Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТДХ» про визнання договору поруки припиненим, в обґрунтування якої посилався на те, що 27.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТДХ» та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (далі Банк) була укладена Рамкова кредитна угода № FW202.1144 у відповідності до якої банк встановив Позичальнику рамкові кредитні умови: максимальну суму 2 000 000, 00 (два мільйони) гривень; максимальний строк - 24 місяці, максимальний розмір процентів - 40% річних. У подальшому 30.11.2018 року у м. Харків (місце укладення договору) було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Рамкової кредитної угоди, яким Банк встановив та змінив рамкові кредитні умови, а саме встановив максимальну суму 3 500 000, 00 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень: максимальний строк - 48 місяців, максимальний розмір процентів - 40% річних. 12.12.2019року було укладено Договір №2 про внесення змін та доповнень до Рамкової кредитної угоди, яким Банк встановив та змінив рамкові кредитні умови, а саме встановив максимальну суму 3 500 000, 00 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень; максимальний строк - 108 місяців, максимальний розмір процентів - 40% річних. В межах Рамкової кредитної угоди №FW202.1144 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 202.49077/FW202.1144 від 12.12.2019. Умовами договору кредитної лінії був встановлений розмір кредитного ліміту 2 000 000 (два мільйони) грн. та визначено періоди доступності. На зміну умов договору про відкриття кредитної лінії № 202.49077/FW202.1144 від 12.12.2019 року 11.12.2020 року був укладений договір №1 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії. А саме: кредитний ліміт в розмірі 2 000000 (два мільйони) грн. та визначені періоди доступності. На зміну умов договору про відкриття кредитної лінії. № 202.49077/FW202.1144 від 12.12.2019 року 30.04.2021 року був укладений Договір №2 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії. А саме: змінено п.6 та 7 (Проценти) кредитного договору. Встановлено змінювану процентну ставку - 13% виходячи з 360 календарних днів у році. Крім того, через кожні 3 місяці починаючи від дати видачі кредиту та до моменту його погашення розмір процентів з користування кредитом змінюється і встановлюється Індекс URID (3 місяці +5,7% та доповнено п. 14 згідно якого була доступна Програма державної фінансової підтримки «Доступні кредити 5-7-9%, згідно якої сплачується лише частина відсотків, а інша компенсується державою. 27.12.2016 року у м. Харків був укладений договір поруки № 390601 ДП1 між Банком та [PERSON] у межах рамкової кредитної угоди №FW202.1144 від 27.12.2016 з лімітом (суми кредитування 2 000 000 (два мільйони) грн, лімітом строку кредитування до 27.12.2018р. та 40% річних. Позивач зазначає, що жодних додаткових угод до договору поруки не підписувалося сторонами. На Договорах №1 та №2 від 12.12.2019 року про внесення змін та доповнень до Рамкової кредитної угоди наявні погоджувальні підписи його як поручителя [PERSON] , але жодних погоджень зміни умов договору про відкриття кредитної лінії №202.49077/FW202.1144 від 12.12.2019 (договір №1 11.12.2020р. та договір №2 від 30.04.2021р) немає. Тим не менш, даними договорами №1 від 11.12.2020 року та договором №2 від 30.04.2021 року про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії вносилися зміни у тому числі і до розміру процентів. Встановлювалася не стала відсоткова ставка (як передбачено договором поруки), а змінювана. Зміна вказаних умов тягне юридичну невизначеність, а як наслідок - збільшення обсягу відповідальності поручителя та припинення договору поруки. Посилаючись на ч.1 ст. 559 ЦК України, позивач вважає, що згоди на зміну зобов`язання, а саме змінюваної процентної ставки він не надавав, підтвердженням чому є відсутність його підпису на договорі про відкриття кредитної лінії та додаткових угодах до неї, тому просить визнати договір поруки №390601- ДП1 від 27.12.2016 року припиненим. Також позивач посилається на пропуск банком 6-ти місячного строку, оскільки інший строк в договорі поруки не зазначався. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 16 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками 22.02.2023 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення третя особа копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками отримала 27.02.2023 року. Відповідач процесуальним правом надання відзиву у встановлений судом строк не скористався. Від третьої особи заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про визнання договору поруки припиненим. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Заявляючи вимогу про визнання договору поруки №390601-ДП1від 27.12.2016 року припиненим, позивач посилався на те, що згоди на зміну зобов`язання, а саме змінюваної процентної ставки він не надавав, про що свідчить відсутність його підпису на договорі про відкриття кредитної лінії та додаткових угодах до неї. Також самим позивачем зазначені посилання на рішення ВС у справах саме щодо припинення поруки, як він про це і зазначає (а.с. 1). Крім того, позивач посилався на пропуск банком 6-ти місячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки такий строк не було встановлено та в зв`язку з цим, вважає, що договір поруки є припиненим в силу ч.ч.1, 4 ст. 559 ЦК України. Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне. Згідно із з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1, 2 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Щодо заявленої позивачем вимоги відносно припинення договору поруки з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України, суд враховує наступне. В обґрунтування цих вимог позивач посилався на те, що він не давав згоди на зміну зобов`язання, а саме на зміну процентної ставки, про що свідчить відсутність його підпису на договорі про відкриття кредитної лінії та додаткових угодах до неї. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору. Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо. Враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст.207 ЦК України, допускається, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (лист, заява, телеграма). Принциповим є те, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя. Суд зауважує, що у Договорі №1 про внесення змін та доповнень до рамкової кредитної угоди від 30.11.2018 року наявний погоджувальний підпис позивача, зокрема щодо того, що він перед здійсненням погоджувального підпису належно і у доступній формі ознайомився з усіма умовами цього Договору, рамкової угоди їх повністю і однаково з Кредитором розуміє, усвідомлює їх правові наслідки і обсяг збільшення зобов`язань поручителів, заперечень не має (а.с. 7). Підпис позивача міститься і у аналогічних по змісту положеннях у Договорі №2 про внесення змін та доповнень до рамкової кредитної угоди від 12.12.2019 року (а.с. 8). Крім того, на договорі про відкриття кредитної лінії №202.49077/FW202.1144 наявний електронний підпис [PERSON] (а.с. 9-16). Таким чином, поручитель надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителя в зв`язку з такими змінами. Зазначені вище умови договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. В зв`язку з цим, оскільки умовами договору поруки було передбачено згоду поручителя на зміну умов договору без додаткового погодження таких змін з поручителем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення договору поруки, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України. Вказане узгоджується із правовими висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №200/12880/16-ц, провадження №61-17695св18. Тому позовні вимоги про визнання припиненим договору поруки з зазначених вище підстав суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з цим, суд також враховує наступне. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені, зокрема, ст.16 ЦК України. Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України одним із таких способів може бути припинення правовідношення. Згідно з ч.ч.1,2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі №6-69цс11 зроблено висновок, що «у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст.ст.3,12-15,20 ЦК України, ст.ст.3-5,11,15,31 ЦПК України). Суд обґрунтовано виходив із того, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Разом з тим, помилковим є висновок суду про те, що право поручителів підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч.1 ст.559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Таким чином, визначені ст.559 ЦК України підстави є такими, що мають наслідком припинення поруки, а не договору поруки, як правочину. Оскільки позивачем заявлено вимогу про припинення саме договору поруки, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та в задоволенні позовних вимог про визнання договору поруки з цих підстав слід відмовити, відмовивши таким чином, в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем по справі судові витрати слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed