Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

05 квітня 2023 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Сніжко Р.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім..А.М.Кузьміна на свою користь моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 150\~000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів і зборів, а також витрати на правничу (правову) допомогу. В обґрунтування позову вказано, що позивач [PERSON] працював слюсарем з ремонту рухомого составу у шкідливих умовах на з ПАТ «Дніпроспецсталь» 28 років, з 06.07.1987 року по 15.07.2015 року. Наслідком виконання таких робіт, для позивача стало отримання професійного захворювання і встановлення ІІІ групи інвалідності із втратою працездатності 60% безстроково. У зв`язку із погіршенням здоров`я, позивач неодноразово звертався до медичних закладів для лікування та переніс хірургічні операції. Спричинену йому моральну шкоду оцінює в 150\~000 гривень, які просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 12 квітня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Сніжко Р.В., представника відповідача адвоката Білик О.В. задоволено. Ухвалено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 травня 2023 року відповідач, в особі представника адвоката Білик О.В., подала відзив, в якому частково заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що позивач дійсно працював у відповідача за вказаних обставин у шкідливих умовах праці, про що був попереджений. Мав необхідне спорядження, отримував за це відповідні доплати, пільги і проходив медичні огляди. За таких обставин оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу, у 26000 гривень, щодо стягнення яких не заперечує. В задоволенні іншої частини позову просить відмовити. Крім того наголошує, що матеріалами справи не доведено жоден зв`язок між отриманим професійним захворюванням і хірургічними операціями, які переніс позивач. В судовому засіданні представник позивача адвокат Сніжко Р.В. наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представника відповідача адвоката Білик О.В. в судовому засіданні вважала, що необхідно зменшити вказаний позивачем розмір відшкодування моральної шкоди до 26000 гривень, а в задоволенні іншої частини позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.07.1987 року по 15.07.2015 року працював на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна. 15 липня 2015 року [PERSON] було звільнено відповідно до п.1 ст. 36 КУпП України за згодою сторін. Як вбачається з інформаційної довідки про умови праці робітника при підозрі у нього профзахворювання від 23.07.2015 року №18-02-16/632, [PERSON] , який працює на ПАТ «Дніпроспецсталь» 28 років в умовах, які за результатами атестацій умов праці в 1995, 2000, 2005, 2010, 2015 роках відносяться до ІІІ класу 1 ступеня по ДК №4137 у зв`язку із концентрацією шкідливих речовин і виробничих факторів. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.02.2016 року, було встановлено 21.01.2016 року остаточний діагноз [PERSON] хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (токсикоз-пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легенів першої-другої ст.) група «В». ЛН другого ст. Захворювання професійне. Професійне захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Дніпроспецсталь» (28 років в умовах праці клас ІІІ, ст.3 шкідливі). За медичним висновком від 08.02.2022 року протокол №349, [PERSON] встановлено хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (токсикоз-пиловий бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С. ЛН третього ступеню. Захворювання професійне (21.01.2016 року). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями [PERSON] було встановлено 60% втрати працездатності, що підтверджується довідками МСЕК від 28.03.2022 серії 12 ААА №097143 та третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК від 28.03.2022 серії 12 ААВ №628654. Внаслідок професійного захворювання [PERSON] змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, звертатись до ряду лікарів, проходити лікування і реабілітації, у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 2371 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, при цьому повна реабілітація неможлива, а лікування може призвести лише до несуттєвого поліпшення стану його здоров`я та часткового відновлення соціально-побутового стану та трудової діяльності. Усі ці фактори порушують нормальні життєві зв`язки позивач, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Психологічні переживання порушують його душевну рівновагу, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості та страху. При цьому суд також погоджується і з посиланням представника відповідача про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкових зв`язків між хірургічними операціями, що поніс [PERSON] , і отриманим професійним захворюванням. Однак як вже було зазначено раніше, доведено завдання шкоди здоров`ю позивача, і його численні госпіталізації і лікування. Позиція сторони відповідача ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім..А.М.Кузьміна, що ним не було порушено діюче законодавство щодо безпеки умов праці, не заслуговує на увагу, оскільки саме роботодавець повинен забезпечувати належний та ефективний захист здоров`я своїх працівників, задіяних при відповідній шкідливості умов праці. Обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки і відповідальність роботодавця. Також судом не встановлено нехтування [PERSON] технікою безпеки під час виконання свої трудових обов`язків, що свідчить про неналежне забезпечення роботодавцем необхідного ступеня безпеки працівника. Посилання представника роботодавця на належне забезпечення ним умов охорони праці спростовується самим фактом спричинення шкоди здоров`ю позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача,ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60% професійної працездатності, йому протипоказана праця в тяжких фізичних умовах та стато-динамічні навантаження, тобто він втратив можливість працювати за обраною професією та мати постійне джерело доходу, вимушений проходити стаціонарне лікування в лікарняних установах, перебуває під спостереженням лікарів та потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 60 000,00 гривень. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. При цьому, сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп.а) пп.164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Суд акцентує увагу представника відповідача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21червня2022року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св21). Виходячи з того, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову, позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ст. 137, ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в межах мінімальної ставки судового збору за вимогами майнового характеру в сумі 1073,60 гривні. Розмір понесених витрат на правничу допомогу суду жодним доказом не підтверджено, а тому судом не вирішується. Також і до закінчення судового розгляду, сторона позивача не зробила заяву про надання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial