Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ярошевський О.Т., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ПІВНГЗК») про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 12.09.2016 року по 13.11.2018 рік працював на підприємстві відповідача ПАТ «ПІВНГЗК» помічником машиніста тепловоза. 02.10.2017 року з позивачем стався нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, в результаті якого він отримав травматичний закритий підтаранний задньо-медіальний вивих правої стопи. Висновком МСЕК від 04.04.2018 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності та визначено потребу у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, ВМП. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним наслідками трудового каліцтва. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 250 000,00 грн., які просив суд стягнути з відповідача. 19 квітня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Не погодившись із заявленими позовними вимогами представник відповідача ПАТ «ПІВНГЗК» Савельєва Т.Д. 12.05.2023 року надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що отримані позивачем ушкодження не є тяжкими, групи інвалідності останньому встановлено не було. В матеріалах справи відсутні докази повторного проходження позивачем медичного обстеження на втрату працездатності внаслідок отриманої травми після 01.04.2019 року. Окрім того, комісією з розслідування даного нещасного випадку встановлено, що позивач сам винен в отриманні травми. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб. Також, заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб суперечить законодавству. Позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] у період з 12.09.2016 року по 13.11.2018 рік працював на підприємстві відповідача ПАТ «ПІВНГЗК», а саме: з 12.09.2016 року по 09.11.2016 рік - помічником машиніста тепловоза служби рухомого складу цеху зовнішнього залізничного транспорту Управління залізничного транспорту; з 09.11.2016 року по 24.04.2017 рік провідним інженером з технічного нагляду за утриманням і ремонтом будівель і споруд цеху; з 24.04.2017 по 13.11.2018 року помічником машиніста тепловоза служби рухомого складу цеху зовнішнього залізничного транспорту Управління залізничного транспорту. 13.11.2018 року на підставі Наказу № 947 від 13.11.2018 року був звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-9). 02 жовтня 2017 року о 12 год. 50 хв. на підприємстві відповідача ПАТ «ПІВНГЗК», а саме Управління залізничного транспорту ПАТ «ПІВНГЗК», цех зовнішнього залізничного транспорту, станція «Концентратна», залізнична колія № 1, в умовах дії шкідливих або небезпечних факторів, з помічником машиніста тепловоза [PERSON] під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок, а саме: падіння потерпілого, внаслідок якого працівник дістав ушкодження, а саме: травматичний закритий підтаранний задньо-медіальний вивих правої стопи. Комісією з розслідування вказаний нещасний випадок з [PERSON] визнано пов`язаним з виробництвом. Комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є: [PERSON] - помічник машиніста тепловоза служби рухомого складу цеху зовнішнього залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПРАТ «ПІВНГЗК», порушив вимоги п.п. 1.5.2., 1.5.5. «Інструкції з охорони праці № 1ОП 05.223-16 для помічника машиніста тепловоза на вивезенні руди, помічника машиніста тепловоза на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах, помічника машиніста тепловоза на вивезенні гірничої маси, помічника машиніста тепловоза на маневрових та господарчих роботах, помічника машиніста тепловоза управління залізничного транспорту», що підтверджується Актом про розслідування нещасного випадку форми Н-1 від 13.10.2017 року (а.с. 10-12) Відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА № 048420 від 04.04.2018 року позивачу [PERSON] первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності з 02 квітня 2018 року по 01 травня 2019 року, з датою переогляду 01.04.2019 року. Встановлена потреба у медикаментозному лікуванні, ВМП. (а.с. 13) Переогляд [PERSON] не здійснювався. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.\~\~ Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв`язку з\~\~ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, що підтверджують отримання позивачем травми на підприємстві відповідача ПАТ «ПІВНГЗК», вважає доведеним той факт, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання. Також, суд не бере до уваги не проходження позивачем переогляду після 01.04.2019 року для визначення ступеня втрати професійної працездатності, оскільки це є правом, а не обов`язком позивача, не позбавляє останнього права відшкодування завданої йому моральної шкоди внаслідок отриманого ушкодження здоров`я на виробництві відповідача під час виконання ним трудових обов`язків в умовах дії шкідливих або небезпечних факторів, та не є законною підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 15%, який встановлений не безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 15 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Щодо посилань на оподаткування суми моральної шкоди суд звертаю увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача ПАТ «ПІВНГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial