Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до відповідачки [PERSON] , третя особа - Комунальний заклад «Запорізький обласний спеціалізований дитячий будинок «Сонечко», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] . Реєстрацію народження дитини проводили за рішенням органу опіки та піклування на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 08.09.2022 №195р, відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , записані відносно до статті 135 Сімейного кодексу України. Мати, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не працює. Місце проживання матері наразі невідомо. Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Підставою взяття дитини на облік було ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, від 25.08.2022 мати, [PERSON] , 1986 р.н., покинула дитину (дівчинку), яку народила [INFO] . Письмову відмову від дитини [PERSON] не залишила. 16.06.2022 з КНП «Міський пологовий будинок №3» до КНП «Міська дитяча лікарня №5» була доставлена дитина [PERSON] (дівчинка), в супроводі медичних працівників та матері дитини [PERSON] . Дитина разом із матір`ю була госпіталізована у відділення патології новонароджених дітей. 23.08.2022 [PERSON] самовільно покинула відділення і не повернулася, на телефонні дзвінки не відповідала. Згідно з медичним свідоцтвом про народження від 30.08.2022 № 370/709 мати, [PERSON] , особа якої не підтверджена документами, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 15.09.2022 спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради був здійснений вихід за місцем перебування дитини до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР, в ході якого було з`ясовано, що за час перебування дитини у лікарні мати, [PERSON] , стосовно повернення дитини в родину до адміністрації лікарні не зверталася. Службою (управлінням) у справах дітей ЗМР направлено клопотання про влаштування дитини до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Відповідно до інформації вищезазначеного закладу малолітня [PERSON] , [INFO] , наразі перебуває в КНП «Стрийська міська дитяча лікарня» за адресою: Львівська область, с. Стрий, вул. Івана Франка, буд.8, що зумовлено евакуацією КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». За час перебування дитини у закладі мати, [PERSON] , не відвідувала її жодного разу, долею дитини не цікавилася, матеріально не підтримувала. Представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 06.07.2022, 30.01.2023 були здійснені виходи за адресою проживання родини, але двері ніхто не відчиняв. Зі слів сусіда за даною адресою ніхто не проживає. Згідно інформації ЗМЦСС від 17.01.2023 соціальне обстеження не відбулося, тому що вдома нікого не було. Спеціалістами залишено інформацію про послуги, які надає ЗМЦСС. Також слід зазначити, що [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно повідомлення ЗМЦСС [PERSON] має реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживала з донькою [PERSON] та чоловіком в [ADDRESS] . Її донька [PERSON] , [INFO] , на час воєнного стану виїхала разом із бабою до м. Суми. Весь комплекс заходів, які проводилися службою, не дав позитивних результатів - мати свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] . Станом на 06.02.2023 [PERSON] до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з приводу повернення дитини на виховання в родину не зверталася. 18.01.2023 та 01.02.2023 на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району розглядалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Мати, [PERSON] , була заздалегідь письмово повідомлена про дату та час проведення засідань комісії з питань захисту прав дитини, які відбулись 18.01.2023, 01.02.2023, однак, на засідання вона не з`явилась, про причини відсутності і своє ставлення до порушеного питання не повідомила. За результатами розгляду, діючи в інтересах дитини, комісія вирішила визнати доцільним подання до суду заяви про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з її ухиленням від виконання батьківських обов`язків (пп. 2 ч. 1. ст. 164 Сімейного кодексу України). У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Законодавство України в частині захисту прав та інтересів дітей передбачає, що для виховання малолітньої дитини потрібно створити всі необхідні умови: мати постійне місце проживання, дохід, можливість забезпечити дитині відповідно віку та стану здоров`я харчування, медичний догляд, лікування, навчання, підготовку до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, так якщо зокрема мати/батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) на користь фізичної чи юридичної особи, на утриманні якої будуть перебувати дитина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дітей відповідного віку. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.04.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.05.2023. Представниця позивача Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району у судове засідання не з`явилася, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначила, що позовні вимоги вона підтримує і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за її відсутності не надала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Про дату, час та місце судового засідання відповідачка повідомлялась в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця її реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud0808. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника установи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч.1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідачів. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] . Реєстрацію народження дитини проводили за рішенням органу опіки та піклування на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 08.09.2022 №195р, відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , записані відносно до статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громад міста Запоріжжя, мати дівчинки, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні вивчено та оголошено письмові докази, надані позивачем, а саме, копії: Свідоцтва про народження [PERSON] від 10.09.2022 серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 10.09.2022 №00036799616, наказу Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 15.09.2022 №1004, актів обстеження умов проживання від 30.01.2023, від 15.09.2022, від 06.07.2022, листів Запорізького міського центру соціальних служб від 24.10.2022 №1505/03-06, від 15.08.2022 №1078/03-06, від 17.01.2023 №83/03-05, акту соціального обстеження, яке не відбулося, від 09.01.2023 №38/О, листів КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР від 26.08.2022 №02-13/661, від 11.01.2023 №008/02-13, акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, від 25.08.2022, листів КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 16.11.2022, від 25.01.2023 №0064, листа Відділу поліції №2 Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області від 16.01.2023 №848/40-2022, висновку районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , від 06.02.2023 №20.03/01-20-84, розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району «Про реєстрацію народження покинутої дитини» від 08.09.2022 №195р. З наданих доказів встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , з 15.09.2022 перебувають на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Підставою взяття дитини на облік було ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, від 25.08.2022 мати, [PERSON] , 1986 р.н., покинула дитину (дівчинку), яку народила [INFO] . Письмову відмову від дитини [PERSON] не залишила. 16.06.2022 з КНП «Міський пологовий будинок №3» до КНП «Міська дитяча лікарня №5» була доставлена дитина [PERSON] (дівчинка), в супроводі медичних працівників та матері дитини [PERSON] . Дитина разом із матір`ю була госпіталізована у відділення патології новонароджених дітей. 23.08.2022 [PERSON] самовільно покинула відділення і не повернулася, на телефонні дзвінки не відповідала. Реєстрація народження дитини проведена за рішенням органу опіки та піклування на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 08.09.2022 №195р, відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , записані відносно до статті 135 Сімейного кодексу України. Мати дівчинки, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не працює. Наразі місце її проживання невідомо. Після лікування та обстеження малолітню [PERSON] , [INFO] , було переведено до комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. Згідно інформації комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР від 25.01.2022 №0064 малолітня [PERSON] , [INFO] , перебувають на вихованні та повному державному забезпеченні у закладі з 20.10.2022 по теперішній час. У зв`язку з воєнними діями дівчинка наразі перебуває в КНП «Стрийська міська дитяча лікарня» у Львівській області, м. Стрий. За час перебування дитини у закладі мати не відвідувала її жодного разу, умовами проживання, станом здоров`я, нагальними потребами доньки не цікавилася, матеріально не підтримувала. Представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 06.07.2022, 30.01.2023 були здійснені виходи за адресою проживання родини, але двері ніхто не відчиняв. Зі слів сусіда за даною адресою ніхто не проживає. Згідно листів Запорізького міського центру соціальних служб від 15.08.2022 та 24.10.2022 спеціалістами відділу соціальної роботи по Хортицькому району ЗМЦССС було проведено розмови із [PERSON] , під час яких вона повідомила, що займається питанням відновлення втраченого паспорта, після чого планує забрати доньку з медичного закладу та оформити їй свідоцтво про народження. Згідно інформації ЗМЦСС від 17.01.2023 соціальне обстеження не відбулося, тому що вдома нікого не було. Спеціалістами залишено інформацію про послуги, які надає ЗМЦСС. Свого часу [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно повідомлення ЗМЦСС [PERSON] має реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживала з донькою [PERSON] та чоловіком в [ADDRESS] . Її донька [PERSON] , [INFO] , на час воєнного стану виїхала разом із бабою до м. Суми. Весь комплекс заходів, які проводилися службою, не дав позитивних результатів - мати свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] . Станом на 06.02.2023 [PERSON] до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з приводу повернення дитини на виховання в родину не зверталася. 18.01.2023 та 01.02.2023 на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району розглядалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Мати, [PERSON] , була заздалегідь письмово повідомлена про дату та час проведення засідань комісії з питань захисту прав дитини, які відбулись 18.01.2023, 01.02.2023, однак, на засідання вона не з`явилась, про причини відсутності і своє ставлення до порушеного питання не повідомила. За результатами розгляду, діючи в інтересах дитини, комісія вирішила визнати доцільним подання до суду заяви про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з її ухиленням від виконання батьківських обов`язків (пп. 2 ч. 1. ст. 164 Сімейного кодексу України). Із листа Відділу поліції №2 Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області від 16.01.2023 №848/40-2023 встановлено, що на протязі 2022 року [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягалась, виклики поліції за адресою її проживання не здійснювались, скарги на неналежне виконання батьківських обов`язків, зловживання алкогольними та наркотичними речовинами, жорстоке поводження з дитиною не надходили, але вона неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України. Тобто, з наведеного вбачається, що мати свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 Сімейного кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Питання щодо доцільності позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , розглянуто 18.01.2023 та 01.02.2023 на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району. За результатами розгляду, враховуючи ставлення матері до дитини, обставини, за яких дівчинка фактично залишилася без батьківського піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування визнала доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що зазначено у наданому до суду Висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , від 06.02.2023 №20.03/01-20-84. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить той факт, що вона не забрала доньку з лікарні, самоусунилась від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі в її житті та вихованні, не підтримує матеріально, точне місце її знаходження не відоме, про що зазначив позивач у своєму позові, та це не спростовано відповідачкою. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідачка не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки. Матеріали справи містять належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до доньки, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для належного виховання відповідачкою дитини, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною фактично відсутній, вона від народження не виявляє до дитини батьківського піклування, її не відвідує, її долею жодними доступними способами не цікавиться. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. В силу ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , та відповідно до закону несе обов`язок матеріального забезпечення дитини. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved