Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

18 травня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 42576 грн. 50 коп. В позові зазначила, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, має сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2021 року зі [PERSON] на її користь на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення сином повноліття. На виконання означеного рішення відкрите виконавче провадження. Зобов`язання зі сплати аліментів боржник виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів в сумі 42576 грн. 50 коп. Обчислена у відповідності до правил ст. 196 СК України пеня за несплату аліментів становить 81170 грн. 01 коп. В той же час, відповідно до положення ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у вказаній сумі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувалися. На підставі ухвали суду від 06.12.2022 року судом за клопотанням представника відповідача з Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) витребувано матеріали виконавчого провадження про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Відповідач подав відзив на позов, зі змісту якого слідує, що він повністю не визнає вимоги позивачки з огляду на такі обставини. Він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з позивачкою з 1995 року, під час спільного проживання разом виховували спільну дитину та доньку позивачки від першого шлюбу, разом набували майно. В 2021 році стосунки сторін погіршилися через претензії позивачки з приводу того, що він приховує від сім`ї зароблені кошти, у зв`язку з чим вона повідомила відповідача про те, що подала до суду позов про стягнення аліментів. Проте згодом заявила, що позов про стягнення аліментів з суду забрала, що вселило у відповідача впевненість у відсутності в провадженні суду спору з цього приводу. До того ж, на адресу його проживання будь-яких документів та повісток з суду на той час не надходило. Разом з тим вже 6 березня 2022 року він поступив на військову службу у зв`язку з нападом на Україну держави-агресора. В лютому 2022 року син сторін разом зі старшою сестрою виїхав в евакуацію до Іспанії, а в квітні 2022 року до них приєдналася позивачка. Відповідач підтримував відносини з родиною та протягом квітня-червня 2022 року надіслав кілька грошових переказів на загальну суму 36\~000 грн. В червні 2022 року йому стало відомо про те, що позивачка без погодження з ним продала набутий під час спільного проживання автомобіль ІК СО, Samand, реєстраційний номер [NUMBER] , отримавши від продажу близько 4000 доларів США, половина яких належить відповідачу. Вирішення справи про стягнення аліментів відбулося при заочному розгляді, оскільки позивачка навмисно зазначила в позові адресу, що не співпадає з місцем його фактичного проживання, що і зумовило відсутність у нього інформації про вирішену справу. На необізнаність про наявність рішення суду, яке треба виконувати, вказує і та обставина, що позивачка звернулась до виконавчої служби лише 29 грудня 2021 року, тобто за спливом чотирьох місяців після ухвалення рішення, що в той же час свідчить і про відсутність у неї потреби в утриманні через проживання з відповідачем однією сім`єю. Так як умислу на несплату аліментів у нього не було, оскільки участі в розгляді справи він не брав, про існування заочного рішення та відкритого виконавчого провадження не знав, між тим відповідальність у вигляді обов`язку сплати пені наступає за умови винної поведінки платника аліментів, вважає, що в розумінні ст. 196 СК України означену відповідальність на нього покладати не можна. Окрім того, наданий позивачкою розрахунок пені за квітень 2021 року є невірним, оскільки в його основу покладено повну кількість днів в цьому місяці, проте стягненню підлягають лише аліменти за чотири дні, оскільки вони за рішенням суду стягнуті саме з 26 квітня 2021 року. Внаслідок вказаної помилки його заборгованість по аліментам збільшена майже на три тисячі грн. У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує з посиланням на викладені у відзиві доводи. Представник зауважив, що його довіритель, дізнавшись про наявність рішення суду, яке підлягає виконанню, та цього позову, щомісячно сплачує аліменти, які перераховує бухгалтерія військової частини, де він проходить службу, внаслідок чого його заборгованість станом на 28 грудня 2022 року зменшилась до 11801 грн. 19 коп., а станом на день ухвалення рішення її не існує. Вислухавши учасників справи, показання свідка [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2021 року у справі № 336/3097/21, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 26 квітня 2021 року до повноліття дитини (а. с. 71). На виконання вказаного судового рішення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), де 31 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження (а. с. 74). Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання внормовані Главою 16 СК України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, як випливає із змісту ст. 180 СК України. З наведеного правила сімейного законодавства випливає, що обов`язок батьків з утримання дітей \~ \~ \~ \~ є безумовним і не залежить від жодних обставин. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину врегульовані статтею 181 СК України, і до них відноситься такий спосіб, як стягнення аліментів, що присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері батька або в твердій грошовій сумі. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Такі наслідки встановлені статтею 196 СК України, що внормовує відповідальність за прострочення сплати аліментів, яка полягає в праві одержувача аліментів у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості З наведеного положення сімейного законодавства слідує, що зазначений вид відповідальності може бути вжитий лише у випадку застосування такого способу утримання дитини, як стягнення аліментів. Як зазначено, на підставі рішення суду з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина сторін. При цьому, за змістом ст. 196 СК України, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів підставою для покладення вказаної відповідальності на платника аліментів є його вина, а відповідальність настає у зв`язку з заборгованістю зі сплати саме аліментів, а не у зв`язку з ухиленням від виконання обов`язку з утримання дитини. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, підставою для притягнення до відповідальності за прострочення сплати аліментів є вина особи. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, як свідчить аналіз змісту ст. 196 СК України. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність ознак вини в бездіяльності відповідача щодо сплати аліментів, суд виходить з такого. Як встановлено судом, рішення суду про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів ухвалено при заочному розгляді справи. Вивченням матеріалів справи № 336/3097/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини встановлено, що відповідач не лише не отримав жодної повістки про виклик до суду, а навіть і копії заочного рішення за наслідками розгляду справи, яка повернулася на адресу суду в нерозпечатаному конверті з відміткою поштової установи про повернення кореспонденції у зв`язку із спливом строку зберігання. Наведене підтверджує доводи відповідача про його необізнаність про існування рішення суду. Надсилання документів виконавчого провадження врегульоване статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що копії постанов виконавця, зокрема про відкриття виконавчого провадження, а також постанов, передбачених\~пунктами 1-4\~частини дев`ятої статті 71 Закону, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Пунктами 1-4 частини 9 статті 71 Закону встановлено підстави для впровадження обмежень боржника у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, у праві полювання. Означені обмеження встановлені державним виконавцем щодо [PERSON] під час здійснення виконавчого провадження (а. с. 90-97). Наслідком відправлення боржнику копій постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження, постанов, передбачених\~пунктами 1-4\~частини дев`ятої статті 71 Закону, рекомендованим поштовим відправленням мають бути розписки про отримання вказаних копій. Проте в матеріалах виконавчого провадження немає жодного підтвердження належного повідомлення боржника про існування виконавчого провадження, про вжиті державним виконавцем заходи забезпечення виконавчого провадження; немає відомостей про здійснення викликів боржника до державного виконавця. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Всі документи виконавчого провадження, в тому числі супровідні листи до копій постанов виконавця, містять посилання на адресу боржника, яка співпадає з будинком [ADDRESS] . Між тим відповідач стверджує про те, що до мобілізації до лав Збройних Сил України він проживав в належному сторонам будинку [ADDRESS] , і цю обставину доводить інформація установи пошти про повернення суду адресованої йому за адресою: [ADDRESS] , копії заочного рішення суду через сплив строку зберігання на пошті. І хоча посилання на адресу реєстрації в позові зроблено у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, суд згадує про невідповідність зареєстрованого та фактичного місця проживання відповідача лише у зв`язку з констатацією відсутності у відповідача інформації про існування справи про стягнення аліментів та виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду через неотримання відповідних повідомлень суду та відділу державної виконавчої служби. Наведені обставини, встановлені на підставі досліджених судом фактичних даних, враховує суд, дійшовши висновку про те, що суб`єктивне ставлення відповідача до порушення обов`язку зі сплати встановлених судом аліментів характеризується відсутністю навмисної форми вини. Так як відповідач довів, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів немає його вини, тобто немає обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення, суд не вбачає підстав для покладення на нього відповідальності, встановленої статтею 196 СК України. Переконання суду про відсутність вини як передумови для притягнення до вказаної відповідальності посилюють відомості в матеріалах виконавчого провадження про початок активного виконання рішення суду після надходження вимог державного виконавця до місця проходження відповідачем служби, внаслідок чого за період з серпня по грудень 2022 року розмір заборгованості [PERSON] зменшився до 11801 грн. 19 коп. (станом на 28 грудня 2022 року, а. с. 125). Так як захисту підлягає лише порушене цивільне право, не вбачаючи в діях відповідача ознак порушення права позивача, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Outcome: dismissed