Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

20 квітня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги, з урахуванням уточнень від 16 травня 2023 року, мотивували таким. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року проведений поділ нежитлової будівлі площею 161, 2 кв.м за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частині в ідеальній частці кожному та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку вказаної нежитлової будівлі; припинено право спільної сумісної власності на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим шляхом вирішити питання позивач не має можливості, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі. У підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача подала суду заяву про слухання справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, судові витрати просила з відповідачки не стягувати. Відповідачка у своїй заяві також просила справу слухати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечень не мала. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 квітня 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року (а.с.11). Відповідно до рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, проведений поділ нежитлової будівлі площею 161, 2 кв.м за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частині в ідеальній частці кожному та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку вказаної нежитлової будівлі; припинено право спільної сумісної власності на нерухоме майно. Рішення набрало законної сили 28 вересня 2020 року (а.с.12-13). Згідно з висновком (а.с.8), вартість нежитлової будівлі загальною площею 161, 2 кв.м станом на 21 травня 2019 року становить 284 431 грн. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, судом встановлено, що вказане нерухоме майно було придбано позивачем та відповідачкою в період перебування у шлюбі, тому є спільним майном подружжя, отже, частки майна позивача та відповідачки у вищевказаному спірному нерухомому майні є рівними та складають частку у кожного. Оскільки, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року був проведений поділ вказаної нежитлової будівлі по 1/2 частині в ідеальній частці кожному та за [PERSON] визнано право власності на частку вказаної нежитлової будівлі; то право власності на іншу частку цієї нежитлової будівлі залишилось за позивачем. Таким чином, позивач довів наявність своє право власності на іншу частку зазначеного майна, підстави до його набуття, неможливість реалізації прав в інший спосіб, враховуючи визнання позову відповідачкою, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На прохання позивача суд не стягує з відповідачки судовий збір.

Outcome: approved