Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської з позовом \~до\~Акціонерного товариства «Укрзалізниця»\~про визнання строкового трудового договору укладеним на невизначений строк. Ухвалою від 05 серпня 2022 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 21 жовтня 2022 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог та призначення до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року було задоволено заяву представника позивача про збільшення позовних вимог та призначення до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 10:30 годину 21 листопада 2022 року. 21 листопада 2022 року представником позивача подано клопотання про об`єднання даної цивільної справи з цивільною справою ЄУ №185/8382/22 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства\~"Українська\~залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником по заробітній платі. Ухвалою від 21 листопада 2022 року об`єднано в одне провадження\~цивільну справу\~ ЄУ № 185/5537/22 за позовом [PERSON] \~до\~Акціонерного товариства "Укрзалізниця"\~про визнання строкового трудового договору укладеним на невизначений строк з цивільною справою ЄУ №185/8382/22 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства\~"Українська\~залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником по заробітній платі. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог, згідно останньої уточненої позовної заяви (т.2, а.с. 197-206) позивач зазначав, що 19 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та [PERSON] (далі-Позивач) було укладено Трудовий договір №198-2021 від 19.04.2021 року строком дії до 21.04.2022 року включно. [PERSON] наказ № 432/ОС про припинення трудового договору (контракту) отримано від AT «Укрзалізниця» лише 22 квітня 2022 року, що підтверджується особистим підписом Позивача на цьому наказі. І визнається Відповідачем, а відповідно, спираючись на зміст частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в даній справі. Позивач вважає, що відповідною датою звільнення Позивача є 22 квітня 2022 року - дата отримання ним особисто наказу № 432/ос про припинення трудового договору (контракту) від 11.04.2022 року та належним чином оформленою трудової книжки, і згідно вимог частини 1 статті 39 - 1 КЗпП України вважається продовженим на невизначений строк, в зв`язку з чим просив визнати протиправним та скасувати наказ № 432/ос про припинення трудовою договору від 11.04.2022 року; негайно поновити його на роботі на посаді директора з комерційної роботи і логістики від АТ «Укрзалізниця»; стягнути з AT «Укрзалізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ураховуючи положення ст. 235 КЗпП України позивач просив поряд із поновленням його на посаді стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути заборгованість по заробітній платі, компенсацію втрати частини заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, премію, середній заробіток за час затримки розрахунку з працівником по заробітній платі. Відповідач подав відзив на позовну заяву (т.1 а.с.68-104) та відзив на уточнену позовну заяву (т.3, а.с. 1-58), зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 19 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та [PERSON] (далі-Позивач) було укладено Трудовий договір №198-2021 від 19.04.2021 року, з умовами якого працівник ознайомився, про що свідчить його особистий підпис на кожній сторінці договору. Наказом № 850/ОС від 19 квітня 2021 року позивача призначено на посаду директора з комерційної роботи і логістики на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 20 квітня 2021 року до 21 квітня 2021 року. Протягом дії трудового договору від позивача заява щодо продовження строку його дії до АТ «Укрзалізниця» не надходила. Відповідний наказ про продовження строку дії трудового договору від 20 квітня 2021 року з позивачем АТ «Укрзалізниця» не видавався. Відповідно до ч. 4 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформлено розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, укладення трудового договору у будь-якому випадку оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Ураховуючи викладені обставини та положення ст.ст. 21, 24 КЗпП України вказував, що строку дії трудового договору належним чином, у встановленому законом порядку, продовжено не було. Подана позивачем копія додаткової угоди до трудового договору є неправомірною і такою, що порушує норми КЗпП України, ЦК України та не може вважатись укладеною. Пунктом 7.1. трудового договору визначено строк його дії і протягом строку дії трудового договору позивачем не було подано заяв щодо визнання недійсними окремих його пунктів чи договору в цілому. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України закінчення строку є підставою припинення трудового договору (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Враховуючи викладене, позивача було правомірно звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору, а тому підстав для поновлення його на роботі не вбачається. Відповідно, оскільки відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, а розрахунок по всіх належних сумах з позивачем було проведено в день звільнення, відповідач просив відмовити в задоволенні позвних вимог щодо стягнення сум, про які ставив вимогу позивач в своєму позові. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Предстаник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактичні обставини встановленні судом. Позивач з 1990 року працював у структурних підрозділах АТ «Укрзалізниця» на різних посадах. 19 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» «Укрзалізниця»/Відповідач) та [PERSON] було укладено Трудовий договір №198-2021 від 19.04.2021 року на визначений строк до 21.04.2022 року включно (т.1, а.с.82-89). Наказом № 850/ОС від 19 квітня 2021 року позивача призначено на посаду директора з комерційної роботи і логістики на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 20 квітня 2021 року до 21 квітня 2021 року (т.1, а.с. 81). 11 квітня 2022 року AT «Укрзалізниця» видало наказ № 432/ОС про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] [INFO] (т.1, а.с.90). [PERSON] наказ № 432/ос про припинення трудового договору отримано від AT «Укрзалізниця» лише 22 квітня 2022 року, що підтверджується особистим підписом Позивача на цьому наказі. Таким чином, датою звільнення Позивача є 22 квітня 2022 року - дата отримання ним особисто наказу № 432/ос про припинення трудового договору від 11.04.2022 року та належним чином оформленою трудової книжки. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Київському, Калініського, Куйбишевського районних судів м.Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. [PERSON] наказ № 432/ОС про припинення трудового договору (контракту) отримано від AT «Укрзалізниця» лише 22 квітня 2022 року (т.1, а.с. 90), що підтверджується особистим підписом Позивача на цьому наказі. Також цього дня 22 квітня 2022 року позивачу було видано на руки трудову книжку. Цей факт визнається Відповідачем, а відповідно, спираючись на зміст частини 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в даній справі. Суд не може прийняти до уваги твердження представників відповідача, про те, що підставою для звільнення була взаємна згода сторін, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.36 п.2 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, трудовий договір\~на визначений\~строк укладається\~лише у\~ разі,\~ коли\~ трудові\~ відносини\~на невизначений\~строк не\~може бути\~ встановлено \~з урахуванням\~характеру роботи\~або умов\~її виконання,\~або \~інтересів \~працівника \~(наприклад,\~його бажання),\~або в\~інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору \~на \~визначений \~строк \~при відсутності\~зазначених умов\~є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Досліджуючи обставини підписання трудового договору, суд приходить до висновку, що ініціатором підписання даного договору був роботодавець, саме його працівники готували текст угоди, заздалегідь пропозицію щодо підписання такої угоди позивачу не надсилали, альтернативних варіантів оформлення трудових відносин (як то переведення на посаду), що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та поясненням представника відповідача. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Українська залізниця» містить умови призначення, звільнення працівників та ним також урегульовані інші питання, разом з тим жодних вимог до порядку внесення змін до трудових договорів чи зміни строку дії строкового трудового договору зазначений документ не містить. Відповідач посилався на\~ч. 4 ст. 24 КЗпП України, відповідно до якої\~працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Призначення позивача на вказану посаду відбулося відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Українська залізниця». Суд звертає увагу, що 11 квітня 2021 року в день видання наказу про звільнення [PERSON] строк дії трудового договору №198-2021 від 19.04.2021 року не закінчився, а відповідно до п. 6.1 договору внесення змін до цього договору здійснюється виключно у письмовій формі шляхом підписання сторонами додаткових угод. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, наказ № № 432/ОС від 11 квітня 2021 року про звільнення позивача за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору є незаконним, оскільки на час винесення цього наказу строк дії трудового договору позивача не закінчився. Окрім цього,\~судом було\~встановлено,\~що останнім\~робочим днем\~позивача є\~ 22\~квітня 2022\~року - дата отримання ним особисто наказу № 432/ос про припинення трудового договору від 11.04.2022 року та належним чином оформленою трудової книжки. Таким чином, оскільки в день закінчення строку, обумовленого сторонами 21 квітня 2021 року трудові відносини з позивачем не були фактично припинені, згідно вимог частини 1 статті 39 - 1 КЗпП України, трудовий договір №198-2021 від 19.04.2021 року вважається продовженим на невизначений строк. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ст. 117 КЗпП України\~\~ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~ Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 32\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Наведені в позовній заяві розрахунки відповідають положенням п.8\~\~ Порядку обчислення середньої заробітної платні, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, оскільки нарахування\~\~ виплат,\~\~ що\~\~ обчислюються\~\~ із\~\~ середньої плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В пункті 3.1 Трудового договору № 198 -2021 від 19.04.2021 року встановлений посадовий оклад у розмірі 275 000 (двісті сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок (до утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів з фізичних осіб згідно із законодавством України), що нараховується щомісяця з дня, коли Позивач, як працівник, став до виконання своїх трудових обов`язків. Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427 затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - Положення). В пункті 1 Положення зазначено, що дія цього Положення поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовуються в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробі тної плаз и, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У пункті 2 Положення визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плаз и у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати нарахованої працівникові. Відповідно до пункту 3 Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробі тної плази за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін (індекс інфляції). Судом перевірено розрахунок, який було здійсненого позивачем. При цьому письмові заперечення відповідача не містять доводів щодо неправильності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі,\~компенсації за\~невикористану відпустку,\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~з працівником\~по заробітній\~платі та (або) власного розрахунку. Суд також вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині виплати йому премії за ІІ півріччя 2021 року, оскільки як встановлено в судовому засіданні зазначена виплата мала бути здійснена за період 2021 року, тобто за період, коли позивач працював в компанії, в зв`язку з чим, відповідно до положень ч.3 ст.2, ст.ст.22, 24 Закону України Про оплату праці, ст.ст.115,116 КЗпП України, позивач має право на отримання суми грошової винагороди, яка є обов`язковою до виплати з боку роботодавця. Питання про судові витрати, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved