Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією, що надійшла до суду 01 вересня 2022 року, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 8 420 грн. 25 коп., сплачені ним за генетичне дослідження по встановленню його батьківства у відношенню [PERSON] , [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] з 16 червня 2017 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року у справі №212/996/20, шлюб між подружжям було розірвано. У період їх перебування в шлюбі [PERSON] . [INFO] народила дитину [PERSON] , батьком у свідоцтві про народження дитини було записано саме [PERSON] , який вважав себе батьком дитини та не допускав зворотного. Однак у 2018 році у нього виникли сумніви у дійсності його біологічного батьківства по відношенню до [PERSON] . За результатами проведеного ДНК-тесту №MGT-2098 від 22 лютого 2018 року було підтверджено відсутність кровного споріднення між ним та дитиною [PERSON] . Після проведення ДНК-тесту [PERSON] в усній формі пообіцяла йому, що не буде подавати заяв чи позовів щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, зважаючи на те, що він не є біологічним батьком. Однак, 06 березня 2020 року за заявою [PERSON] Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] з 28 лютого 2020 року до повноліття дитини. Після цього з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження [PERSON] , [PERSON] вимушений був звернутися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішенням суду першої інстанції від 12 квітня 2021 року позов залишено без задоволення, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року рішення суду першої інстанції було скасовано, а пред`явлений ним позов задоволено: визнано, що він не є біологічним батьком [PERSON] та виключено з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] як батька. Після отримання цього судового рішення [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 06 березня 2020 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2022 року подану ним заяву задоволено, а судовий наказ скасовано. Таким чином, протягом періоду з 06 березня 2020 року до 27 червня 2022 року з нього утримувались аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, батьком якої він не є. Оскільки [PERSON] не компенсувала йому витрати на генетичне дослідження, позивач просить стягнути їх з відповідача в сумі 8\~420 грн. 25 коп. відповідно до квитанції від 10 січня 2022 року у примусовому порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року матеріали позову [PERSON] передано до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю (а.с.18-19). 30 січня 2023 року матеріали позову надійшли до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за результатами автоматизованого розподілу передано у провадження судді Ткаченку А.В. (а.с.24). Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07 лютого 2023 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~у період воєнного стану повноваження\~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини,\~\~суд приходить до висновку,\~\~що\~\~позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 червня 2017 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №241. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року шлюб ними було розірвано. У період перебування сторін у шлюбі [PERSON] [INFO] народила дитину хлопчика, якого зареєстрували як [PERSON] , актовий запис про народження №66 від 28 листопада 2017 року, про що Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . З огляду на те, що у 2018 році у [PERSON] виникли сумніви у дійсності наявності між ним та [PERSON] кровного споріднення, він звернувся з приводу проведення ДНК-тесту. Як слідує з експертного висновку про біологічне батьківство №MGT-2098, аналіз ДНК\~\~про біологічне батьківство, надано medical genomics від 22 лютого 2018 року, біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] повністю виключено (вірогідність батьківства 0%). З метою оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , позивач звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідним позовом до [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року у справі №214/8082/20, у задоволенні позову було відмовлено. Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року у справі №214/8082/20 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] : виключено з актового запису за № 668 про народження [PERSON] , [INFO] , від 28 листопада 2017 року, складеного Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відомості про батька [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. судового збору. Вказані обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року у справі №214/8082/20, яка набрала законної сили 15 березня 2022 року, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України вони є преюдиціальними та окремому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь сплачені ним грошові кошти за проведення генетичного дослідження в сумі 8\~420 грн. 25 коп., на підтвердження чому надав копії договору про надання послуг від 10 січня 2022 року, укладеного між ним та КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», а також квитанцію про оплату послуг на суму 8\~336 грн. 88 коп. за призначенням платежу «оплата за услуги от 10.01.2022 [PERSON] про батьківство» на рахунок КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Надаючи оцінку обґрунтованості пред`явлених позивачем вимог у розрізі із обраним ним способом захисту, суд виходить з такого. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення з відповідача грошових коштів, які, за аргументами позивача, сплачені при встановленні спірного батьківства за проведення генетичного дослідження та не компенсовані відповідачем. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту\~\~прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,\~124 Конституції України\~та ст.13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Дослідженням та аналізом матеріалів справи в сукупності встановлено, що при вирішенні спору про оспорювання батьківства за позовом [PERSON] , останній на підтвердження заявлених ним вимог посилався на ДНК-тест про біологічне батьківство №MGT-2098, наданий medical genomics від 22 лютого 2018 року. Оскільки цей доказ було визнано судом неналежним та недопустимим доказом, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 221 року вимоги залишено без задоволення. У ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, за клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року у справі було призначено судову-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», а витрати за її проведення покладено на позивача [PERSON] . На виконання ухвали суду апеляційної інстанції, 10 січня 2022 року між КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» як «виконавцем» та [PERSON] як «замовником» було укладено договір про надання послуг (а.с.7). За умовами п.1 договору, виконавець взяв на себе зобов`язання виконати роботи за завданням замовника, а саме генетичне дослідження по встановленню спірного батьківства за стандартною панеллю локусів по договорам з юридичними і фізичними особами. Відповідно до п.2 договору, вартість робіт складає 8\~336 грн. 88 коп.; замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100%, що узгоджено сторонами. Термін дії договору сторони погодили з 10 січня 2022 року по 21 січня 2022 року (п.3.2 договору). 11 січня [PERSON] здійснив оплату за проведення генетичного дослідження за договором від 10 січня 2022 року в загальній сумі 8\~420 грн. 25 коп., у тому числі комісія банку 83 грн. 37 коп., оплата послуг 8336 грн. 88 коп., підтвердженням чому є квитанція від 10 січня 2022 року №0.0.2409078944.1 (а.с.8). Після проведення 100% оплати послуг, 18 січня 2022 року експертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» надано висновок за №88. Таким чином, з урахуванням приписів п.2 ч.2 ст.133, ч.4 ст.139 ЦПК України понесені позивачем витрати по оплаті за проведення генетичного дослідження за своїм характером є судовими витратами, пов`язаними з переглядом справи в суді апеляційній інстанції, які підлягали розподілу між сторонами із зазначенням про це у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції відповідно до п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України. Разом з тим, дослідженням змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року у справі №214/8082/20 встановлено, що приймаючи постанову про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, зокрема, здійснив новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції шляхом стягнення судового збору в сумі 840 грн. 80 грн. з відповідача на користь позивача, однак нічого не зазначив про розподіл між сторонами судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (судового збору за подання апеляційної скарги, судових витрат за проведення призначеної молекулярно-генетичної експертизи тощо). Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що у даному випадку [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту прав, оскільки можливість вирішення питання компенсації понесених ним витрат за генетичне дослідження, які є судовими витратами, передбачена шляхом його звернення із заявою про винесення додаткової постанови про розподіл Дніпровським апеляційним судом судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Таким чином, пред`явлені [PERSON] вимоги слід залишити без задоволення за неналежно обраним ним способом захисту. З огляду на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з урахуванням ст.141 ЦПК України правові підстави для компенсації понесених позивачем витрат по сплаті судового збору шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed