Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

31.01.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. Позов обґрунтовано тим, що з 27 червня 1997 року вони з відповідачем [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають трьох дітей, двоє з яких повнолітні , а також малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2022 року їх відносини з чоловіком погіршилися через сварки та непорозуміння. Останній час фактичні шлюбні відносини між ними відсутні, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Вона з малолітнім сином проживає в місті Києві за їх місцем реєстрації, де проживає чоловік їй невідомо, однак останній приймає участь у витратах на утримання малолітньої дитини, спілкується зі старшими дітьми. Спори щодо місця проживання малолітнього сина та відносно розподілу майна також відсутні. Посилаючись на відсутність можливості збереження їх сім`ї, просила шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 03 лютого 2023 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] 19.05.2023 року звернувся до суду з заявою про визнання позову [PERSON] про розірвання їх шлюбу, просить розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 червня 1997 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №323, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина _ [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбні відносини, ведення спільного господарства припинено, шлюб існує лише формально, що підтверджено відповідачем. З часу припинення шлюбних відносин та часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної зі сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved