Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.07.2012 було розірвано. Від шлюбу [INFO] в них народилася донька [PERSON] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу у позивачки народилися ще двоє дітей і для отримання посвідчення багатодітної родини, їй необхідно, щоб місце проживання [PERSON] було визначено за її місцем мешкання. Відповідач хоча і сплачує аліменти, іншої участі у вихованні дитини не приймає. [PERSON] вказувала, що вони з відповідачем мешкають окремо, донька проживає з нею у квартирі [ADDRESS] , у якій створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. З цих підстав, [PERSON] просила суд визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі Служби у справах дітей з питань опіки та піклування. 30.11.2022 на адресу суду від Виконавчого комітету Ковельської міської ради в особі Служби у справах дітей з питань опіки та піклування надійшла заява у якій повідомляється про неможливість з`явитися уповноваженого представника у судове засідання, позовні вимоги підтримують, також повідомлено, що Службою в справах дітей позивачці надано висновок від 31.01.2022 щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] за адресою проживання її матері: [ADDRESS] . Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.02.2022 № 55. Зазначений висновок не оскаржувався, звернень громадян щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за іншою адресо до служби не надходило. Крім того, до заяви долучено належним чином засвідчуну копію вказаного висновку. Ухвалою суду від 12.12.2022 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі Служби у справах дітей з питань опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивач у засідання суду не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. При цьому, 04.05.2023 на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся. При цьому, 17.05.2023 на адресу суду відповідачем подано заяву, в якій він заперечував проти заявлених позовних вимог. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася. Водночас, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2010 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом РАЦСУ по м.Ковель Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис №270. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.03.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (а.с.6). Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.07.2012 у справі № 0306/2696/12 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] мешкає з матір`ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с.9-10). Згідно із висновку Служби у справах дітей від 31.01.2022 №038-1.20 «Про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] », затвердженого рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.02.2022 №55, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначати місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] за адресою проживання її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому у висновку зазначено, що [PERSON] звернулась до виконавчого комітету Ковельської міської ради із заявою та іншими документами для визначення місця проживання її доньки [PERSON] за адресою її проживання: [ADDRESS] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 31.01.2022 було заслухано заявника [PERSON] . З урахуванням інтересів дитини, комісія не встановила об`єктивних чинників, які б вказували на недоцільність визначення місця проживання [PERSON] за адресою проживання її матері за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Як зазначалося вище, відповідач подав до суду заяву, у якій зазначив, що заперечує проти визначення місця проживання дитини із позивачем. Надаючи оцінку вказаним доказам суд враховує наступне. Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ч. 1 та 2 ст. 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Зважаючи на вік дитини, ураховуючи те, що участь малолітньої [PERSON] у розгляді справи про визначення її місця проживання може негативно позначитись на її психоемоційному стані, а тому, виходячи з інтересів дитини, суд не викликав її для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішує спір між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання їх доньки виключно на підставі доказів, наданих сторонами. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 за №487/2001/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі №377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд вважає, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам. Виходячи із обставин справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. З огляду на викладене, враховуючи, що встановлено, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, з огляду на вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved