Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

01.05.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява від Селянського (фермерського) господарства «Лапа і К» (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення боргу за договором позики, у якому позивач просив: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3\~105\~000 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. і сплачений судовий збір у розмірі 46\~575,00 грн. Стислий виклад вимог позивача Позивач зазначає, що 17.10.2017 року [PERSON] будучи працівником ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» (код 35472893) на підставі договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги отримав від ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» позику у сумі 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. Відповідно до умов Договору отриману позику відповідач зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2017 року. Але у встановлений договором строк відповідач грошові кошти не повернув. 23.01.2018 року між ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» та СФГ «Лапа і К» (позивачем) укладено договір про відступлення права вимоги, предметом якого є передача від ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» на користь позивача права вимоги від [PERSON] (відповідача) повернення простроченої позики за договором про надання безвідсоткової фінансової допомоги у сумі 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. Позивач зазначає, що на дату пред`явлення позову за відповідачем наявна прострочена заборгованість у розмірі 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн., строк оплати якої настав 31.12.2017 року. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з вимогами про стягнення основного боргу у розмірі 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. Рух справи у суді, заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2023 року провадження у вказаній справі було відкрито. За змістом положень\~ст. 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 11.05.2023 року, з дотриманням вимог статей\~174,\~178 ЦПК України, відповідачем було подано відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики, у якому відповідач зазначив, що дійсно 17.10.2017 року отримав від ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» безвідсоткову фінансову допомогу у сумі 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. та відповідно до умов угоди повинен був повернути не пізніше 31.12.2017 року. Своєчасно повернути вказані грошові кошти не мав змоги, адже незабаром після отримання позики був звільнений з ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» (де відповідач працював), а відносно самого Товариства було порушено провадження у справі про банкрутство та компанія припинила свою діяльність. А в подальшому право вимоги боргу було передано позивачу. Відповідач звертає увагу суду на те, що строк виконання грошового зобов`язання, встановленого угодою, становить не пізніше 31.12.2017 року, тобто порушення прав кредитора почалося 01.01.2018 року, а відповідно до приписів ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто і для позивача, як нового кредитора, порушення зобов`язання відбулося 01.01.2018 року. Враховуючи норми цивільного законодавства (ст.ст. 256-257, ч. 5 ст. 261 ЦК України), відповідач вважає, що 01.01.2021 року сплинув трирічний строк позовної давності. Відтак відповідач вирішив скористатися своїм правом, передбаченим положеннями ст. 267 ЦК України, та заявити суду про пропуск позивачем загального строку позовної давності для звернення до суду та необхідності застосування відповідних наслідків, а саме: відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав пропущення строків позовної давності. 23.05.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, де позивач зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» було внесено зміни у деякі законодавчі акти, зокрема були внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено пунктами 12-14 наступного змісту: 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Також Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було внесено зміни і до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та доповнено положеннями про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на вищезазначене позивач вважає, що законодавець продовжив трирічний строк визначений ст. 257 ЦК України на період дії карантину та воєнного стану. Просить відмовити у задоволені клопотання відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності. Позивач в судове засідання не з`явився, але у відповіді на відзив вказав, що не заперечує проти розгляду справи без його участі за наявними у суду матеріалами. Відповідач в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Вивчивши наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 17.10.2017 року між ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, відповідно до якого Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, в строк зазначений у п. 3.1 Договору. Пунктом 3.1 встановлено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню не пізніше 31.12.2017 року. Але грошові кошти так і не були повернуті Позикодавцю. Згідно з ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України) Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до поданих по суті справи заяв, сторони визнають той, факт, що договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 17.10.2017 року був укладений, будь-якого спору щодо змісту та умов договору сторони не мають, також безспірним і таким, що визнають обидві сторони є той факт, що гроші ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» відповідачу передавала, а відповідач їх отримав відповідно це є обставина, яку визнають учасники справи, тому вона не підлягає окремому доказуванню. 23.01.2018 року ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» (Первісний Кредитор) та Селянське (фермерське) господарство «ЛАПА і К» (Новий Кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний Кредитор передає Новому Кредитору право вимоги з [PERSON] (Боржника) виконання умов договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 17.10.2017 року, в частині повернення отриманої допомоги на суму 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. Право вимоги, що передається за цим договором, складає право Селянського (фермерського) господарства «ЛАПА і К» вимагати від [PERSON] повернення отриманої фінансової допомоги за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 17.10.2017 року у сумі 3\~105\~000,00 (три мільйони сто п`ять тисяч) грн. Дійсність права вимоги засвідчується такими документами: договір № б/н про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 17.10.2017 року; платіжним дорученням № 2162 від 17.10.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, Селянське (фермерське) господарство «Лапа і К» (Позивач) наділений правом грошової вимоги до відповідача. Щодо питання позовної давності, суд зазначає наступне. За змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У ч. 1 ст. 251 ЦК України вказано, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Положеннями ст. 267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, відмовити в задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦУ України). У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором, позовна давність за вимогами про повернення боргу, погашення якого відповідно до умов договору визначено конкретним терміном, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення боргу. Судом з`ясовано, що у спірних правовідносинах мало місце правонаступництво (ТОВ «ІМПЕРІЯ АГРО» відступило право вимоги від [PERSON] повернення простроченої позики на користь позивача). Тому принагідно також зазначити, що відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, було неодноразово продовжено. Так, Постановою від 25.04.2023 року № 383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.05.2022 року відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19 за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, з огляду на те, що строк виконання грошового зобов`язання встановлений угодою становить не пізніше 31.12.2017 року, то порушення прав кредитора почалося з 01.01.2018 року, тому останній день трьохрічного строку позовної давності звернення до суду в даній справі припадає на 01.01.2021 року, тобто в час коли в Україні вже діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та строки позовної давності продовжується і зараз з огляду на не скасований ще досі карантин та на ведений воєнний стан і згідно з п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину та на строк дії воєнного стану. З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що позивачем позов про стягнення боргу за договором позики подано в межах строків позовної давності. З огляду на вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Лапа і К» до [PERSON] про стягнення грошей за договором позики підлягають задоволенню, тому що абсолютно законними та обґрунтованими, а строки позовної давності позивачем порушені не були. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved