Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.05.2021р., що зареєстрований у реєстрі за №1956, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 26935,87 грн. за кредитним договором №2001009953501 від 02.04.2018р. Окрім того позивач просить стягнути із відповідача судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 7800 грн.. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 02.04.2018р. між позивачем та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір №2001009953501, відповідно до якого позивача було приєднано до договору комплексного банківського обслуговування та встановлено кредитний ліміт на суму 5000 грн. У січні 2023р. позивач дізналася, що 22.06.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису від 05.05.2021р., що зареєстрований у реєстрі за №1956, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В.. Позивач вважає вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що вчинений з численними порушеннями норм чинного законодавства, а саме, нотаріус не перевірив наявність спору щодо заборгованості, не дослідив документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, та вчинив виконавчий напис без доказів направлення та отримання письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Окрім вказаного, нотаріусом було порушено вимоги чинного законодавства, адже виконавчий напис вчиняється на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, про те належних доказів нотаріального посвідчення кредитного договору матеріали справи не містять. Вказані обставини свідчать про неналежне з`ясування нотаріусом усіх обставин, зокрема, що підтверджують безспірність заборгованості. Таким чином позивач вважає, що вказаний виконавчий напис, вчинений з численними грубими порушеннями норм ЦК України та ЗУ «Про нотаріат», зокрема вказаний виконавчий напис вчинено без належної перевірки безспірності заборгованості, а сам кредитний договір не був посвідчений нотаріально, отже не був тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку. Крім того позивач вказує, що вчинення вказаного виконавчого напису відбулось з порушенням строків давності, які відповідно до чинного законодавства встановлені в межах 3 років. Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про суттєве порушення норм чинного законодавства при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріусом, а тому останній має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~ у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач належним чином повідомлений про час, місце та суть позовних вимог, що стверджується відповідним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, відзив до суду не подав, представника в судове засідання не направив, жодних заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Треті особи в судове засідання не з`явились, жодних клопотань, заперечень чи заяв по суті спору не подали. За таких обставин суд, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. 05.05.2021р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1956, про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ « Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №2001009953501 від 02.04.2018р. за період з 21.01.2020р. по 20.01.2021р. в загальному розмірі 26435.87 грн., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 14538.11 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 11397.76 грн.. Також із позивача стягнуто плату за вчинення цього виконавчого напису нотаріуса в розмірі 500 грн.. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрито виконавче провадження №65869402. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1.3 Глави 16 розділу II Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас з матеріалів справи вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки відсутні докази того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту. При цьому у нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не виникло зауважень щодо порядку нарахування заборгованості, зокрема в частині періоду стягнення заборгованості, який вказаний з 21.01.2020р. по 20.01.2021р., при цьому кредитний договір був укладений 02.04.2018р. Належних доказів дотримання вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», зокрема в частині дотримання строку давності, протягом якого може бути видано виконавчий напис матеріали справи не містять. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887пс17 від 05 липня 2017 року. У Постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №361/1488/19 сформульована правова позиція про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або висловити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім того, з тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат`та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка виникла на підставі нотаріально не посвідченого договору. Як вбачається із копії наданої позивачем заяви на приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб, позивач підписанням цієї заяви погодилася на приєднання до умов договору, які розміщені на сайті відповідача, отже такі умови є публічною пропозицією та не можуть бути посвідчені нотаріально. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61- 16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61- 12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, вказала, що кредитний договір,\~ який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку\~ документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд також виходить з того, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Таким чином, вирішуючи вказаний спір,

Outcome: approved