Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

03.04.2023 року позивач звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 лютого 2023 року. У сторін є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та втрату поваги один до одного, у зв`язку з чим між ними виникають непорозуміння та сварки. Відповідач розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану відмовляється. Крім того, не зважає на інтереси позивача та не цікавиться її проблемами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинилися, тому просить суд розірвати шлюб та судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області П.Ю. Бойчук від 05.04.2023 року, на підставі статтей 28, 31 ЦПК України, пункту 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про судоустрій і статус суддів», цивільна справа за позовом [PERSON] передана за підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області, в який надійшла 26.04.2023 року ( ас 17-18, 26). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023 року, цивільну справу передано на розгляд судді Н.В. Шептицької. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 27.04.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін. Розгляд справи призначено на 18.05.2023 року, який було відкладено на 05.06.2023 року ( ас 27-28, 42-43). Сторони вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку ( ас 48, 49). Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений ухвалою суду строк не подав. До суду не надходили клопотання від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням ( викликом) сторін, а тому, відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 05.06.2023 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 лютого 2023 року Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 46 ( ас 8). Після одруження позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». У сторін є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім ( ас 10, 11). Зі змісту позовної заяви встановлено, що подружні відносини між сторонами не склалися через відсутність взаєморозуміння та втрату поваги один до одного, у зв`язку з чим між ними виникають непорозуміння та сварки. Відповідач розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану відмовляється. Крім того, не зважає на інтереси позивача та не цікавиться її проблемами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинено. Відповідач обставини, викладені в позовній заяві, не спростував і не заперечив. Наведене свідчить про формальний характер шлюбу сторін. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту частини 3 та частини 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог статтей 24, 55, 56 СК України, суд доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 частини 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи заяву позивача, суд доходить висновку, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved