Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач ставить питання про зняття арешту з квартири [ADDRESS] та заборони на її відчуження, накладені на підставі постанови про накладення арешту АА580200 від 18 січня 2010 року державного виконавця Зарічного Відділу ДВС СМУЮ Сіренко М.Р. Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира належить йому та його матері [PERSON] [INFO] остання померла, спадщину після неї прийняв позивач. Звернувшись до приватного нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, дізнався, що на квартиру накладений арешт. Вказаний арешт був накладений в межах виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості, вказане провадження у 2010 році було закінчено у зв`язку з погашенням заборгованості, однак арешт знятий не був. Дані обставини позбавляють позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Позивач подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 13 лютого 2023 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до судового розгляду на 15 березня 2023 року. 15 березня 2023 року відкладено розгляд справи до 6 квітня 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 6 квітня 2023 року відкладено розгляд справи до 25 квітня 2023 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 2 6 квітня 2023 року відкладено розгляд справи до 26 травня 2023 року для витребування додаткових документів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Листом приватного нотаріуса Саумової Н.Ю. №5/01-16 від 16 січня 2023 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з накладенням арешту на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт постановою державного виконавця Зарічного ВДВС Сіренко М.Р. №АА580200 від 18 січня 2010 року (а.с.7). Згідно відповіді Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №70509 від 20 грудня 2022 року, перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі не зареєстрвоані виконавчі провадження відносно [PERSON] , на підставі яких у 2010 році були вчинені реєстраційні дії щодо обтяження нерухомого майна. За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 20 грудня 2022 року за [PERSON] не виконані боргові зобов`язання за виконавчими документами не зареєстровані. (а.с.6). Згідно відповіді Зарічного районного суду м. Суми, згідно алфавітних покажчиків за період з 2055-2010 років цивільна справа відносно [PERSON] до суду не надходила та судом не розглядалася. \~ \~ \~ \~Судом було вжито всіх заходів з метою встановлення наявності або відсутності зобов`язань позивача перед третіми особами, в межах яких був накладений арешт на квартиру, однак відомостей щодо наявності невиконаних позивачем зобов`язань не встановлено. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином необхідність в арешті майна відсутня. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно позивача та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, суд приходить до висновку, що не зняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За наявності арешту (обтяження) порушується право приватної власності, внаслідок чого позивач позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Вказана обставина порушує права позивача, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.\~1,\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~судовівитрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. 17 січня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Масловою Оленою Юріївною укладено договір про надання правової допомоги (а.с.10). За змістом ч.1,2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тобто є визначеним. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 28 грудня 2020 року у справі 640/18402/19. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Крім цього, відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved