Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 20.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №891212, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит в сумі 4000 грн. строком на 14 днів зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,80 % в день у межах строку кредиту, а також у випадку пролонгації договору за ініціативою позичальника, у межах нового строку кредиту, або у випадку автопролонгації. Кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю. Вказаний договір було оформлено сторонами в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечувався позичальнику через веб-сайт та мобільний додаток. Після укладення договору кредитодавець всі взяті на себе зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконав у повному обсязі та перерахував кошти за кредитним договором на банківську картку позичальника. 27.12.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №2712-01, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як первісний кредитор, відступило на користь нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №891212 від 20.05.2019 року, що був укладений між первісним кредитором та позичальником [PERSON] . У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за ним належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 18.01.2023 року загальний розмір заборгованості становить 10674,97 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 4248 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 1412 грн.; три відсотки річних 259,72 грн.; інфляційні втрати 755,25 грн. На підставі наведеного, позивач уточнивши позовні вимоги в частині складових заборгованості (а.с.103-109), просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №891212 від 20.05.2019 року станом на 18.01.2023 року у розмірі 10674,97 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредитом 4000 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 4248 грн.; заборгованості по пені 1412 грн., три відсотки річних 259,72 грн., інфляційні втрати 755,25 грн. та відшкодувати понесені судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору в сумі 2684 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 9000 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.91-92). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині вимог позовної заяви просив поводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 31.05.2023\~року представник\~позивача адвокат\~Трофименко Андрій\~Олександрович подав\~до суду\~заяву про\~застосування строку\~позовної давності,\~згідно якої\~просив відмовити\~у задоволенні\~позову у\~повному обсязі,\~а також\~у стягнення\~сплаченого судового\~збору та\~витрат на\~правову допомогу.\~В обґрунтування\~спливу позовної\~давності зазначив,\~що останній\~платіж на\~погашення кредитної\~заборгованості відповідачем\~було здійснено\~більше трьох\~років тому,\~тобто поза\~межами строку\~позовної давності. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі товариство) та [PERSON] (далі клієнт/позичальник) був укладений договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №891212, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 4000 грн. строком на 14 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,80%. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (а.с.8-11). Відповідно до п. 1.5 договору позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. Згідно із пунктом 1.6. договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів та у разі наявності неустойки (штрафів та пені). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, штрафів та пені, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. Після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 14 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою (пункт 1.7. договору). Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи строк користування відповідачем позикою не продовжувався. Договір не пролонгувався, додаткові угоди до нього не укладалися. У пункті 3.1. договору сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Нарахування проценті за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів (пункт 3.2 договору). Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 договору у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству неустойку. Штрафи та пеня за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 2000 грн. Згідно з інформацією ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. №6040-ВП від 11.11.2022 року, останнє на підставі договору ВП-200417 від 20.04.2017 року, укладеного з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», здійснило переказ коштів на картку клієнта: 20.05.2019 року на суму 4000 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 184575, номер транзакції в системі WayForPay-сreditplus-2155754 (а.с.30-33). 27 грудня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №2712-01, за яким кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (а.с.35-42). З копії витягу з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги № 2712-01 від 27 грудня 2019 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за договором №891212 від 20.05.2019 року (а.с.47). Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідач свої зобов`язання щодо його повернення належним чином не виконував, у зв`язку з чим за розрахунком позивача утворилася заборгованість в сумі 10674,97 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредитом 4000 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 4248 грн.; заборгованості по пені 1412 грн., три відсотки річних 259,72 грн., інфляційні втрати 755,25 грн. (а.с.17). Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав нового кредитора позивача ТОВ «Вердикт Капітал», а тому порушене право підлягає поновленню. Згідно із статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст.258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.ч.\~1,\~3\~ст.264\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частин 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 907/50/16 викладено висновок про те, що за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16 вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27.01.2023 року (дата відправлення позивачем до суду конверту з матеріалами позовної заяви а.с.84), останній платіж за договором здійснений 13.08.2019 року на суму 1008 грн. В кредитному договорі від 20.05.2019 року у п.1.2 визначений термін користування кредитом 14 днів, тобто встановлена дата його виконання, як це передбачено ст.530 ЦК України, тому зобов`язання за цим договором підлягає виконанню у визначену сторонами дату 03.06.2019 року. Термін користування кредитом сторонами не продовжувався, пролонгації вказаного договору не було, як і не було укладено додаткових договорів на продовження строку кредитування. Формулювання, яке зазначене у п.1.2 договору щодо його дії до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань, призводить до того, що закінчення договору може ніколи не настати. Договір від 20.05.2019 року не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії через те, що у даному договорі передбачений момент виконання зобов`язання - конкретний термін, який є закінчення строку дії договору. Таким чином, в договорі від 20.05.2019 року відповідно до ст.530 ЦК України вказаний момент закінчення виконання зобов`язання 03.06.2019 року, тому позивач вправі пред`явити свої вимоги, пов`язані з порушенням зобов`язання, протягом строку позовної давності, а саме до 03.06.2022 року, однак перебіг позовної давності востаннє був перериваний 13.08.2019 року, тому трирічний строк позовної давності сплив 13.08.2022 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 27.01.2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності товариство до суду не зверталось. Оскільки спливла позовна давність до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed