Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.12.2014 р. постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.07.2016 р. у справі №199/3426/16-ц з відповідача [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати в загальній сумі 87649,61 грн. Оскільки відповідач рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.07.2016 року не виконав, тому 22.11.2021 року рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області з нього стягнуто 3% річних та інфляційні витрати - грошові кошти (за період серпень 2016 року по серпень 2020 року) в сумі 51678,68 грн., судовий збір 840,80 грн. Відповідач рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.07.2016 року не виконав, тому позивачем зроблено розрахунок на суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з вересня 2020 року по червень 2022 року в розмірі 35309,19 грн. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача грошові кошти в сумі 35309,19 грн. та судовий збір в сумі 992,40 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. 35). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Бойка Ю.О. про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено (а.с. 126). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Бойка Ю.О. про залишення позовної заяви без руху відмовлено (а.с. 149). Ухвалами суду, які занесені до протоколу судового засідання, було відмовлено представнику позивача у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог від 13.03.2023, уточнених позовних заяв від 10.04.2023, від 22.05.2023 та повернуто їх позивачу. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2023 року витребувано від Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію по виконавчому провадженню ВП № [NUMBER] від 21.02.2017 року з примусового виконання виконавчого листа №199/3426, виданого 07.02.2017 року на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 87649,61 грн. із зазначенням коли саме боржником та в якому розмірі сплачувалися (були стягнуті) суми по виконавчому провадженні (а.с. 173). Представник відповідача - адвокат Бойко Ю.О. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що поданий позов вважає проявом зловживання матеріальним і процесуальним правом, вважає його вчиненим поза межами здійснення цивільних прав, визначених статтею 13 ЦК України, та всупереч загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26.07.2016 року суд визначив грошовий вимір завданої шкоди в повному обсязі, розглянув усі позовні вимоги. Рішення набрало законної сили і не підлягає перегляду іншим судом. Вказане рішення виконане примусово через органи ДВС повністю. Відносини між стягувачем і боржником у відносинах щодо виконання рішення суду не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників у розумінні ч.1 ст.1 ЦК України, не породжують цивільно-правових відносин між ними і не є тотожними відносинам кредиторі і боржника у розумінні ст.509 ЦК України. Враховуючи правову природу коштів, які виплачені відповідачем на підставі рішення суду, що набрало сили закону, про повне відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є фактично і юридично гарантованою державою виплатою, а не сплатою суми боргу, через що ст.625 ЦК України не може бути застосована. [PERSON] ніколи не користувався майном чи грошима [PERSON] , не мав з ним договірних відносин та грошових зобов`язань. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.109). У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] (у режимі відеоконференції) позов підтримав з вищевикладених підстав, просить позовні вимоги задовольнити, також пояснив, що сума 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2016 р. розрахована за період з вересня 2020 року по червень 2022 року включно, виходячи із суми боргу 87 649 грн. 61 коп. Представник відповідача - адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках /ч.1 ст.13 ЦПК України/ і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень /ч.3 ст.12 ЦПК України/. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані. Законом Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Судом встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Постанова суду набрала законної сили 05.01.2015 р. (а.с.15). Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 26.07.2016 року по справі №199/3426/16-ц було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 85381 грн. 78 коп., судові витрати: судовий збір 867 грн. 83 коп., вартість експертного висновку 1400 грн., а всього 87 649 грн. 61 коп. (а.с.16-17). Рішення набрало законної сили 03.01.2017 року, що підтверджується відповідним записом у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання зазначеного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 26.07.2016 року видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Амур-Нижньодніпровським відділом ДВС було перераховано на користь стягувача [PERSON] грошові кошти, а саме: 22.10.2019 р. - 834 грн. 60 коп., 20.10.2020 р. - 3992 грн. 81 коп., 26.11.2020 р. - 805 грн., також 29.08.2022 р. кошти у сумі 82 017 грн. 20 коп. були перераховані стягувачу згідно платіжного доручення №2807 від 29.08.22 р. Виконавче провадження [NUMBER] завершено 29.08.2022 р. Вказані обставини підтверджуються листом Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 09.05.2023 р. №17.44-34/9894, який надано на виконання ухвали Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2023 р. (а.с.175-176). Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року у справі №199/6813/20, яке набрало законної сили 23 грудня 2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати та 3% річних у сумі 51 678 грн. 68 коп. за період з серпня 2016 року по серпень 2020 року (а.с.19-20). Дана сума грошових коштів стягнута у зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] грошового зобов`язання згідно заочного рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 26.07.2016 року по справі №199/3426/16-ц. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 26.07.2016 року в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 85381 грн. 78 коп. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішенням суду станом на 30 червня 2022 року у повному обсязі виконано не було. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, відповідач мав невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 85381 грн. 78 коп., яке станом на 30 червня 2022 року у повному обсязі виконано не було. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 35 309 грн. 19 коп., що становить 3% річних та інфляційні втрати за період з вересня 2020 року по червень 2022 року. Представником позивача надано розрахунок до позовної заяви, згідно якого інфляційні втрати та 3% річних нараховано на суму боргу - 86 815 грн. 01 коп. ( 87649 грн. 61 коп. - 834 грн. 60 коп.). Згідно наданого розрахунку сума 3% річних за період з вересня 2020 року по червень 2022 року включно становить 5135 грн. 68 коп. ( 868,15 грн. + 2726,86 грн. + 1540,67 грн.), інфляційні втрати - 30 173 грн. 51 коп. ( а.с. 21). Однак, суд не може погодитись із наданим позивачем розрахунком, оскільки 3% річних та інфляційні втрати мають вираховуватись щодо боргу 85381 грн. 78 коп., т.б. розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуті рішенням суду грошові кошти з відповідача у розмірі 867 грн. 83 коп. та 1400 грн., що становить загальну суму - 2267 грн. 83 коп., являються судовими витратами, а не завданою матеріальною шкодою, та не витікають із зобов`язальних правовідносин сторін, тому не можуть бути враховані при здійсненні розрахунку інфляційних втрат і 3% річних. Також позивачем не враховані суми грошових коштів, які стягнуто з відповідача та перераховано позивачу відділом державної виконавчої служби. При здійсненні розрахунку суд враховує розмір матеріальної шкоди 85381 грн. 78 коп., яка стягнута на користь позивача рішенням суду, та перераховані відділом державної виконавчої служби позивачу грошові кошти: 22.10.2019 р. - 834 грн. 60 коп., 20.10.2020 р. - 3992 грн. 81 коп., 26.11.2020 р. - 805 грн. Загальний розмір судових витрат, які стягнуто з відповідача на користь позивача вищевказаним рішенням суду, становить 2267 грн. 83 коп. (867 грн. 83 коп. + 1400 грн.), що має бути вирахувано із коштів, які стягнуто на користь позивача ( 2267 грн. 83 коп. - 834 грн. 60 коп. (стягнуто 22.10.19) = 1433 грн. 23 коп.). 20.10.2020 р. позивачу перераховано - 3992 грн. 81 коп., з якої вираховується нестягнута сума судових витрат: 3992 грн. 81 коп. - 1433 грн. 23 коп. = 2559 грн. 58 коп. Отже, враховуючи вищевикладене, борг відповідача перед позивачем по відшкодуванню матеріальної шкоди у період з 01.09.2020 р. по 19.10.2020 р. включно становив - 85381 грн. 78 коп., у період з 20.10.2020 р. по 25.11.2020 р. включно - 82 822 грн. 20 коп. ( 85381 грн. 78 коп. - 2559 грн. 58 коп. = 82822 грн. 20 коп.), у період з 26.11.2020 р. по 30.06.2022 р. включно - 82017 грн. 20 коп. ( 82 822 грн. 20 коп. - 805 грн. 00 коп. = 82017 грн. 20 коп.). Таким чином, за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.09.2020 р. по 19.10.2020 р., що становить 49 днів, 3% річних щодо боргу 85381 грн. 78 коп. становить 342 грн. 93 коп. із розрахунку: 85381 грн. 78 коп. х 49 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 366 (кількість днів у році) = 342 грн. 93 коп. За період прострочення з 20.10.2020 р. по 25.11.2020 р., що становить 37 днів, 3% річних щодо боргу 82 822 грн. 20 коп. становить 251 грн. 18 коп. із розрахунку: 82 822 грн. 20 коп. х 37 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 366 (кількість днів у році) = 251 грн. 18 коп. За період прострочення з 26.11.2020 р. по 31.12.2020 р., що становить 36 днів, 3% річних щодо боргу 82017 грн. 20 коп. становить 242 грн. 02 коп. із розрахунку: 82017 грн. 20 коп. х 36 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 366 (кількість днів у році) = 242 грн. 02 коп. За період прострочення з 01.01.2021 р. по 30.06.2022 р., що становить 546 днів, 3% річних щодо боргу 82017 грн. 20 коп. становить 3680 грн. 66 коп. із розрахунку: 82017 грн. 20 коп. х 546 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 365 (кількість днів у році) = 3680 грн. 66 коп. Загальна сума 3% річних становить 4516 грн. 79 коп. ( 342 грн. 93 коп. + 251 грн. 18 коп. + 242 грн. 02 коп. + 3680 грн. 66 коп. = 4516 грн. 79 коп.). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно позовної заяви та наданого розрахунку позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з вересня 2020 року по червень 2022 року включно. Індекс інфляції за вересень 2020 року - 100,5; за жовтень 2020 року - 101,0; Сукупний індекс інфляції складає 101,51% (добуток щомісячних індексів за період -вересень 2020 р. - жовтень 2020 р.). Індекс інфляції за листопад 2020 року - 101,3. Індекс інфляції за грудень 2020 року - 100,9; січень 2021 року - 101,3; лютий 2021 року - 101,0; березень 2021 року - 101,7; квітень 2021 року - 100,7; травень 2021 року - 101,3; червень 2021 року - 100,2; липень 2021 року - 100,1; серпень 2021 року - 99,8; вересень 2021 року - 101,2; жовтень 2021 року - 100,9; листопад 2021 року - 100,8; грудень 2021 року - 100,6; січень 2022 року - 101,3; лютий 2022 року - 101,6; березень 2022 року - 104,5; квітень 2022 року - 103,1; травень 2022 року - 102,7; червень 2022 року - 103,1. Сукупний індекс інфляції складає 130,33% (добуток щомісячних індексів за період - грудень 2020 р. - червень 2022 р.). Розрахунок інфляційних втрат вираховується за формулою: (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період. (Втрати від інфляції) = (Індекс інфляції) / 100 х (Сума боргу) - (Сума боргу). Суд враховує правовий висновок, викладений у п.п. 25, 26 постанови ВС від 20.11.2020 у справі 910/13071/19, де зазначено, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Виходячи з встановлених Державним комітетом статистики України індексів інфляції, інфляційні втрати щодо суми боргу 85 381 грн. 78 коп. за період з вересня 2020 р. по жовтень 2020 р. включно становлять 1289 грн. 26 коп. із розрахунку : 101,51 : 100 х 85 381,78 грн. - 85 381,78 грн. = 1289 грн. 26 коп.; інфляційні втрати щодо суми боргу 82 822 грн. 20 коп. за листопад 2020 р. становлять 1076 грн. 69 коп. із розрахунку : 101,30 : 100 х 82 822 грн. 20 коп. - 82 822 грн. 20 коп. = 1076 грн. 69 коп.; інфляційні втрати щодо суми боргу 82 017 грн. 20 коп. за період з грудня 2020 р. по червень 2022 р. включно становлять 24 875 грн. 82 коп. із розрахунку : 130,33 : 100 х 82 017 грн. 20 коп. - 82 017 грн. 20 коп. = 24 875 грн. 82 коп. Загальна сума інфляційних втрат за період з вересня 2020 р. по червень 2022 р. включно становить 27 241 грн. 77 коп. (1289 грн. 26 коп. + 1076 грн. 69 коп. + 24 875 грн. 82 коп. = 27 241 грн. 77 коп. ). Дана сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, 3% річних у розмірі 4516 грн. 79 коп., інфляційні втрати у розмірі 27 241 грн. 77 коп., а всього - 31 757 грн. 79 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 89,94 % відсотків (31 757 грн. 79 коп. від 35 309 грн. 19 коп. складає 89,94 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрат по сплаті судового збору у сумі 892 грн. 56 коп. (992,40 грн. х 89,94 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial