Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У січні 2023 року АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення інфляційних збитків та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2020 рішенням Деснянським районним судом м. Києва було стягнуто з [PERSON] на користь позивача тіло кредиту за кредитним догвором № б/н від 25.03.2011. Дане рішення набрало законної сили 06.12.2020 року. Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020. Рішення набрало законної сили, в зв`язку з чим виданий виконавчий лист від 22.11.2005. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою зазначене судове рішення не виконано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Ц України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вище викладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: - відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 2 886,35 грн. -збитки завдані інфляцією за період із 30.04.2020 р. по 30.06.2021 р. у розмірі 11 031,01 грн.; -три проценти річних у розмірі 3 975,95 грн. за період із 30.04.2020 р. по 30.06.2021 р., а всього разом 17 893,31 грн. Ухвалою суду від 27.01.2023 позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін також позивача звільнено від сплати судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надав клопотання про слухання справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.11.2020 рішенням Деснянським районним судом м. Києва було стягнуто з [PERSON] на користь позивача тіло кредиту за кредитним догвором № б/н від 25.03.2011. Дане рішення набрало законної сили 06.12.2020 року. Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2020. Рішення набрало законної сили, в зв`язку з чим виданий виконавчий лист від 22.11.2005. Станом на момент звернення до суду з позовною заявою зазначене судове рішення не виконано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Ц України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вище викладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: - відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 2 886,35 грн. за період з 31.01.2020 по 31.03.2020 -збитки завдані інфляцією за період із 30.04.2020 р. по 30.06.2021 р. у розмірі 11 031,01 грн.; -три проценти річних у розмірі 3 975,95 грн. за період із 30.04.2020 р. по 30.06.2021 р., а всього разом 17 893,31 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Ц України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно дост.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідност.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект) Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір заборгованості становить - відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 2 886,35 грн. за період з 31.01.2020 по 31.03.2020 -збитки завдані інфляцією за період із 30.04.2020 р. по 30.06.2021 р. у розмірі 11 031,01 грн.; -три проценти річних у розмірі 3 975,95 грн. за період із 30.04.2020 р. по 30.06.2021 р., а всього разом 17 893,31 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved