON] , [INFO] - [INFO] , мама - [PERSON] , [INFO] - [INFO] . При житті, 25.04.2005 року, [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок смерті, яким все належне йому майно заповів позивачу. Цей заповіт не скасовувався, не оскаржувався і вважається чиним на сьогодніній день. Впродовж всього життя [PERSON] проживала з батьками, допомагала їм в побуті, вели спільне господарство. Поховання батьків теж проводила позивач особисто та за власні кошти, що доводиться відповідними Актами обстеження житлово-побутових умов домогосподарства на підтвердження достовірності фактів. [PERSON] добросовісно, безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном разом із земельною ділянкою, обробляє землю та сплачує земельний податок, доглядає за будинком та утримує його в належному стані, неодноразово робила як поточний так і капітальний ремонти, тобто, фактично вона вступила в управління спадковим майном. Аналізуючи зазначене, позивач є спадкоємцем за заповітом , яка фактично вступила в управління спадщиною. На даний час вона виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Такі обставини змушують [PERSON] звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, до якого входить будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до записів погосподаської книги (особовий рахунок № [NUMBER] ) станом на 15.04.1991 р. в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: [PERSON] , 1933 року народження - спадкодавець, який помер [INFO] ; [PERSON] , 1938 року народження - дружина спадкодавця, яка померла [INFO] , [PERSON] , 1965 року народження, - зять спадкодавця - помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] - дочка спадкодавця; [PERSON] , [INFO] - син спадкодавця - відповідач. Позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом і фактично прийняла її, однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Все це змушує позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - на будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку, звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає. Ухвалою суду від 26 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року залучено до участі у цивільній справі № 342/56/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - перекладача жестової мови Івано-Франківської обласної організації УТОГ Семчишин Ганну Яківну. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності 5/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Зустрічна позовна заява мотивована тим, що [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи з дитинства (по слуху). У зв`язку із чим він навчався у спеціалізованій школі в м. Калуш Івано-Франківської області. Після одруження працевлаштувався у м. Івано-Франківську, де став фактично проживати. При цьому, [PERSON] систематично приїжджав до батьківського будинку, родичався з батьками та рідною сестрою [PERSON] , яка залишилася проживати з мамою, татом. Щодо оформлення права власності на спадкове майно після смерті батьків за [PERSON] , позивач (відповідач за зустрічним позовом) не заперечує, водночас вважає, що йому теж належить відповідна частка у спадковому будинковолодінні. Аналізуючи письмову інформацію, надану позивачем за первісним позовом, станом на 15.04.1991 р. в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими п`ять членів їх сім`ї: [PERSON] , 1933 року народження (батько), який помер [INFO] ; [PERSON] , 1938 року народження (мама), яка померла [INFO] , [PERSON] , 1965 року народження (чоловік сестри ), який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом; [PERSON] , [INFO] - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом. Тобто, кожному члену даного колгоспного двору, а саме: будинковолодіння [ADDRESS] належить по 1\\5 частині. Згідно інформації (довідка №119 від 24.03.2023 р.), наданої Раковецьким старостинським округом, на час смерті мами - [PERSON] , що мала місце [INFO] , із кола спадкоємців першої черги за законом були зареєстрованими: [PERSON] , 1933 р.н., [PERSON] , 1970 р.н., [PERSON] , 1959 р.н. Вказані особи є такими, що фактично вступили в управління спадковим майном після смерті [PERSON] і розмір їх часток становить: [PERSON] , 1933 р.н. - 1\\5 ( власна частка члена колгоспного двору) + (1\\3 від 1\\5 частка у спадщині померлої дружини) = 1\\5+1\\15=4\\15 частин; [PERSON] , 1970 р.н. - 1\\5 ( власна частка члена колгоспного майна) + 1\\5 (частка, успадкована після смерті чоловіка) + (1\\3 від 1\\5 частка у спадщині померлої мами) = 2\\5+1\\15=7\\15 частин; [PERSON] , 1959 р.н. - 1\\5 ( власна частка члена колгоспного двору) + ( 1\\3 від 1\\5 частка у спадщині померлої мами) = 1\\5+1\\15=4\\15 частки. Після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який при житті залишив заповіт на користь [PERSON] , [PERSON] має право на обов`язкову частку в належному померлому майні (4\\15 частини будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] ). А тому, [PERSON] , 1959 року народження після смерті батька належить половина частки, яка належала б кожному з них з сестрою у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), тобто: 1\\4 від 4\\15 = 1\\15 частина. Виходячи із вказаного, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1\\5 ( власну частку члена колгоспного двору) + 1\\15 (частка у спадковому майні після смерті мами) + 1\\15 ( обов`язкова частка у спадковому майні після смерті тата), всього: 5\\15 або 1\\3 частини житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності 5/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (справа №342/387/23) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповіто (справа № 342/56/23), присвоєно об`єднаній справі №342/56/23. 02 травня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.45 год. 17.05.2023 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2). Учасники справи в судове засідання 17 травня 2023 року не з`явилися. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити без позивача, представника. Позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] подав до суду заяву, в якій вказав, що вимоги, заявлені в зустрічному позові по справі №342/56/23 про визнання права власності на частку в спадковому майні, а саме: житловому будинку з господарськими будівлями, спорудами за адресою: [ADDRESS] підримує в повному обсязі, однак особисто відвідувати судові засідання не має можливості. Судовий розгляд даної справи просив проводити без його участі та ухвалити судове рішення, яким задовольнити його вимоги повністю. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно даних ОКП «КМБТІ» станом на 31.12.2012 р. свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS] не зареєстроване, що доводиться інформацією про надання про державну реєстрацію прав на нерухоме майно згідно архівних даних, виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 75984 від 13.03.2023. Вулиця Леніна, яка знаходиться в селі Семенівка була перейменована на вулицю Галицька, що доводиться довідкою № 5 від 03.01.2023, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №325553753 від 13.03.2023 стверджується, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно даних із по господарської книги № 5 Раковецької сільської ради від 2016 року по теперішній час за господарством, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] закріплена земельна ділянка, площею 1,37 га, в т.ч. для ведення особистого селянського господарства 1,20 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) 0,17 га, згадана ділянка не приватизована; земельний податок оплачувала [PERSON] , що доводиться довідкою № 6 від 03.01.2023, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1959 році, господарські будівлі і споруди в 1960, 1970 та 1991 роках. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, складеного ФОП [PERSON] на підставі договору № 01066/С від 14.12.2022, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 14.12.2022 становить - 109068 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Згідно ксерокопій погосподарських книг, виданих Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради, в господарстві по [ADDRESS] , суспільна група якого - «колгоспники», проживали: -за 1967-1968 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1939 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н., [PERSON] , дочка, 1961 р.н., [PERSON] , мати, [PERSON] , дочка, 1970 р.н.; -за 1971-1972 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1939 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н., [PERSON] , дочка, 1961 р.н., [PERSON] , мати, 1900 р.н., [PERSON] , дочка, 1970 р.н.; -за 1974-1976 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1939 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н., [PERSON] , дочка, 1961 р.н., [PERSON] , мати, 1900 р.н., [PERSON] , дочка, 1970 р.н.; -за 1977-1979 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1938 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н., [PERSON] , дочка, 1961 р.н., [PERSON] , мати, 1900 р.н., [PERSON] , дочка, 1970 р.н.; -за 1980-1982 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1938 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н., [PERSON] , дочка, 1961 р.н., [PERSON] , мати, 1900 р.н., [PERSON] , дочка, 1970 р.н.; -за 1986-1989 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1938 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н., [PERSON] , дочка, 1970 р.н.; [PERSON] , дочка, 1961 р.н., [PERSON] , мати, 1900 р.н., [PERSON] , зять, 1965 р.н.; -за 1991-1995 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1938 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н.; -за 1996-2000 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., [PERSON] , дружина, 1938 р.н., [PERSON] , син, 1959 р.н.; -за 2001-2010 роки - [PERSON] , голова сім`ї, 1933 р.н., помер [INFO] а/з № 14 від 04.06.2008, [PERSON] , син, 1959 р.н. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Станом на 15.04.1991 рік в господарстві за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1933 р.н., дружина [PERSON] , 1938 р.н., зять [PERSON] , 1965 р.н., дочка [PERSON] , 1970 р.н., син [PERSON] , 1959 р.н., що доводиться довідкою № 372 від 09.11.2022, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/5 частині належав колишнім членам колгоспного двору- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в с. Семенівка Городенківського району Івано-Франківської області, про що 22 грудня 1997 року складено відповідний актовий запис за № 20, що доводиться копією свідоцтва про смерть (повторно) серія [NUMBER] , виданого 22 червня 2017 року Городенківським районним відділом державної реєстрації атків цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] а/з № 20 від 22.12.1997 р. в господарстві за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства - [PERSON] , 1933 р.н., дружина [PERSON] , 1938 р.н., дочка - [PERSON] , 1970 р.н., зять - [PERSON] , 1965 р.н., внук - [PERSON] , 1993 р.н., син [PERSON] , 1959 р.н., що стверджується довідкою №8 від 03.01.2023, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що доводиться копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.07.1970, свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 27.05.1989. [PERSON] , [INFO] також є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23.03.1959. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках спадкодавця [PERSON] , які прийняли спадщину після її смерті, вступили в управління та володіння спадковим майном є: чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 115/01-16 від 04.02.2023 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71365195 від 03.02.2023, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. До складу спадщини [PERSON] входить 1/5 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Як встановлено, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] кожний по 1/15 (1/3 від 1/5)частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , однак не оформлено документи про спадкування. [PERSON] помер [INFO] у віці 37 років в с.Семенівка Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 14 червня 2003 року зроблено запис за № 15, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 14 червня 2003 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] а/з № 15 від 14.06.2003 р. разом із ним за адресою: [ADDRESS] проживали та вели спільне домашнє господарство: тесть [PERSON] , 1933 р.н., дружина [PERSON] , 1970 р.н., син [PERSON] , 1993 р.н., син [PERSON] , 2003 р.н. Поховання, поминальні служби, а також встановлення надмогильного пам`ятника здійснювала дружина [PERSON] , 1970 р.н., що доводиться актом обстеження житлово-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження достовірності фактів від 11.01.2023, складеного комісією Раковецького старостинського округу Городенківської міської ради. Про те, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 01.09.1993. Про те, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 05 липня 2003 року. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках спадкодавця [PERSON] , які прийняли спадщину після його смерті, вступили в управління та володіння спадковим майном є: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . Городенківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 371/2018 (номер у Спадковому реєстрі № 63017854), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтва на спадщину за законом від 05.09.2018. [PERSON] та [PERSON] в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право частку кожному на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян власників « [INFO] », місцезнаходженням с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, розміром 43,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) сері [NUMBER]. До складу спадщини [PERSON] входить також 1/5 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Як встановлено, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/15 (1/3 від 1/5)частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , однак не оформлено документи про спадкування. Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). За життя, 25 квітня 2005 року, [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробив таке заповітне розпорядження, що зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 4, яким належний йому на правах особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Семенівка, земельну ділянку, земельний та майновий паї та все інше майно рухоме і нерухоме, інші цінні папери з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, що буде належати йому на день його смерті і на що він згідно закону матиме право заповів [PERSON] . Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 43743361, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53368105 від 19.09.2018. [PERSON] помер [INFO] в с. Семенівка Городенківського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації смертей 04 червня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 14, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 04 червня 2008 року Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Заповіт від 25.04.2005 р. за реєстровим номером №4 дійсно був посвідчений в Раковецькій сільській раді, заповідачем даного заповіту був житель села Семенівка [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] а/з № 14 від 04.06.2008 р. На час смерті заповідач був головою господарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно наведених даних, слід вважати, що жилий будинок та надвірні споруди, які згадуються в заповіті, дійсно знаходяться за адресою [ADDRESS] , що доводиться довідкою № 346 від 26.10.2022, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] а/з № 14 від 04.06.2008 р. в господарстві за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства - [PERSON] , 1933 р.н., дочка - [PERSON] , 1970 р.н. внук - [PERSON] , 1993 р.н., внук - [PERSON] , 2003 р.н., син [PERSON] , 1959 р.н., що стверджується довідкою №10 від 03.01.2023, виданою Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті, є його дочка [PERSON] . [PERSON] , [INFO] також є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.04.1961, свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 13.02.1983. Колегія суддів цивільного суду ВС у справі № 292/389/17 від 25.11.2020 визначила коло спадкоємців за законом першої черги, які враховуються для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині. Частиною 1 ст. 1241 ЦК встановлено, що, зокрема, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення. [PERSON] є особою з інвалідністю (по слуху) (копія довідки № 486090), отже є повнолітнім непрацездатним сином спадкодавця [PERSON] та має право на обов`язкову частку у спадщині. Спадкоємці [PERSON] - його діти [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті спадкодавця, оскільки постійно проживали разом із ним на час відкриття спадщини та не подали нотаріусу, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заяву про відмову від прийняття спадщини. Отже, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] є: син - [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька та має обов`язкову частку у спадщині, дочка - [PERSON] , яка також прийняла спадщину після смерті батька, дочка - [PERSON] , яка не прийняла спадщину після смерті батька. Прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом і за заповітом, так і права на обов`язкову частку у спадщині.До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2020 року по справі № 556/734/13-ц. Городенківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 372/2018 (номер у Спадковому реєстрі № 63017856), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з якої вбачається, що спадщину прийняла спадкоємець за заповітом - [PERSON] , [INFO] ,яка 05.09.2018 подала до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом. [PERSON] в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. видано 3 (три) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: 1) право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у власності спілки селян « [INFO] », з місцезнаходженням с.Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, розміром 40,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0108167, спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; 2) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогопосподарського виробництва, площею 0,4661 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрована за померлим [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 070564; 3) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогопосподарського виробництва, площею 0,2801 га, що розташована на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрована за померлим [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 071078. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. До складу спадщини [PERSON] входить також 4/15 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] : 3/15 (1/5) частина даного житлового господарства належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, 1/15 частка успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформлено документи про спадкування. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] , яка становить 1/6 (1/2 від 3), звідси на - 4/90 (1/6 від 4/15) частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Капріян С.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нотаріус відмовила у зв`язку з тим, що спадкоємець не надала документ, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгаданий спадковий житловий будинок, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1260/02-31 від 28.12.2022. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку по 1/5 кожному. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках прийняли спадкоємці першої черги за законом - її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] ; спадщину після смерті [PERSON] в рівних частках прийняли спадкоємці першої черги за законом - дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] ; спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] та спадкоємець першої черги за законом, який має обов`язкову частку у спадщині - [PERSON] . Через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, та його реєстрацію як колгоспного двору, [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що: - позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 50/90 (18/90 (3/15 або 1/5)- належить їй як колишньому члену колгоспного двору, 6/90 (1/15) - успадковано після смерті матері [PERSON] , 6/90 (1/15) - успадковано після смерті чоловіка [PERSON] , 20/90 (24/90 (4/15) - 4/90 (обов`язкова частка [PERSON] у спадщині спадкодавця [PERSON] ) - успадковано після смерті батька [PERSON] )частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ;в іншій частині позовуслід відмовити; - зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а саме за відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 28/90 (18/90 (3/15 або 1/5)- належить йому як колишньому члену колгоспного двору, 6/90 (1/15) - успадковано після смерті матері [PERSON] , 4/90 (1/6 від 4/15) успадковано після смерті батька [PERSON] (обов`язкова частка у спадщині)частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] ;в іншій частині зустрічного позовуслід відмовити. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 563, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial