Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

До Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від представника\~позивача адвоката\~Гончарова В.М.\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Везем\~Шиппінг» про\~захист прав\~споживачів.\~Свої вимоги\~обгрунтовує тим,\~що 28\~грудня 2021\~року між\~позивачем та\~відповідачем було\~укладено попередній\~договір купівлі-продажу\~транспортного засобу,\~згідно з\~умовами якого\~зобов`язалися\~укласти в\~майбутньому договір\~купівлі-продажу\~(основний\~договір)\~на належний\~відповідачу транспортний\~засіб строком\~до 30\~квітня 2022\~року. На виконання\~зазначеного Договору\~29.12.2021\~р.\~позивачем було\~сплачено на\~користь відповідача\~грошові кошти\~в розмірі\~276\~390,60\~грн.\~однак основний\~договір між\~сторонами досі\~не укладено.\~Укладаючи попередній\~договір,\~позивач бажав\~настання реальних\~наслідків у\~вигляді якнайшвидшого\~оримання у\~власність бажаного\~автомобіля.\~У випадку\~повідомлення позивачу\~правдивої інформації\~про те,\~що автомобіль\~на час\~укладенняя попереднього\~договору не\~належить відповідачу,\~а також\~про те,\~що позивач\~не отримає\~автомобіль у\~власність у\~строки,\~передбачені договором,\~позивач ніколи\~не укладав\~би з\~відповідачем спірного\~договору.\~Крім того,\~пізніше виявилось\~та стало\~очевидним,\~що за\~спірним договором\~відповідач фактично\~зобов`язався надати\~послуги позивачу\~з викупу\~транспортного засобу\~за кошти\~позивача з\~аукціону в\~США,\~транспортування його\~до України\~та розмитнення.\~Про це\~свідчить пункт\~1.5.\~договору та\~розрахунок вартості\~автомобіля,\~який був\~наданий відповідачем.\~Цей розрахунок\~складається з\~наступного:\~вартість лоту\~+\~аукціонний збір;\~доставка суша\~+\~море;\~брокерські послуги;\~вигрузка з\~порту;\~розмитнення;\~дилерські послуги.\~Отже відповідач\~не мав\~на меті\~здійснювати продаж\~належного йому\~транспортного засобу.\~Його метою\~було надання\~послуг,\~які зазначені\~в розрахунку\~вартості як\~«Дилерські послуги»,\~чим відповідач\~також ввів\~в оману\~позивача.\~Отже,\~при таких\~обставинах відповідно\~до ч.1\~ст.\~213\~ЦК України,\~цей правочин\~слід тлумачити,\~як надання\~послуг дилера. Таким чином,\~під час\~укладення попереднього\~договору відповідач\~ввів позивача\~в оману,\~оскілки спонукав\~дати згоду\~на здійснення\~правочину на\~який в\~іншому випадку\~позивач не\~погодився б.\~Відповідач ввів\~позивача в\~оману стосовно\~основних характеристик\~товару,\~який позивач\~бажав придбати,\~а саме\~його наявності,\~належності відповідачу\~та поставки\~в майбутньому.\~Тому,\~просив просить\~в судовому\~порядку визнати\~попередній договір\~недійним та\~стягнути з\~відповідача суму\~сплаченого авансу\~в розмірі\~276\~390,59\~грн.,\~суму інфляційних\~втрат в\~розмірі 18\~310,56\~грн.,\~пеню в\~розмірі 887\~213,79\~грн.,\~а всього\~1\~181\~914,94\~грн.,\~а також\~моральну шкоду\~в розмірі\~5\~000,00\~грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 22 серпня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, на виконання вимог ухвали зазначені недоліки позивачем було усунуто. Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07\~лютого 2023\~року року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача адвоката Гончарова В.М. до суду надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять про їх задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення суду не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача (провести заочний розгляд справи). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 28.12.2021 року між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.14-15). З наведеного договору вбачається, що ТОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] зобов`язуються укласти в майбутньому до 30.04.2022 року договір купівлі-продажу на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки «Mazda», модель: Touring, рік випуску - 2016, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (п.1.1, 1.2). За змістом пунктів 2.1, 2.3, 2.4 договору, продаж транспортного засобу вчиняється за ціною (вартістю) у розмірі 276\~390,59 гривень, у тому числі ПДВ 46\~065,10 гривень, та сплачується [PERSON] в безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» в національній валюті України гривні. [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» на розрахунковий рахунок у розмірі у розмірі 276\~390,59 гривень, у тому числі ПДВ - 46\~065,10 гривень. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» відповідно до виставленого рахунку, але не пізніше строку, встановленому у п.1.2 договору. Після укладення Основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п.3.1). Попередній договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 28.12.2021 року і діє до 30.04.2022 року або до укладення Основного договору (п.4.1). Відповідно до наданої копії квитанції № 17Т003Н36 від 29.12.2021 року позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 276\~390,60 гривень. Для визнання зазначеного договору недійсним позивач звернувся до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити питання про наявність підстав для визнання договору недійним, зокрема з підстав укладення його під впливом обману. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України). У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є, насамперед, сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На думку суду, факт наявності у відповідача умислу та сам факт введення позивача в оману залишився недоведеним. Так, відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина третя статті 635 ЦК України). Відтак, попередній договір лише зобов`язує сторін укласти основний договір в майбутньому, на основі якого в учасників цивільних відносин виникають цивільні права та обов`язки. За змістом пунктів 1.3, 1.6, 3.1 оспорюваного договору відповідач гарантував, що транспортний засіб буде йому належати на момент укладення основного договору, відповідач здійснив викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону після погодження з позивачем, а після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України. Отже, ніщо не свідчить про те, що транспортний засіб на момент укладення попереднього договору перебуває у володінні відповідача. Навпаки, за умовами попереднього договору такий транспортний засіб викуплено з онлайн-аукціону після погодження з позивачем, внаслідок чого відсутні підстави для висновку, що з боку відповідача мав місце обман. Таким чином, аналіз норм чинного законодавства та обставин справи свідчить про те, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу та його зміст відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а також вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», і підстав для визнання його недійсним в судовому порядку немає, оскільки істотні умови договору, порядок і строк його виконання були узгоджені сторонами. Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] також просив стягнути сплачений відповідачу аванс в сумі 276\~390,59 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався також і на те, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 28.12.2021 року припинив свою дію, оскільки ТОВ «Везем Шиппінг» не уклало з ним основний договір купівлі-продажу транспортний засіб марки «Mazda», модель: Touring, рік випуску - 2016, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] у визначені у ньому строки - до 30 квітня 2022 року. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11547 від 28 грудня 2021 року сторони зобов`язались до 30 квітня 2022 року укласти договір купівлі-продажу на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки «Mazda», модель: Touring, рік випуску - 2016, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . У встановлений строк основний договір купівлі-продажу транспортного засобу сторонами укладено не було, у зв`язку з чим попередній договір слід вважати припиненим. Відповідно, сплачені [PERSON] кошти на рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» згідно квитанції № 17Т003Н36 від 29 грудня 2021 року в загальній сумі 276\~390,60 грн. підлягають поверненню як аванс. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 18\~310,56 грн., пені в сумі 887\~213,79 грн., оскільки попереднім договором не було передбачено строків та порядку повернення ТОВ «ВеземШиппінг» суми, сплаченої позивачем як аванс у разі не укладення основного договору у встановлені договором строки, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ТОВ «Везем Шиппінг» із вимогою про повернення вказаної суми та отримання такої вимоги ТОВ «Везем Шиппінг». Відтак, у суду відсутні підстави для того щоб встановити коли саме ТОВ «Везем Шиппінг» було зобов`язане повернути позивачеві суму сплаченого авансу. Відповідно, права [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь суми сплаченого авансу в розмірі 276\~390,59 грн. Вимоги про стягнення пені заявлені [PERSON] на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем. У суду також відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Позивач не довів факт завдання ТОВ «Везем Шиппінг» моральної шкоди. Стягнення моральної шкоди не було передбачено умовами попереднього договору. З урахуванням змісту правовідносин неукладення сторонами основного договору в установлений ними строк не може бути самостійною підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. [PERSON] також просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України правнича допомога є складовою судових витрат. Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, позивачем не було надано суду детального опису правничої допомоги, що була надана адвокатом, що виключає можливість стягнення таких витрат у порядку розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2\~763, 91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial