Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся з вказаною позовною заявою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, зазначивши, що між ним та відповідачем [PERSON] 07.10.2022 року був укладений письмовий договір позики разом із борговою розпискою, відповідно до яких [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 1725,00 доларів США, а відповідач, отримавши вказану суму, зобов`язався повернути її в строк до 24.10.2022 року. Станом на момент звернення до суд 09.11.2022 року позика відповідачем не повернута, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 1725,00 доларів США , пеню в розмірі 2 відсотків від суми неповернутої позики за кожен день прострочення за період з 25.10.2022 року по 09.11.2022 року в розмірі 552,00 доларів США, судовий збір 992,40 гривень, витрати на правничу допомогу. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2022 року справу передано до провадження судді Овчиннікової О.С. Ухвалою судді від 14.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 31.01.2023 року о 10.30 години. До підготовчого судового засідання 31.01.2023 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму основного боргу 1725,00 доларів США, пеню в розмірі 2 відсотків від суми неповернутої позики за кожен день прострочення за період з 25.10.2022 року по 29.01.2023 року в розмірі 3312,00 доларів США, всього 5037,00 доларів США, судовий збір 1843,00 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, а також заяви про розгляд справи за його відсутності. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 жовтня 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується оригіналом договору позики та оригіналом розписки про отримання грошових коштів, написаної власноручно відповідачем [PERSON] . Згідно з умовами договору позики від 07.10.2022 року, відповідач отримав в якості позики від позивача грошові кошти в розмірі 1725,00 доларів США, які він зобов`язався повернути позивачу до 24 жовтня 2022 року. Згідно з п.4.2 договору позики, у разі порушення позичальником строку повернення позики, визначеного п.3.1 даного договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 2% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення до повного виконання зобов`язання. Сторони погодили, що пеня сплачується за весь час прострочення і не підлягає зменшенню сторонами за будь-яких умов. Розписка містить напис позичальника «Я, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 07.11.2007 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , отримав від [PERSON] ( реєстраційний номер [NUMBER] ) за договором позики від 07.10.2022 року грошові кошти 1725,00 доларів США ( одна тисяча сімсот двадцять п`ять доларів США). Зобов`язуюсь повернути вказану позику у повному обсязі в строк до 24.10.2022 .» [PERSON] підпис Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти в розмірі 1725,00 доларів США, які він передав відповідачу відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. (ч. 1 ст. 207 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. В постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. В даному випадку власноручне написання і підписання відповідачем [PERSON] боргової розписки від 07.10.2022 року із зобов`язанням повернути суму позики 1725,00 доларів США до 24.10.2022 року підтверджує, як факт укладання договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідачем не надано доказів, які вказували б на виконання ним умов договору позики. Відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув. За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] згідно з договором позики від 07.10.2022 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 1725,00 доларів США. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором від 07.10.2022 року була передбачена як неустойка у вигляді пені за ставкою 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення позики. Отже, стягненню з відповідача [PERSON] підлягає пеня в розмірі 2 відсотків від суми неповернутої позики за кожен день прострочення за період з 25.10.2022 року по 29.01.2023 року , кількість днів прострочення становить 96 днів х 2 % = 192 % пені, 1725 х 192% = 3312,00 доларів США. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1843,00 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 16000 гривень позивачем не надано належних та допустимих доказів, з огляду на що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: approved