Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та звільнення від сплати аліментів на утримання дитини до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради, у якому зазначив, що із відповідачем по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2010 року. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області 16 лютого 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу із відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 лютого 2015 року вирішено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття. Відповідач виконавчий лист до територіального управління юстиції у Донецькій області не спрямовувала, так як за його добровільно складеною заявою на підприємстві ВП «Шахта 1-2 '«Новогродівська» проводилися відрахування аліментів на користь відповідачки на утримання малолітнього сина з 01.04.2015 року. З часу припинення шлюбних відносин, а саме з 16 січня 2015 року, вони з відповідачем мешкали окремо. Син [PERSON] мешкав разом із відповідачем, але ним приймалася активна участь у житті сина: його повне утримання, прогулянки, розвиток, як моральний так і духовний, тощо. Все це відбувалося як за власним його бажанням як батька, так і вимушено. Тобто відповідач, маючи звичку вживати спиртні напої та вести «вільний» спосіб життя без обтяжень, могла тривалий час перебувати у сумнівних компаніях, поза межами свого житла разом із сином. Він був змушений звертатися як до органів опіки та піклування для проведення бесіди з відповідачем, а інколи звертався до правоохоронних органів щодо неналежного виконання батьківських обов`язків. Але всі ці превентивні заходи не надавали результатів, поведінка відповідача не змінювалася. Так все відбувалося з деяким періодом, але тривалий час, коли на останок він не мав морального права залишати дитину в подальшому під безвідповідальним наглядом відповідача. Так, у жовтні 2021 року, під час їхньої спільної бесіди з відповідачем, в присутності малолітнього сина, з врахуванням його думки, ними було прийнято рішення, що син буде мешкати разом з ним. Відповідач такому побажанню сина лише зраділа та відразу погодилася. З жовтня 2021 року по теперішній час малолітній син - [PERSON] , 2010 року народження, мешкає разом із ним та перебуває на повному його забезпечені. З листопада 2021 року відповідач взагалі припинила спілкування як з ним, так і з малолітнім сином. Крім того їй достеменно відомо про місце фактичного їхнього проживання, про місце навчання дитини, його уподобання, але вона не спілкується та не виявляє бажання приймати участь в його вихованні. Син повністю позбавлений будь-якої участі матері: педагогічного, матеріального, грошового, посильного трудового та будь-яких інших, відповідач не спілкується зі своїм сином та не надає допомоги на його утримання та, на його думку, не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. Син навчається в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Мирноградської міської ради. На Д-обліках у лікарів не перебуває. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики спокійний, врівноважений, вихований, товариський. Зарекомендував себе як старанний, здібний, відповідальний учень. Остання зустріч між сином та матір`ю відбувалась в листопаді 2021 року, коли відповідач навідала сина за місцем проживання, одночасно з цим, нею було власноручно складено розписку про її добровільну згоду на проживання дитини разом з ним. З часу написання такої розписки вона жодного разу не виявила бажання зустрітися з сином або з`ясувати про стан його здоров`я, успіхи у навчанні або просто спитатися як у нього справи. Зважаючи на повне нехтування відповідачем інтересами сина, відсутність бажання спілкування з ним, вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; звільнити його від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , стягнутих з нього на користь [PERSON] , [INFO] , за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 лютого 2015 року по справі 226/247/15-ц (провадження 2/226/249/2015). Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та пояснив, що він з відповідачем з 2010 року до 2015 року перебували у шлюбі, проживали у його батьків, потім відповідач уїхала до своїх батьків. Батьки купили йому будинок, [PERSON] повернулася до нього. Вона часто пропадала, уходила вранці, поверталася уночі у стані алкогольного сп`яніння. Випивала часто - раз-два на тиждень, залишала сина на подруг, пропадала, він дзвонив її батькам. У зв`язку з чим, вони розлучилися. Він дав добро щоб [PERSON] проживав з відповідачем. Він їм допомогав. Кожні вихідні приїжджав щоб відвідати сина, брав його до себе. Відповідач у 6 років не повела сина до школи, він сварився з цього. Коли [PERSON] пішов у 8 школу він забирав його, син був неохайно одягнений, розповідав, що він якось з мамою уночі ходили до чоловіка якогось, потіс у магазин, вона часто пила з