Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Імексбанк»у якому просила суд визнати недійсним п. 5.1 кредитного договору від 08.08.2013 № 999-00059460/1, укладеного між нею та відповідачем в частині зобов`язання її щомісячно сплачувати на користь банку інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення, тощо) починаючи з 03.09.2013 по 07.08.2015. Позов обґрунтовано невідповідністю п. 5.1 зазначеного договору вимогам ст.ст. 11, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його частково недійсним. 15.07.2021 ухвалою Подільського районного суду м. Києва справу передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. 11.01.2022 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22.08.2022 від представника позивача адвоката Білан В.І. надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними у справі документами. 21.03.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08.08.2013 між ПАТ «Імексбанк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про надання кредиту № 999-00059460/1, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику для власних потреб за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку понад кредитний залишок коштів на рахунку (овердрафт) в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник своєчасно погасити овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 19 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту встановлюється в сумі 7\~657,00 грн (п. 1.2 договору). Дата остаточного повернення овердрафту до 07.08.2015 (п.\~1.3 договору). Згідно п. 5.1 договору детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, погашення основного боргу, вартості сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань, наведений у додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору. З додатку № 1 до договору про надання кредиту № 999-00059460/1 вбачається, що банком до щомісячних витрат позичальника включено інші щомісячні послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення, тощо) в сумі 210,00 грн починаючи з 03.09.2013 по 07.08.2015 на загальну суму 5\~040,00 грн. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з приписами ч. 5 ст.\~11, ч.ч. 1,\~2,\~5,\~7\~ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. За приписом\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс вказав, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати інших послуг банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення, тощо), і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ч. 1 ст. 217 ЦК України). З огляду на викладене, враховуючи встановлену судом несправедливість умов договору в частині покладення на позичальника обов`язку сплати інших послуг банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення, тощо), що є порушенням вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та враховуючи, що в іншій частині оспорюваний договір відповідає вимогам закону, суд вбачає підстави для задоволення позову шляхом визнання недійсним п. 5.1 укладеного між сторонами кредитного договору в частині зобов`язання відповідача щомісячно сплачувати на користь відповідача інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення, тощо) починаючи з 03.09.2013 по 07.08.2015 на загальну суму 5\~040,00 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved