Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] , 2018 року народження. Відповідачка тривалий час, з січня 2023 року відсутня вдома, залишивши свою малолітню доньку бабусі та тітці, тобто дитина залишилася без батьківського піклування. Зі згоди дитини її було тимчасово влаштовано в родину тітки, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.05.2023 року дитина продовжує проживати у сім`ї [PERSON] . Відповідачка не цікавиться життям та здоров`ям своєї доньки, не піклується про неї. За тривалий час перебування дитини на тимчасовому проживанні у тітки, мати жодного разу не прийшла до дитини, та не поцікавилась де вона знаходиться на даний час. Виходячи з наведеного, враховуючи наявні негативні характеристики на відповідачку, та відомості про звернення до психіатричної лікарні, представник позивача просить суд відібрати у відповідачки дитину [PERSON] , 2018 року народження без позбавлення батьківських прав та встановити місце проживання малолітньої дитини з тіткою [PERSON] та стягнути аліменти на утримання доньки. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зазначили що на даний час дитині буде краще в сім`ї тітки. Враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимогу в повному обсязі, суд вважає за необхідне винести рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В суді\~встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~народження [PERSON] \~ [INFO] ,\~батьками зазначено\~ [PERSON] \~та батько\~записаний згідно\~ст.\~135\~СК України,\~зі слів\~матері -\~ [PERSON] .\~(а.с.7). Відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] відповідачка змінила ім`я з « [PERSON] » на [PERSON] » (а.с.36) Відповідно до довідки [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю та бабусею в [ADDRESS] .( а.с.7,8). Згідно акту комісії від 04.04.2023 року у складі начальника служби у справах дітей Степанівської селищної ради, директора КУ «Центр надання соціальної роботи» Степанівської селищної ради та поліцейського офіцера громади Сумського РУП ГУНП в Сумській області про обстеження умов проживання сім`ї за адресою [ADDRESS] , зафіксовано факт залишення малолітньої [PERSON] без батьківського піклування.(а.с.14). Відповідно до наказу № 13-ОД від 04.04.2023 «Про взяття на первинний облік дитини, яка залишилась без батьківського піклування» [PERSON] , 2018 року народження взято на первинний облік служби у справах дітей Степанівської селищної ради, як таку, що залишилась без батьківського піклування. ( а.с.15). 04.04.2023року до служби у справах дітей Степанівської селищної ради надійшла заява [PERSON] (тітки малолітньої дитини), 1979 року народження про тимчасове влаштування [PERSON] в її родину за адресою: [ADDRESS] .(ас.17). Відповідно до характеристики виконавчого комітету Недригайлівської селищної ради від 28.03.2023 року № 71 [PERSON] характеризується з позитивної сторони, з членами родини та сусідами підтримує доброзичливі стосунки. У сусідів і знайомих користується авторитетом та повагою. [PERSON] не порушує громадський порядок, не скоює аморальні вчинки, в громадському житті веде себе гідно, матеріалів та скарг до Тернівського старостинського округу не надходило. (а.с.19). Згідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 28.03.2023 року у її родині створені належні умови для проживання, виховання та утримання малолітньої дитини.(а.с.18) Наказом начальника служби у справах дітей Степанівської селищної ради від 04.04.2023 року № 14-ОД «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування [PERSON] » малолітня [PERSON] тимчасово була влаштована в родину тітки, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.05.2023 року дитина продовжує проживати у сім`ї [PERSON] (а.с.22). \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до довідки-характеристики\~Степанівської селищної\~ради №31\~від01.05.2023 року, відповідачка зарекомендувала себе з негативної сторони: часто залишає своє місце проживання, не працює, належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, часто створює скандали та бійки в родині. Авторитетом серед сусідів та жителів села не користується. відповідачка не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям. Утриманням, вихованням та навчанням дитини займається бабуся - [PERSON] та тітка - [PERSON] (а.с.25). Відповідно до довідки ПОГ ВП Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 29.12.2022 року [PERSON] , вночі 22.12.2022 бригадою ШМД була доставлена до психоневрологічного відділення СОКЛ у зв`язку з погіршенням психічного стану здоров`я. Відповідачка часто залишає своє місце проживання залишаючи свою малолітню доньку на утримання та виховання бабусі. (а.с.24). Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] будучи матір`ю ухилялася від виконання батьківських обов`язків, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток доньки, та байдуже відноситься до неї. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відібрати [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини.

Outcome: approved