друзями, мати з вітчимом часто сварилися. У школу син ходив три рази на тиждень, казав що просипав, він з відповідачем з цього приводу сварилися. У 4 класі [PERSON] пішов не у ту школу, щоденник у сина завжди був червоний, вчитель ставив зауваження, оскільки син не виконував домашні роботи. Син відповідав, що йому ніхто не допомагає. У 4 класі по телефону, або у машині він робив з ним домашні завдання. У цей час у нього з`явився вітчим. Відповідач часто змінювала номер телефону. Він часто [PERSON] купував телефон, оскільки відповідач забирала його, щоб останній не скаржився на неї. Розмови з відповідачем не складалися, вони спілкувалися десь два рази за весь період. Він не бачив нових речей на синові, одяг був старенький, брудний. Якось у мороз 10 градусів син прийшов у школу у кедах, оскільки у нього не було іншого взуття, він взяв сина і вони поїхали купувати взуття. Питав у сина за їжу, він відповідав що буває голодним, буває що не має приготовленої їжі, оскільки матері довго не було вдома. Це відбувалось десь раз у місяць. 27 листопада 2021 року син розповів що з відповідачем вони цілу ніч ходили по гостям, вона пила, були у одного друга, іншого, потім відповідач з вітчимом побилися. Він заїжджав до юриста, органу опіки, які сказали що треба забирати сина. Він біля школи забрав [PERSON] , поїхали до відповідача, спитав у сина, чи хоче щоб він жив з ним, син погодився. Однак [PERSON] не погодилася, лише дозволила [PERSON] побути у нього на вихідних. Він викликав поліцію щоб забрати речі [PERSON] , бо відповідач не пускала сина. Він написав заяву на неї, що остання веде неадекватний спосіб життя. У той час у відповідача була інша дитина, вони вирішили що [PERSON] буде жити у нього. Він пішов в орган опіки, щоб офіційно підтвердили, що він у нього живе, представник органу опіки запропонувала щоб колишня дружина написала розписку. З листопада, коли син почав жити з ним, перший тиждень мати йому телефонувала. Син не хотів їхати до мами у гості. У березні 2022 року син перебував у тітки, переночував там, мати приходила до нього. Після повномаштабного вторгнення російської федерації він не міг додзвонитися відповідачу. Один раз з невідомого номеру надійшло СМС повідомлення на телефон сина, це було від мами, вона писала один раз в місяць, питала у [PERSON] як справи. Син їй не дзвонив. Таке відбувається до теперішнього часу. після подачі ним позову відповідачка почала надсилати СМС частіше. Мати сина не забирала. [PERSON] каже, що мама десь під Полтавою. Матеріально відповідач не допомагає. На день народження 2022 року [PERSON] дала сину гроші. Він не вимагав від відповідача аліменти. Він сплачував аліменти добровільно коли син жив з відповідачем, після того як син почав жити з ним, він написав заяву на підприємстві, щоб припинили стягувати аліменти. Він не вимагав від відповідача допомоги на сина. Коли почалася агресія російської федерації [PERSON] не хвилювала доля сина. Почалася війна і колишня дружина уїхала, не повідомила куди, не цікавилась сином. Вважає, що відповідач неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] вимоги позову в частині позбавлення її батьківських прав не визнала. Щодо звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина на її користь не заперечувала. Зазначила, що вона кохає сина. Після розірвання шлюбу син та вона до кінця 2017 року проживала з батьками, з 2018 року вона почала проживати з іншим чоловіком. Позивач під час спільного проживання кошти витрачав на будинок. Новий її чоловік не ображав сина, гарно ставився до нього. В 4 класі затримали заробітну плату, до 1 вересня вона перекупила речі в інших людей, щоб одягти сина. Усі інші роки вона купувала нові речі сину на перший дзвоник. Вона не примушувала сина робити уроки, давала йому право вибору. Вона займалася уроками із сином, робили домашні завдання на чернетці. Як пізніше виявилося, син не переписував виконані завдання у чистовий зошит. У неї не вистачало часу щоб це перевіряти оскільки з`явилася ще одна дитина. Восени позивач дізнався, що у неї із чоловіком проблеми. Почав забирати сина. Вона була проти, але [PERSON] сказав, що хоче жити з батьком, тому вона погодилася на деякий час. Вона телефонувала синові, неодноразово пропонувала приїхати до неї, син весь час посилався на виконання ним уроків. Сестра, коли син був у неї, їй подзвонила, вона приїхала до нього. 07.04.2021 року вона виїхала у Полтавську область. Вона пропонувала синові поїхати із нею, але він сказав, що залишається з батьком. Спілкувалися по вайберу через повідомлення, оскільки син на дзвінки не відповідав. Батьки її допомагали їй з сином матеріально, вони його постійно забезпечували. Один раз вона була у гостях, її відпустив цивільний чоловік, вона взяла сина із собою. Вони були у подруги, посиділи трішки, оскільки чоловік їй не дозволяв затримуватися, вона сімейний людина. Спиртними напоями вона не зловживає. Дитина не ходила у школу тільки тоді, коли хворіла. Вона не працює, сидить удома з дитиною. Коли розлучилася із позивачем півроку офіційно працювала на шахті Стаханова , потім із кінця 2016 року до другої вагітності працювала не офіційно у кіоску. Не приїжджала до дитини, тому що в м. Мирнограді лунають вибухи та відсутня матеріальна можливість, її чоловік навчається і підвищує кваліфікацію. В цей час живе на виплати від держави, проживають із мамою чоловіка. Вона має плани забрати [PERSON] , повернувши його у сім`ю та виїхати за кордон із дітьми. Не погоджується із позбавленням батьківських прав. Готова на все заради сина, шкідливих звичок немає, дуже любить свого сина. Каже, що позивач насильно змусив підписати розписку про те, що вона не буде перешкоджати тому, що дитина буде жити у батька, морально тиснув. Позивач казав, якщо вона не напише розписку, у неї заберуть другу дитину. Також казав, що довгі роки збирав на неї компромат. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовити. Проти звільнення позивача від сплати аліментів не заперечував. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради у судовому засіданні заперечила проти позову. Зазначила, що Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради під час підготовки висновку органу про доцільність або відсутність такої доцільності у позбавленні батьківських прав, не встановив свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. У задоволенні позову в частині позбавлення [PERSON] просили суд відмовити. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Від відповідача суду поданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити. Інші заяви по суті справи від учасників до суду не надходили. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 23 березня 2023 року ухвалою судді відкрите провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання 18 квітня 2023 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 17 квітня 2023 року ухвалою судді вирішено питання про участь відповідача у режимі відеоконференції поза межами приміщення Димитровського міського суду Донецької області із використанням програми «ВКЗ». 18 квітня 2023 року підготовче провадження закінчене, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 10 травня 2023 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] є батьком, а відповідачка [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 16). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 лютого 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 24). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 20.02.2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Стягнення проводити з 23.01.2015 року (а.с. 21). 20.02.2015 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Стягнення проводити з 23.01.2015 року (а.с. 22). Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13), як внутрішньо переміщена особа зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно акту голови квартального комітету № 7 з 27.10.2021 року по теперішній час [PERSON] та його син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , цей факт підтверджено сусідами: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 28). Згідно довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» № 25/03 від 01.03.2023 року, [PERSON] працює на вказаному підприємстві, згідно його заяви із заробітної плати щомісячно проводились відрахування аліментів у розмірі 25% на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 01.04.2015 року по 30.09.2021 року (а.с.23). Позивач [PERSON] захворювань не має (а.с.25). Згідно побутової характеристики Координаційного комітету органів самоорганізації населення Мирноградської міської територіальної громади № 166/08 від 23.02.2023 року [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , за час проживання скарг і нарікань від сусідів не надходило, приймає активну участь у вихованні сина, зарекомендував себе гарним батьком та відповідальною людиною, не отримує сторонньої допомоги (а.с. 31). Згідно акту обстеження, складеного Загальоосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 Мирноградської міської ради, [PERSON] проживає та знаходиться під піклуванням батька [PERSON] . Житлово-побутові умови проживання задовільні. [PERSON] має все необхідне для розвитку та навчання. Заробітної плати батька достатньо для утримання сина (а.с. 29-30). Згідно довідки КНП «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» амбулаторії загальної практики-сімейної медицини мікрорайонів «Молодіжний», «Східний», «Світлий» [PERSON] на «Д» обліку не знаходиться (а.с. 27). Згідно довідки Загальоосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Мирноградської міської ради № 01-32/071 від 22.11.2022 року, № 01-32/03 від 28.02.2023 року [PERSON] навчається у 5 класі (а.с. 32-33). Згідно психолого-педагогічної характеристики Загальоосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Мирноградської міської ради № 01-32/046 від 28.02.2023 року [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, відповідальний учень. Батько приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, співпрацює з учителем, радиться, реалізує поради у відносинах з дитиною. Постійно підтримує зв`язок із класним керівником (а.с. 34). Відповідач наразі зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Згідно розписки від 03.11.2021 року, написаної власноруч [PERSON] , вона надала згоду з 27.10.2021 року на проживання сина у батька [PERSON] (а.с. 39). [PERSON] навчанням та вихованням сина не цікавиться, не відвідувала батьківські збори, не телефонувала класоводу з питань навчання дитини (а.с. 35). З інформації у листі № 1790/306/05-23 від 03.03.2023 року Покровського районного управління поліції Відділення поліції № 2, за повідомленням ЄО № 9406 від 27.10.2021 року [PERSON] щодо невиконання [PERSON] батьківських обов`язків вбачається, що підстави для складання адміністративного протоколу відсутні, оскільки у діях [PERSON] не вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 184 КУпАП (а.с.36-38). Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №008 від 17.04.2023 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , недоцільне та не відповідатиме інтересам дитини (а.с. 65-69). В судовому засіданні [PERSON] показав, що коли жив із мамою гарного було мало, поганого було багато. Він із молодшим братом залишався сам удома, коли мати працювала. Вітчим зрідка був удома. До школи не ходив, бо постійно були якісь справи. Часто сидів із молодшим братом. Вітчим його кривдив, іноді бив. Мати з вітчимом часто сварилися. Бувало так, що два дні ходив голодний, в основному їв у їдальні або ходив до бабусі. До бабусі часто ходив у гості, а зараз не вистачає часу до неї ходити. Перестав жити із мамою через випадок, коли мама взяла його до ларьку, там щось йому купила, потім прийшов мамин товариш, вони з ним стояли, потім через деякий час прийшов вітчим і почалася бійка, після цього інциденту він захотів жити із татом. З татом подобається жити, там все спокійно, він одягнений, не голодний, у нього багато друзів. Мама пропонувала виїхати але він відмовився, коли чує вибухи йому не страшно. Вважає, що маму варто позбавити батьківських прав (відмовився пояснити чому). У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає із відповідачем по сусідству. За 5 років проживання поруч не бачила щоб відповідач випивала, дитина була чиста, охайна, пригощаючи солодким, вона не накидувалася на цукерки, дитина не скаржилася на маму. Хлопчик вихований, дружить із її сином, якому 12 років. Сусіди не скаржилися, що відповідач зловживає спиртними напоями. Із відповідачкою влітку вона спілкується частіше, взимку рідше, але за весь час конфліктів у сім`ї відповідача вона не спостерігала. Відносини у них сусідські, не більше. [PERSON] не скаржився на відповідача, завжди був спокійний. Позивача ніколи не бачила, але зі слів відповідача знала, що [PERSON] останнім часом переїхав до батька. Вона не знала, що [PERSON] пропускав школу. Коли вони познайомилися із відповідачем, остання вже не працювала, оскільки у неї була маленька дитина. Чоловік відповідача працював вахтовим методом. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона знає позивача дуже давно, вони живуть у одному будинку, але у різних квартирах. [PERSON] дуже гарний чоловік, роботящій. Відповідач молодша від позивача на 10 років, вона хотіла гуляти, її постійно не було вдома. Сторони скандалили, [PERSON] був постійно на роботі. Позивач та відповідач розлучилися. [PERSON] брав сина до себе, коли останній підріс, став агресивний по відношенню до дітей, матюкався. Коли [PERSON] забрав [PERSON] до себе, хлопчик змінився, ходить на танці, бокс, став іншою дитиною. Коли було перше засідання, її онуки прибігли до неї та сказали, що [PERSON] плаче. Коли вона спитала у нього що трапилося, він відповів, що боїться, що його заберуть від батька. Сторони під час спільного проживання часто скандали, влаштовували бійки. Дитина ніколи їй не скаржилася, що голодна. У період коли [PERSON] жив із мамою, він був одягнений по сезону, чистий. Вона не знає чому дитина почала проживати з батьком. Позивач ніколи не обговорював із нею відносини із відповідачем. Дитина скаржилася, що мама його ображає, сварить. Дитина хоче залишитися із батьком. [PERSON] їй розповідав, що мати переїхала в інше місто. Відповідача вона після розлучення більше не бачила. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що із позивачем вони знайомі з кінця 2015 року, проживають однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Відповідача не знає. З 2015 року вона почала спілкуватися з [PERSON] , він завжди не хотів повертатися до мами додому. Дитина до позивача приїжджала неохайна, непідстрижена, не було навиків спілкування із дорослими та дітьми, читати [PERSON] не вмів, вони його самі навчили. У школу [PERSON] пішов майже у 8 років, тато допомагав йому вчити уроки в машині, по телефону. Коли [PERSON] переїхав до них для нього була несподіванка, що таке снідати до школи, він до цього снідав лише у школі. За 1,5 років він їсть наче в останній раз. Зимою батько поїхав забирати сина до школи, [PERSON] був у футболці та у куртці. Він сказав, що мама спала та не зібрала його до школи, а він одів те, що знайшов. 27 жовтня 2021 року [PERSON] розповів батьку, що вони із мамою кудись ходили, вітчим побив матір до крові, а він дуже злякався. Вони поїхали до юриста, який порадив викликати поліцію, щоб була можливість забрати дитину. Чоловік написав заяву на маму та забрав сина. Вона порадила зробити документ, що дитина проживає з ним, відповідач написала таку заяву. Позивач звертався до органу опіки, де йому також порадила щоб мама написала таку розписку. Дитина не хоче повертатися до мами. Він скаржився, що його ображають, у домі було холодно, мати залишала дітей на цілу ніч самих, вітчим його також ображав, їсти було нічого, був голодний. У нього страх, що мама його забере. Коли мама телефонувала він іноді не брав трубку, не передзвонював. Він боїться повернутися до мами. Зі слів позивача, [PERSON] вона знає, що відповідач зловживає спиртними напоями. Навчання у [PERSON] покращилося. V. Оцінка суду. Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема у разі ухилення від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідач [PERSON] дійсно певним чином із осені 2021 року самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , однак вона не самоусунулася повністю від спілкування із сином, спілкувалася за допомогою письмових повідомлень із ним по телефону, пропонувала йому поїхати з нею до іншого міста у зв`язку з агресією російської федерації. Відповідач не втратила бажання спілкуватися із сином, не бажає втрачати юридичний і фізичний зв`язок із дитиною. Після порушення цього провадження відповідач покращила свою поведінку стосовно дитини, вчиняє певні дії для відновлення контакту та більш тісного спілкування із сином, що дає надію на виконання у повній мірі у майбутньому відповідачем своїх материнських обов`язків. Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №008 від 17.04.2023 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , на думку цього органу, недоцільне та не відповідатиме інтересам дитини. Із таким висновком Органу опіки та піклування суд погоджується, оскільки судом під час розгляду справи по суті не встановлено свідомого нехтування відповідачем [PERSON] батьківськими обов`язками та неможливість виправлення та покращення її ставлення до виконання таких обов`язків. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність, на цей час, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її сина [PERSON] . Але суд звертає увагу відповідача на необхідність змінити на краще своє ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] у подальшому, недопущення проявів свідомого нехтування такими обов`язками у майбутньому. Стосовно вимог про звільнення позивача від сплати аліментів, суд вважає необхідним зазначити таке. Одним із засобів виконання батьками зобов`язань по утриманню дитини є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. За нормами частини другої статті 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Припинення правовідношення, а також його анулювання є одним із способів захисту сімейних прав та інтересів, встановлених Сімейним кодексом України. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. За частиною четвертою вказаної статті, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу статті 181 СК України вбачається, що право на отримання аліментів на неповнолітню дитину належить тому із батьків, разом з яким дитина проживає. Аліменти - це обов`язок по утриманню у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. У випадку з неповнолітньою дитиною, обов`язок по утриманню пов`язаний з необхідністю забезпечувати життєво-необхідні потреби дитини, яка в силу свого віку такі потреби забезпечити самостійно не в змозі. За змістом статті 179 СК України аліменти є власністю дитини і мають витрачатися виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки дитина, на утримання якої рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 9 лютого 2015 року у справі № 226/247/15-ц (провадження № 2/226/249/2015) стягнені аліменти на користь відповідача, на даний час мешкає разом з позивачем та знаходиться не на утриманні відповідача. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн, пропорційно задоволеним судом вимогам. На підставі, ст.ст. 150,164, 166, 180 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial