Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , визначивши третьої особою орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Богордчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в якому просить: - позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони являються батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, шлюб між ними не укладався. Дитина з моменту народження проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач бачилася з дитиною декілька разів на рік, а з 2015 року взагалі не бере участі у його вихованні та не спілкується з сином. Мати дитини взагалі не бере участі в утриманні та вихованні дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не займається всебічним культурним та духовним розвитком дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не створює умов для отримання ним базової та додаткової освіти. На даний час, у зв`язку з введенням воєнного стану позивач, з сином змінили своє місце проживання та з 29 березня 2022 року фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та і свідомим нехтуванням матір`ю своїми обов`язками, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року цивільну справу передано на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю (а.с. 20-21). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 52). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року залучено до участі у справі третю особу - службу у справах дітей Богордчанської селищної ради, як орган опіки та піклування (а.с. 86). У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суд з заявою про визнання позовних вимог у повному обсязі у якій, просила провести розгляд справи без її участі. Представник третьої особи служби у справах дітей Богордчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківський прав відповідача. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Севєродонецького міського управління юстиції Луганської області (а.с. 9). Згідно з довідкою № 318/02.2-09 від 30.03.2022 року, виданою Ланчинською селищною радою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] від 29 березня 2022 року по даний час разом із сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). [PERSON] звернулась з заявою до уповноважених органів з розгляду відповідних питань, в якій висловила свою активну згоду на позбавлення її батьківських прав щодо її сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 56). Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради № 813-46/2023 від 04 травня 2023 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 103). Відповідно до вказаного висновку комісія з питань захисту прав дитини Богородчанської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 104-105). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляються від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. При цьому, суду не надано належних доказів того, що свідчать про прийняття Відповідачем участі у вихованні та забезпеченні її неповнолітнього сина. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дітей, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Діти ростуть без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові, навпаки, відповідач визнала всі обставини, визначені у позові та наполягала на позбавленні її батьківських прав відносно її сина. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. При цьому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову - 496,20 грн. з відповідача та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 496,20 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved