Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У жовтні 2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що є дочкою [PERSON] , померлого [INFO] , та спадкоємцем за законом після померлого батька. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28 листопада 2003 року належали 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю [PERSON] батьку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Шпитівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 16 серпня 2003 року свідоцтво зареєстроване в реєстровій книзі № 1 під номером 245. Також [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273326 від 30 березня 2000 року. Сертифікат зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів про право власності на земельну частку (пай) 06 травня 2000 року за № 220. [PERSON] володів правом на майновий пай у загальному пайовому фонді майна КСП «Шпитьківське», який також належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай № [NUMBER] , зареєстрованого Шпитьківською сільською радою 21 квітня 2000 року за № 643. Позивачка вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Заповіт померлий після себе не лишав. Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з: 1.права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 листопада 2003 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрованим за № 4-4098; 2.права на майновий пай у загальному пайовому фонді майна КСП «Шпитьківське», який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 листопада 2003 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрованим за № 4-4098; 3.права на земельні ділянки: ?для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 1,8, площею 0,2499 га, кадастровий номер 3222488201:01:001:004:0009, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; ?для ведення особистого господарства, садівництва, городництва, сінокосіння й випасання худоби 1,2, площею 0,1813 га, кадастровий номер 3222488201:01:004:0010, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує на те, що 27 червня 2018 року зверталася до приватного нотаріуса для оформлення права власності на земельну ділянку (пай) та земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010. Нотаріусом було заведено спадкову справу № 9/2016, проте 27 червня 2018 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з підстав ненадання правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності [PERSON] на вищевказане майно. З метою отримання дублікатів актів про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010 приватний нотаріус звертався з запитами до Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському району, яке 21 жовтня 2016 року повідомило, що за результатами інвентаризації таких документів не було виявлено. [PERSON] 28 листопада 2003 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо земельної частки (паю), а у подальшому не зареєстрував право власності за собою, свої примірники Державних актів про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010 позивачка втратила, а відповідний державний орган не має змоги надати дублікати правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, що і стало підставою для звернення з цим позовом. Враховуючи вищенаведене, позивачка просить суд: 1.визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом; 2.визнати за [PERSON] право на майновий пай у загальному пайовому фонді майна КСП «Шпитьківське» після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом; 3.визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого господарства, садівництва, городництва, сінокосіння й випасання худоби 1,2, площею 0,1813 га, кадастровий номер 3222488201:01:004:0010, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом; 4.визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 1,8, площею 0,2499 га, кадастровий номер 3222488201:01:001:004:0009, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 22 жовтня 2021 року відкрив провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року у справі № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2016 року Виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Позивачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 липня 1979 року Шпитьківською сільськоюї радою Києво-Святошинського району Київської області . Відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 49116247 від 15 вересня 2017 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Чемериською Н. В. заведено спадкову справу № 9/2016 (номер у спадковому реєстрі 58598041), спадкоємцем померлого зареєстрована одна особа дочка померлого [PERSON] . Позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМІ № 640137 від 15 вересня 2017 року, яке видане [PERSON] на спадщину, яка складається з земельної ділянки (кадастровий номер 3222488200:06:002:0407) площею 0,2143 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою Київська обл,, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада. Також 15 вересня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , 2/5 частки якого належали померлому [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 15 жовтня 1994 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Апишковою З.І. за реєстровим номером 2-5465, зареєстрованого 19 жовтня 1994 року Київським міжміським БТІ за реєстровим номером 245 в книзі №1, а 3/5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 листопада 2003 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.І. за реєстровим номером 4-4098, зареєстрованого 11 грудня 2003 року Києво-Святошинським БТІ під реєстровим номером 245 у книзі № 1. Площа вказаного житлового будинку становила 72,5 кв. м., житловою площею 51,3 кв. м. Постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Чемериської Н.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) у землях КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, яке належало померлому [PERSON] , а також на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010, розташованими за адресою [ADDRESS] . Зі змісту листа Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 серпня 2016 року № 429 вбачається, що за даними погосподарської книги № 5 за 2010-2015 роки домогосподарство за адресою: [ADDRESS] числилося за [PERSON] та складалося з житлового будинку 1964 року побудови загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 51,3 кв. м., розташованого на земельній ділянці для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, кадастровий номер 3222488201:01:001:004:0009, а також з земельної ділянки для ведення особистого господарства площею 0,1813 га, кадастровий номер 3222488201:01:004:0010. Крім того, [PERSON] у порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] отримав право на виділення в натурі земельних часток (паїв) на території Шпитьківської сільської ради у результаті розпаювання КСП «Шпитьківське»: 1) ріллі площею 2,9442 га (номер паю: 534), цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; 2) саду площею 0,2143 га (номер паю: 617), цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Водночас інформацію про реєстрацію права власності на вказане майно Шпитьківська сільська рада не володіла. Відповідно до листів Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 21 жовтня 2016 року № 442/6-16 та № 443/6-16 під час інвентаризації документації не було виявлено державні акти на земельну ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010, розташованими в [ADDRESS] . Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 265743827 та № 265806838 станом на 14 липня 2021 року відомості щодо реєстрації права власності чи інших речових прав, іпотек, обтяжень на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010 не зареєстровані. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 вересня 2017 року право приватної власності у повному обсязі на житловий будинок площею 72,5 кв. м., житловою площею 51,3 кв. м., розташований за адресою [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1627, виданого 15 вересня 2017 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Чемериською Н.В. З копії спадкової справи № 633, заведеної 28 листопада 2003 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , який був сином померлого спадкодавця [PERSON] , на підставі заповіту набув право на спадщину на все майно, належне [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] входили: - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, належного померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273326; - право на майновий пай у пайовому фонді КСП «Шпитьківське» Києво-Святошинського району Київської області належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на майновий пай № [NUMBER] , виданого згідно з рішенням зборів КСП «Шпитьківське» від 28 лютого 2000 року № 11, зареєстрованого Шпитьківської сільською радою 21 квітня 2000 року за № 643; - 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , право власності на які набуте [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 16 серпня 2003 року відповідно рішення виконкому Шпитьківської сільської ради від 10 листопада 1994 року № 87, зареєстрованого в Києво-Святошитському БТІ 13 вересня 2003 року під реєстраційним номером 245 в реєстровій книзі № 1. 28 листопада 2003 року [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , до складу якої входили, зокрема, 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі; право на майновий пай у пайовому фонді КСП «Шпитьківське» Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Так позивачка вважає порушеним її право власності на нерухоме майно, оскільки позбавлена можливості оформити право власності на нерухоме майно, яким володів спадкодавець [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтувала свої вимоги неможливістю\~отримання в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадкове майно з огляду на відсутність правовстановлюючих документів. При цьому вона вважає, що набула право власності на земельну частку (пай) та спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом. У справах про спадкування суду щонайперше необхідно встановити суб`єктний склад правовідносин. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №\~759/19779/18, провадження № 61-4523св21, сформульовано висновок, відповідно до якого у справах про визнання у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Так з матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 9/2016, за якою єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] є його дочка [PERSON] . Отже, належним відповідачем є орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спірне нерухоме майно. Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 12 червня 2020 року № 715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» утворено, зокрема, Дмитрівську територіальну громаду, до якої ввійшла територія Шпитьківської територіальної громади. Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться на території с. Шпитьки, то належним відповідачем є Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області. У частині другій\~статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті\~12 та частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами четвертою-шостою\~статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З матеріалів справи вбачається, що позивачка скористалася своїм правом на спадкування відповідно до порядку, передбаченому Законом, водночас, предметом спору є вимога позивачки про визнання права власності на земельну частку (пай) та дві земельні ділянки, стосовно яких нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, підлягає оцінці правовий режим кожного спірного об`єкту нерухомого майна належного за життя [PERSON] , які ввійшли до складу спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Так на підставі матеріалів справи встановлено, що право на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі належало [PERSON] батьку [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273326, та відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2003 року [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку (пай). В розумінні статей 317, 1216 ЦК України до [PERSON] перейшов весь обсяг права власності на земельну частку (пай). Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] вживав дій щодо виділення земельної частки (паю) в натурі, а отже до [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] перейшло право на земельну частку (пай) у тому ж обсязі, а невчинення [PERSON] за життя дій стосовно виділення земельної ділянки (паю) в натурі на місцевості з присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру не є підставою для позбавлення [PERSON] права на отримання у власність земельної ділянки (паю) в порядку спадкування за законом, що вказує на обґрунтованість позовних вимог у цій частині. Аналогічна ситуація з правом на майновий пай у загальному пайовому фонді майна КСП «Шпитьківське», яке було набуте [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 листопада 2003 року. Матеріали справи не містять доказів переходу права власності на вказаний пай від [PERSON] до іншої особи, а отже вказаний пай ввійшов до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] та яку прийняла [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] набула право власності і на вищевказаний майновий пай, а позовні вимоги в цій частині також обґрунтовані. Стосовно позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого господарства, садівництва, городництва, сінокосіння й випасання худоби 1,2, площею 0,1813 га, кадастровий номер 3222488201:01:004:0010, та на земельну ділянку для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 1,8, площею 0,2499 га, кадастровий номер 3222488201:01:001:004:0009, які розташовані за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в порядку спадкування за законом суд вважає за необхідне зазначити таке. За загальним правилом відповідно до вимог статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить суд визнати право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010, посилаючись на принцип цілісності об`єктів нерухомості відповідно до вимог частини першої статті 120 ЗК України, згідно з яким у разі набуття права власності особою на житловий будинок до такої особи переходить і право власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування цього будинку. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/5 частки будинку) та [PERSON] (3/5 частки будинку) відповідно до копії витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 вересня 2003 року № 1472520. В подальшому [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] право власності на 3/5 частки житлового будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28 листопада 2003 року. За таких обставин [PERSON] став єдиним власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] вказаний будинок в порядку спадкування був набутий [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 вересня 2017 року № 97475058. Отже, підлягає оцінці правовий режим земельної ділянки, виділеної для обслуговування вказаного будинку. За правилами частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. З матеріалів справи вбачається, що за даними погосподарської книги № 5 за 2010-2015 роки домогосподарство за адресою [ADDRESS] числилося за [PERSON] , до складу якого входили житловий будинок загальною площею 65,4 кв. м., розташований на земельній ділянці будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2499 га, кадастровий номер 3222488201:01:001:004:0009, а також земельна ділянка ведення особистого господарства, садівництва, городництва, сінокосіння й випасання худоби , площею 0,1813 га, кадастровий номер 3222488201:01:004:0010. Відповідно до статті 1 Закону України «Про селянське господарство» в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Статтею 11 цього Закону передбачено, що ведення особистого селянського господарства припиняється в разі: рішення членів особистого селянського господарства про припинення його діяльності; якщо не залишилось жодного члена господарства або спадкоємця, який бажає продовжити його ведення; припинення прав на земельну ділянку згідно із\~Земельним кодексом України. У разі припинення ведення особистого селянського господарства сільська, селищна, міська рада за місцем розташування земельної ділянки, наданої для цих цілей, вилучає його з обліку особистих селянських господарств. Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08 грудня 2010 року № 491 в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , домогосподарство (домашнє господарство) сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують свої кошти та витрачають їх. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати в будь-яких з цих стосунків або бути і в тих і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи. Домоволодіння житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. Матеріали справи не містять доказів припинення вищевказаного домогосподарства, отже на всі об`єкти нерухомого майна, які входили до складу домогосподарства та можуть бути успадковані, розповсюджується правовий режим у тому обсязі прав та обов`язків, які належали спадкодавцю-власнику домогосподарства. Оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право приватної власності за [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010, а в матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що вказані об`єкти нерухомого майна належали спадкодавцю на праві користування, то до спадкоємця права та обов`язки стосовно цих земельних ділянок перейшли у тому ж обсязі, в якому належали спадкодавцю. Посилання позивачки на положення статті 120 ЗК України в цьому випадку є неправильними, оскільки вказана норма застосовується у разі належності попередньому власнику земельної ділянки права власності на цю земельну ділянку. Водночас з матеріалів справи вбачається, що право власності на спірні земельні ділянки не було зареєстроване за [PERSON] . Відповідно до вимог статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності спадкодавцем на спірні земельні ділянки, а отже відсутня можливість застосування положень статті 120 ЦК України для визнання за спадкоємцем права власності на спірні земельні ділянки. За таких обставин в контексті вимог статті 1225 ЦК України у разі набуття права власності [PERSON] на житловий будинок, який входив до складу домогосподарства, належного [PERSON] разом зі спірними земельними ділянками, до спадкоємиці перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані в частині визнання права власності на земельну частку (пай) та на майновий пай у загальному пайовому фонді майна КСП «Шпитьківське», водночас вимоги про визнання права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222488201:01:001:004:0009 та 3222488201:01:004:0010 не знайшли свого підтвердження. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки частка задоволених позовних вимог становить 4,18% від загальної ціни позову, то з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 474,43 грн.

Outcome: partial