Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом в обґрунтування якого зазначала, що згідно її Свідоцтва про народження серії [NUMBER] її батьками зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Разом з цим, у Свідоцтві про народження міститься помилка у написанні по батькові матері позивачки, а саме помилково зазначено по батькові « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 18.10.2022, матір позивачки - [PERSON] після реєсрації шлюбу із [PERSON] змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.1983, [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Факт того, що померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] , підтверджується копією довідки Заліщицької міської ради від 16.11.2021, з якої вбачається, що громадянка [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1965 року до дня смерті. За життя [PERSON] , а саме 30.07.2007, вона склала заповіт, який посвідчений Зозулинською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, яким заповіла все її майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося і взагалі все те на що вона матиме право за законом на день смерті [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Однак, після реєстрації спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] та огляду документів, нотаріус повідомила, що у заповіті міститься помилка у написанні прізвища позивачки, зокрема прізвище воно вказане як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що є перешкодою в оформленні спадкових прав позивачки за заповітом. Із копії заповіту, складеного 30.07.2007 [PERSON] його текст друкувався працівниками Зозулинської сільської ради, а вона лише підписувався, а тому під час складання тексту заповіту працівниками сільської ради було допущено технічну описку у написанні прізвища позивачки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на день смерті спадкове майно, та відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, приватним нотаріусом Чортківського районного округу Пікуль З.Я. проведено реєстрацію спадкової справи. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входило будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке складається із: житлового будинку літ. А загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральні літ. Т, воріт №1, огорожі №2, №3, №4, колонки №5, вигрібу №6 та відмостки літ. І. З метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачка 23.08.2022 року звернулася до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль З.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, після того як нотаріус ознайомилася із спадковою справою, повідомила позивачці, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері у встановлений законом строк, а тому Довідкою від 23.08.2022 року №101/02-31 нотаріус роз`яснила про необхідність звернення до суду для встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є відповідачка [PERSON] , яка спадщину не прийняла, оскільки не проживала із спадкодавцем на момент її смерті і протягом встановленого ст.1270 ЦК України не подала заяву про прийняття спадщини. З огляду на зазначене позивачка просила суд: встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] заповіту, складеного 30.07.2007 [PERSON] , яка померла [INFO] на ім`я [PERSON] ; встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини; визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке складається із: житлового будинку літ. А загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральні літ. Т, воріт №1, огорожі №2, №3, №4, колонки №5, вигрібу №6 та відмостки літ. І, в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 28.11.2022 відкрито провадження по справі і призначено підготовче судове засідання на 27.12.2022. Ухвалою суду від 27.12.2022 закрито підготовче провадження по справі і призначено справу до судового розгляду на 26.01.2023. 31.05.2023 ухвалено скорочене рішення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просилить суд позов задовольнити. Від Заліщицької територіальної громади Чортківського району Тернопільської області в судове засідання ніхто не з`явився, до суду надійшла заява в якій просять справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Свідки [PERSON] і [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , а також підтвердили факт того, що [PERSON] від дня свого народження постійно проживала разом із [PERSON] , яка померла [INFO] . Заслухавши пояснення учасників провадження, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом установлено, що згідно Свідоцтва про народження позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , яка народилася [INFO] , її батьками зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Разом з цим, у Свідоцтві про народження міститься помилка у написанні по батькові матері позивачки, а саме помилково зазначено по батькові « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Відповідно до ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Згідно ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснень, викладених в інформаційному листі Верховного Суду України від 19.06.2013 щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в графі «Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами» факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 18 жовтня 2022 року, матір позивачки - [PERSON] після реєсрації шлюбу із [PERSON] змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.1983, [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Факт того, що померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] , підтверджується копією довідки Заліщицької міської ради від 16.11.2021, з якої вбачається, що громадянка [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1965 року до дня смерті. На момент смерті разом із спадкодавцем проживала без реєстрації її дочка - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що за життя [PERSON] , а саме 30.07.2007, вона склала заповіт, який посвідчений Зозулинською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, яким заповіла все її майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося і взагалі все те на що вона матиме право за Законом на день смерті, що знаходиться в селі Виноградне, [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Однак, після реєстрації спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] та огляду документів, нотаріус повідомила, що у заповіті міститься помилка у написанні прізвища позивачки, зокрема прізвище воно вказане як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що є перешкодою в оформленні спадкових прав позивачки за заповітом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як вбачається із копії заповіту, складеного 30.07.2007 [PERSON] , його текст друкувався працівниками Зозулинської сільської ради, а [PERSON] лише підписувався, а тому під час складання тексту заповіту працівниками сільської ради було допущено технічну описку у написанні прізвища позивачки. Наразі внести зміни до заповіту не має можливості, оскільки спадкодавець [PERSON] померла, а тому єдиним способом захисту порушених прав позивачки є звернення до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту. Таким чином, враховуючи встановлені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно позивачці для оформлення документів про прийняття спадщини за заповітом, оскільки в позасудовому порядку неможливо встановити даний факт, суд вважає що позов в цій частині також підлягає до задоволення. Як зазначалося вище, матір позивачки - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] на день смерті її матері [PERSON] не була зареєстрована, але проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та вела з матір`ю спільне господарство. Зокрема, з довідки №19-20/16/23 від 16.11.2021, виданої Виконавчим комітетом Заліщицької міської ради Тернопільської області вбачається, що громадянка [PERSON] , яка народилася [INFO] , померла [INFO] , дійсно проживала (зареєстрована) за адресою [ADDRESS] з 1965 року до дня смерті. На момент смерті разом із спадкодавцем проживала без реєстрації дочка - [PERSON] , [INFO] . Інших спадкоємців немає. Після смерті спадкодавця [PERSON] вступила в управління спадковим майном, про що засвідчать такі дії: обробіток городу, ремонт будинку, догляд за господарством. На момент смерті спадкодавець не перебувала в зареєстрованому шлюбі. Арешт і заборона на спадкове майно, що розташоване на території Зозулинської сільської ради, що належало спадкодавцю [PERSON] - та на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відсутні. Право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] не має. За наявними в Заліщицькій міськраді с. Зозулинці відомостями громадянкою [PERSON] було складено заповіт №18 від 30.07.2007, який на даний час не змінено і не скасовано. Таким чином, факт проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] на день її смерті та факт ведення спільного господарства підтверджується вищевказаною Довідкою Виконавчого комітету Заліщицької міської ради Тернопільської області №19-20/16/23 від 16.11.2021. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на день смерті спадкове майно, та відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, приватним нотаріусом Чортківського районного округу Пікуль З.Я. проведено реєстрацію спадкової справи. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входило будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке складається із: житлового будинку літ. А загальною площею 86,8 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральні літ. Т, воріт №1, огорожі №2, №3, №4, колонки №5, вигрібу №6 та відмостки літ. І. З метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачка 23.08.2022 року звернулася до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль З.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, після того як нотаріус ознайомилася із спадковою справою, повідомила позивачці, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері у встановлений законом строк, а тому Довідкою від 23.08.2022 року №101/02-31 нотаріус роз`яснила про необхідність звернення до суду для встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є відповідачка [PERSON] , яка спадщину не прийняла, оскільки не проживала із спадкодавцем на момент її смерті і протягом встановленого ст.1270 ЦК України не подала заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Протягом передбаченого ст.1270 ЦК України строку позивачка від спадщини не відмовлялася. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Таким чином, оскільки позивачка на момент відкриття спадщини після смерті її матері [PERSON] проживала разом із спадкодавцем, й відповідно у встановлений Законом строк не відмовилася від спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно ст.1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину , може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Чортківського РНО Тернопільської області Пікуль З. Я. №101,02-31 від 23.08.2022 [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом у зв`язку з неможливістю встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. Постанова нотаріуса про відмову в оформлення спадкових справ у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] щодо позивачки не виносилась. Таким чином, в разі встановлення факту [PERSON] спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, нею на час розгляду справи у суді не втрачена можливість отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а отже позовна вимога про визнання за нею права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає. На підставі ст. 16, 1216, 1221, 1258, 1262, 1264, 1268 ЦК України, ст. 4, 13, 76-82, 89, 141, 206, 263, 265, 293, 315, 316, 352-355, 430 ЦПК України,

Outcome: partial