Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів у якому просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідача-2, ПрАТ «УПСК») на користь позивача невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 15689,60 грн (вимога-1); стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідача-2, ПРАТ «УПСК») на користь позивача суму вимушених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3500,00 грн( вимога-2); стягнути з відповідача [PERSON] (далі - відповідач-1) на користь позивача суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідну для повного відновлення порушених прав в розмірі 1469,39 грн (вимога-3); стягнути з відповідача [PERSON] (далі - відповідач-1) на користь позивача компенсацію моральної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу в розміру 1000,00 грн (вимога-4); вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що 17 серпня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марок «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Автомобілі отримали технічні пошкодження. Відповідача-1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача-1 застрахована відповідно до укладеного договору із відповідачем-2. Позивач звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування у межах страхового ліміту, який становить 100000,00 грн. Відповідно до звіту сума заподіяної моральної шкоди становить у розмірі 34838,86 грн, а вартість відновлювального ремонту становить у сумі 35011,66 грн. Відповідачем-2 виплачено страхову суму у розмірі 19149,25 грн безпосередньо на рахунок ТОВ «Олімп-Мотор». Однак, згідно з акту прийому-передачі виконаних робіт вартість відновлювального ремонту складає 36308,25 грн, в тому числі ПДВ у сумі 651,38 грн. Відтак, за проведення ремонту пошкодженого автомобіля позивач здійснив доплату у сумі 17159,00 грн. Отже, невиплачена сума страхового відшкодування становить у розмірі 15689,60 грн, яку необхідно стягнути з відповідача-2. Оскільки для встановлення дійсної вартості матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП знадобились спеціальні знання експерта, позивачем понесено суму вимушених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3500,00 грн, які необхідно стягнути з відповідача-2. Разом із тим, наводить аргументи про те, що для повного відновлення порушеного права, (ремонту автомобіля), яка становила у сумі 36308,25 грн, просить стягнути різницю у розмірі 1469,39 грн з винної особи, тобто відповідача-1, у відповідності до ст. 1188 ЦК України. Крім цього, позивачу заподіяна відповідачем-1 моральна шкода внаслідок ДТП, яка виразилась у негативних почуття через таку подію, стрес, порушення звичного способу життя, страхом їздити за кермом та невпевненості на дорозі, пошуком автосервісу для проведення ремонту автомобіля - всі ці обставини свідчать про моральну шкоду заподіяну позивачу. У зв`язку із цим, визначено грошовий еквівалент такої шкоди у сумі 10000,00 грн, яку просить стягнути у відповідності до ст. 1167 ЦК України. Крім цього, згідно зі ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідачем-2 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що автомобіль марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] дійсно є застрахованим відповідно до договору від 22.03.2021.позивач 30.08.2021 року повідомив про ДТП, яка мала місце 17.08.2021 та, цього ж дня здійснено огляд представником ПрАТ «УПСК» пошкодженого автомобіля. У подальшому, страховиком здійснено виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу у розмірі 19329,25 грн. у разі недостатності страхової виплати, то різницю позивач має право стягнути з винної особи у відповідності до ст. ст. 1192, 1194 ЦК України. Позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача-2, у якому просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач-1 подав відзив на позов, вказавши, що заперечує проти задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, оскільки на підтвердження вказаних витрат долучено висновок автотоварознавчого дослідження, а не висновок експертизи, а сума моральної шкоди є необґрунтованою жодними доказами. Третьою особою не подано до суду пояснень щодо позову та відзиву на позов. 08 липня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримає та просить такі задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату ,час та місце цього засідання, про причини неявки не повідомили, а тому з урахуванням заяви позивача про розгляд справи у його відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до постанови Богунського районного суду міста Житомира від 30 серпня 2021 року (справа № 295/11228/21), 17 серпня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Дані обставини щодо вини особи не підлягають доведенню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Власником пошкодженого автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке містить у матеріалах справи. Автомобіль марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER] застрахований ПрАТ «УПСК», згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 березня 2021 року № АР/9694932 (далі - договір). Ліміт за майнову шкоду становить 130000,00 грн. У зв`язку із ДТП, яка мала місце 17.08.2021, [PERSON] 30 серпня 2021 року звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 30 серпня 2021 року представником страховика здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, який належить [PERSON] та складено відповідний акт огляду транспортного засобу, у якому наведено перелік деталей та опис пошкоджень. Акт підписано представником страховика аварійним комісаром Горбань О. ю,. та [PERSON] . Будь-яких зауважень до складеного акту із боку власника не вказано. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 13 вересня 2021 року, складеного на замовлення ПрАТ «УПСК» оцінювачем ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу становить у розмірі 19149,25 грн. Відповідачем-2 складено страховий акт від 11 жовтня 2021 року № 019/037/014693/21/1 та зазначено, що розрахована сума страхового відшкодування становить у розмірі 19149,25 грн. Відповідно до платіжного доручення від 12.10.2021 № 19586 суму страхового відшкодування у розмірі 19149,25 грн. виплачено ТОВ «Олімп Мотор», яке безпосередньо здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля позивача. Однак, визначений звітом від 13.09.2021 розмір матеріального збитку позивач заперечував, у зв`язку із чим здійснив замовлення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження № 258/21 від 25.11.2021 праведного ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] становить у сумі 34838,86 грн (в тому числі ПДВ). Будь-яких зауважень щодо поданого звіту стороною позивача не подано, а відтак такий приймається судом до уваги. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 03.12.2021 № 11375, складеного ТОВ «Олімп Мотор» всього до сплати за виконані роботи щодо автомобіля марки «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] становить у розмірі 36308,25 грн, в тому числі ПДВ у сумі 6051,38 грн. Отже, позивач наводить аргументи про те, що виплачений відповідачем-2 розмір матеріального збитку не відповідає дійсному розміру понесених витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, що на переконання позивача є реальною вартість виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону). Згідно з ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, страховик - ПрАТ «УПСК» за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує шкоду в межах страхових сум і лише ту, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; - за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; - за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 16.04.2019 (справа № 927/623/18) на виконання вимог статті 1188 Цивільного кодексу України, необхідно встановити ступінь вини кожного із володільців джерела підвищеної небезпеки перед іншим із них, та, виходячи з встановленого, застосувати правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) сформульовано висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки розмір матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 17.08.2021 з урахування фізичного зносу становить у сумі 34838,86 грн, згідно зі звіту від 25.11.2021, який приймається судом до уваги, є належним доказом понесення такої шкоди, та у зв`язку із чим суд критично оцінює звіт від 30.08.2021, адже такий спростований не лише звітом від 25.11.2021, але й реально понесеними позивачем витратами на ремонт пошкодженого автомобіля, згідно з акту від 03.12.2021, беручи до уваги часткову сплату суми страхового відшкодування не безпосередньо позивача, а товариству, яке здійснювало ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому такі витрати необхідно обчислювати з урахуванням ПДВ, суд прийшов до висновку про те, що з відповідача-2 на користь позивача необхідно стягнути невиплачену суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 15689,60 грн (34838,86 грн (розмір матеріального збитку з урахування зносу в тому числі ПДВ відповідно до звіту від 25.11.2021) - 19149,25 грн (сума страхового відшкодування перерахована на банківський рахунок ТОВ Олімп Мотор», що здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля позивача), а позову вимогу-1 задовольнити у повному обсязі. Щодо позовної вимоги-2 про стягнення з відповідача-2 на користь позивача суми вимушених витрат у розмірі 3500,00 грн, суд прийшов до наступного. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до акту здачі-прийняття (надання послуг) від 27.11.2021 складеного ФОП [PERSON] (виконавцець) загальна вартість послуг (робіт) за автотоварознавче дослідження, які надані [PERSON] (замовнику) становить у розмірі 3500,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; Відтак, суд прийшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення витрат, які поніс позивач для відновлення свого порушеного права, а саме стягнення 3500,00 грн за складення звіту для визнання розміру шкоди понесені стороною для отримання доказів у підтвердження своїх вимог, не є збитками у розумінні ст. 22 цього Кодексу та не може бути майновою вимогою у такій категорії справ, а тому позовна вимога-2 не підлягає задоволенню. Окрім цього, позивачем відповідні витрати не були віднесені до судових витрат, а відтак питання щодо їх розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України судом не вирішується. Щодо позовної вимоги-3 про стягнення різниці суми страхового відшкодування з винної особи, суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути із відповідача-1 як з винної особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 1469,39 грн. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) сформульовано висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Суд установив, що ліміт за шкоду майну за договором від 22.03.2021 № ар/9694932 становить у розмірі 130000,00 грн. Страховиком виплачено страхове відшкодування у розмірі 19149,25 грн та судом задоволено позовну вимоги щодо доплати страхового відшкодування у розмірі 15689,60 грн; розмір завданої шкоди та реально понесених витрат на ремонт пошкодженого автомобіля (36308,25 грн) не перевищує ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 523/9076/16-ц), установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позовна вимога-3 заявлена до неналежного відповідача, адже належним відповідачем у мажах ліміту відповідальності є страховик, будь-яких клопотань щодо заміни неналежного відповідача-1 позивачем суду не подано, а відатк суд прийшов до висновку про те, що у цій вимозі необхідно відмовити, адже пред`явлена до неналежного відповідача. Щодо позовної вимоги-4 про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Згідно з ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд при визначені розміру моральної шкоди бере до уваги глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем-1 дорожньої-транспортної пригоди, пошкодження належного позивачу майна, через що позивач був позбавлений можливості користуватись належним йому автомобілем, який використовував по роботі та в особистих цілях, необхідність звернення до суду за відновленням порушеного права, а також ступінь вини відповідача-1, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача-1 на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн, а позовну вимогу задовольнити частково. Будь-яких інших фактичних даних, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно задовольнити частково. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 201грн, з відповідача-2 на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial