Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~звернувся до\~суду із\~заявою про\~встановлення факту\~постійного проживання\~на території\~України,\~шляхом направлення\~14.12.2022\~заяви поштою,\~яка надійшла\~до суду\~21.12.2022. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , є уродженцем м. Одеса, Одеської області - Україна, де на той час його матір [PERSON] проживала і навчалась в медичному училищі, та після закінчення навчання повернулась на постійне місце проживання до с. Наливайка, Голованівського оайону Кіровоградської області, та мої батьки матір і батько [PERSON] , є українцями за національністю, та відповідно громадянами України за народженням і походженням. В 1981 році [PERSON] , коли заявнику виповнився 1 рік, поїхала за заробітки до Республіки Узбекистан, а він залишився проживати з батьками матері, бабусею [PERSON] і дідусем [PERSON] за вказаною адресою в с. Наливайка, ходив в дитячий садок та навчався в Наливайківській загально освітній восьмирічній школі з 29 серпня 1987 року по 01 січня 1989 року, відповідно в першому і другому класах, а потім в період з 31 серпня 1990 року по 29 травня 1993 рік включно в 3, 4 і 5 класах. Коли матір перебувала в Республіці Узбекистан та в Узбекистані народились його молодші сестри і брат [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 1990 року народження та [PERSON] , 1994 року народження, а на початку 1994 року матір також забрала його до Узбекистану, де він продовжив навчання в Учкудуцькій загально освітній школі включно по березень 1997 ріку і закінчив лише вісім класів, та в цьому ж 1997 році матір остаточно зі всіма дітьмиповернулась до дому і так сталось, що навчання не продовжував, тобто має лише незакінчену середню освіту та атестату взагалі не має. При цьому його матір поверталась до дому за Українським паспортом, як громадянка України, а його з незрозумілих на той час обставин, повернула до України за наявним закордонним паспортом громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон, хоча за законом матір повинна була звернутись до Консульської установи України в Республіці Узбекистан для отримання на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон тощо (щодо повернення в Україну), але чому все вийшло навпаки і незаконно, він усвідомив тільки після консультації з правозахисниками, а також безпосередньо ним внутрішній паспорт громадянина Республіки Узбекистан взагалі не отримувався. Зокрема з початку 2004 року і по теперішній час він перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] , також громадянкою України, з якою разом проживають за адресою [ADDRESS] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , громадянина України, але з причини невизначеності щодо його громадянства, сина було записано на прізвище дружини.Разом з цим, всі його сестри та брат, хоча і народились в Узбекистані, є громадянами України, а він важається особою з невизначеним громадянством, або ж особою без громадянства тощо, також з цього приводу неодноразово звертався Голованівського сектору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, але йому було запропоновано повернутися до Узбекистану тощо. Доказами мого постійного проживання на території України включно по кінець травня 1993 рік є, а саме: довідка Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради за № 01-30/208 від 30.11.2022, що він навчався в Наливайківській 8-мирічній школі в період з 29.08.1987 р. по 01.01.1989 р. та з 31.08.1990 по 29.05.1993; довідка Троянського Старостинського округу № 4 Голованівської селищної ради, Голованівського району Кіровоградської області за № 15/18-508 від 30.11.2022 р. щодо його в минулому рєстрації за адресою: [ADDRESS] , включно по 1998 р. за вказаною адресою; довідка Межирічківського Старостинського округу № 5 Голованівської селищної ради, Голованівського району Кіровоградської області за № 320/16-18 від 18.11.2022 про його постійного проживання (без реєстрації) за адресою: [ADDRESS] , з 2003 р. по даний час; та покази безлічі свідків тощо. Просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Одеса, на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 включно по кінець травня 1993 року. 23.12.2022 постановлено ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху. На виконання ухвали суду від 29.12.2022 представник позивача надав заяву в новій редакції та усунув вказані в ухвалі недоліки. Ухвалою суду від 30.12.2022 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за загальними правилами, за винятком положень щодо змагальності і меж судового розгляду та призначити справу до судового розгляду по суті. Заінтересована особа Голованівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області 06.04.2023 надіслала до суду пояснення, в якому вказала, що заявник є громадянином Республіки Узбекистан і документований паспортом громадянина Республіки Узбекистан серії [NUMBER] , строк дії якого закінчився 13.01.2005. Положення ст. 3 Закону України «Про громадянство України» та п. 7, 10 Порядку №215 до заявника застосовані бути не можуть, а тому рішення суду про встановлення факту постійного проживання заявника на території України у разі його ухвалення, підставою для встановлення належності до громадянства України заявника не слугуватиме. Однак до заявника можуть бути застосовані положення ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та п. 24 Порядку №215. 10.11.2017 завідувачем Голованівського сектору встановлен, що за час свого перебування на території України заявник із відповідною заявою про продовження строку перебування до ДМС не звертався, клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував. Отже, наразі заявник ухиляється від виїзду з України після закінчення терміну перебування та, відповідно, перебуває на території України з порушенням вимог чинного законодавства. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав з підстав, які вказані в заяві та суду пояснив, що [INFO] народився в м. Одеса, Україна, його батьки матір [PERSON] і батько [PERSON] є українцями за національністю, та відповідно громадянами України за народженням і походженням. У 1980 році, його матір [PERSON] після закінчення Одеського медичного училища, разом з ним повернулась за місцем проживання її батьків і відповідно його бабусі [PERSON] і дідуся [PERSON] , які мешкали за адресою с. Наливайка, Голованівського району Кіровоградської області. В кінці січня 1981 року, коли йому виповнився 1 рік, його матір [PERSON] поїхала на заробітки до Республіки Узбекистан, а він залишився проживати разом з бабусею і дідусем в с. Наливайка, де спочатку ходив до дитячого садку, потім з вересня 1987 і включно по 1993 роки, відповідно з 1-го та 5-й класи навчався в Наливайківській восьмирічно-освітній школі з вересня 1987 року і включно по кінець травня 1993 року, відповідно з 1-го та 5-й класи та фактично в цей період часу бабуся з дідусем займалися його вихованням. На початку 1994 року, коли на початку навчався в 6-му класі, матір забрала його до Республіки Узбекистан, де вона працювала та за цей час народились його сестри і брат, та надалі він продовжив навчання в Учкудуцькій загально освітній школі по березень 1997 року, тобто не встиг закінчити повні вісім класів, так як 27.03.1997 матір займалась оформленням його в`їзних документів - паспорта громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон, та в цей же час вони всією сім`єю остаточно повернулась додому в Україну, с. Наливайка, Голованівського району Кіровоградської області, в наступному подальше навчання не продовжував, оскільки потрібно було працювати і за таких обставин залишився з незакінченою восьмирічною освітою та навіть не має атестата з 2004 року і по теперішній час він перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] , також громадянкою України, з якою разом поживають за адресою по [ADDRESS] , від шлюбу мають спільну дитину - сину [PERSON] , [INFO] , громадянина України. З причини невизначеності його громадянства, за порадою працівника відділу ЗАГС Межирічковської сільської ради сина було записано на прізвище дружини та на початку війни з РФ, коли син був ще неповнолітнім він виїхав до Республіки Польща, де зараз тимчасово працює та проживає по сьогодні. З часу повернення в Україну двічі в усній формі звертався до Голованівського РС УДМС України в Кіровоградській області і 16.11.2017 було прийнято рішення про примусове повернення до Узбекистану та востаннє -письмо 16.06.2022. Просить заяву задовольнити. Представник заявника суду пояснив, що за недостатністю освіти заявника незакінченої - восьмирічної освіти, в тому числі його неповнолітнього віку на час оформлення паспорта громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордом, матір останнього [PERSON] , як законний представник, насамперед разом повинні були звернутись до Консульської установи України в Республіці Узбекистан для отримання на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон щодо повернення в Україну, але останні за необізнаністю не розуміли цієї процедури і не усвідомлювали правових наслідків вчинених дій тощо, а також значною тривалістю в часі (повернена в Україну у 1997 р. і по сьогодні - 2023 р.) дійсно могли у деяких датах об`єктивно вже щось не пам`ятати тощо. Разом з цим, факт постійного проживання на території України включно по кінець травня 1993 року, підтверджується також письмовими доказами,доданих до матеріалів даної справи. Він на прикінці квітня 2023 р., як представник заяника [PERSON] , особисто звертався до консула Посольства Республіки Узбекистан в Україні - [PERSON] , раніше посольство у зв`язку з розв`язанням РФ війни з Україною в м. Києві не працювало, який роз`яснив, що з часу отримання [PERSON] паспорта громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон, [PERSON] вже тричі змінювало за формою паспорти громадянина Республіки Узбекистан, також він був здивований про відсутність в паспорті [PERSON] відмітки (штампу) прикордонної служби Узбекистан про перетин ним державного кордону і за цієї обставини та решти причин (факту народження і проживали останньою в Україні тощо), одночасно запропонував зробити Голованівським сектором УДМС України Кіровоградській області або судом (безкоштовно) до Посольства відповідний запит щодо перевірки факт документування стосовно останнього, щодо його належності або неналежності до громадянства Республік Узбекистан, який буде тривати від 1,5-2 місяців, а запит для решти недержавних установ (в т. ч. юридичних або адвокатських об`єднань) і фізичних осіб, складає досить значну вартість тощо. Однак, зробити такий запит судом на даній стадії процесу вже унеможливлений, але в.о. керівником Голованівського СУ ДМС України в Кіровоградській області, було відмовлено з причини конфлікту інтересів. Просить постановити рішення суду про встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Одеса, Одеської області (Україна), на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року, та включно по кінець травня 1993 року Представник заінтересованої особи Голованівської селищної ради в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Представник заінтересованої особи Голованівського сектору в судовому засіданні заяву не визнав з підстав зазначених в письмових поясненнях, зазначила, що заява є безпідставною та просила в задоволені заяви відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю заявника, син в 1987 році пішов до Наливайківської школи, в 4 класі вона забрала сина з України в Узбекистан та повернувся син в Україну із 1990 по 1993 рік навчався також в Наливайківській школі. Потім з 1993 по 1997 рік ходив до школи в Узбекистані, де і отримав паспорт громадянина Республіки Узбекистан. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона із заявником проживає в цивільнгому шлюбі з 2004 року по даний час. У них є спільний син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає в Польщі. В свідоцтві про народження відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, заявник батьком не записаний, оскілки не є громадянином України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник є чоловідом її сестри , в них народився син. Заявника занає з 2003 року і зі слів заявника їй відомо, що він жив в [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявник проживає в с. Межирічка зі своєю дружиною по сусідству. Заявник розповідав йому, що бажає отримати громадянство України, оскільки є громадянином Узбекистану. Розповідав, що жив в с. Наливайка, а потім його забрала в Р. Узбекистан його мати, де він з нею проживав. Згодом разом з матір`ю прихав в країну, де проживає по даний час. Заслухавши пояснення учасників справи, свідка та дослідивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] заявник надодився 14 січня 1980 року в м. Одеса Республіки УССР, батьками заявника є українці [PERSON] та [PERSON] ( а.с 12). Заявник є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією паспорта громадянина Узбекистан [NUMBER] , який виданий 27.03.1997, термін дії даного паспорта до 13.01.2005., в якому проставлена відмітка про прийняте рішення про примусове повернення 16.11.2017 та встановлено строк для виїзду 28 днів. (а.с 5-11). Як вбачається з довідки №01-30/208 від 30.11.2022 , виданої Голованівським ліцеєм ім. Т.Г. Шевченка, [PERSON] навчався в Наливайківській восьмирічній школі з 29.08.1987 по 01.01.1989 та з 31.08.1990 по 29.05.1993 (а.с.46) Згідно довідки №15/18-508 від 30.11.2022, виданої старостою Троянського старостинського округу №4, [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] по 1998 рік (а.с. 47). Однак даний доказ суд ставить під сумнів, оскільки з пояснень заявника, його представника, та його матері, з довідки Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка, слідує, що заявник не постійно проживав за вказаною у довідці адресою по 1998 рік, оскільки заявник народився в січні 1980 року в м. Одеса, та з його слів, після закінчення навчання мати повернулася разом з ним в с. Наливайка, тобто приблизно після червня 1980 року, з 29.08.1987 по 01.01.1989 та з 31.08.1990 по 29.05.1993 він навчався в Наливайківській школі, з 1993 року він з матір`ю виїхав в Республіку Узбекистан, де навчався у школі. Крім того, в даній довідці не вказано з якого часу заявник зареєстрований за вказаною адресою та коли знятий з реєстрації, та куди вибув. Згідно копії заяви [PERSON] від 16.06.2022, останній звернувся до Голованівського сектору управліення ДМС в Кіровоградській області про видачу йому паспорта громадянина України (а.с.16). Відповідно до листа Голованівського сектору від 16.09.2022 [PERSON] було повідомлено про те, що він має право порушити клопотання щодо оформлення набуття громадянства України та зазначено які необхідно надати особисто документи (а.с.15). Як вбачається з копії листа [PERSON] від 16.06.2022, останній звернувся до Посольства Республіки Узбекистан в України із заявою, в якій просить дозволити йому вийти з громадянства Республіки Узбекистан, однак відповіді на заначену заяву суду не надано. (а.с. 17). Копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , суд до уваги не бере, оскільки в свідоцтві батьком вказано [PERSON] , тобто суду не надано окази, що заявник має сина. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначені Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон № 2235-III). Відповідно до статті 3 Закону № 2235-III громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом № 2235-III (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», а також діти таких осіб, якщо на момент прибуття в Україну вони не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначені Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі Порядок № 215). Згідно із пунктом 7 Порядку № 215, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991, в тому числі: осіб, які за станом на 13.11.1991 проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24.08.1991 або за станом на 13.11.1991 відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Виходячи з положень пунктів 8-15 Порядку № 215, встановлення належності до громадянства України здійснюється відповідно до частини 1 статті 3\~Закону № 2235-III. Зокрема, пунктом 10 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 3\~Закону № 2235-III\~належності до громадянства України особа, яка за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України (далі ДМС) про те, що за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в\~неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування Проте, заявник є громадянином Республіки Узбекистан і документований паспортом громадянина Республіки Узбекистан серії [NUMBER] , копія якого долучена до заяви про встановлення факту постійного проживання на території України по справі. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI), іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Однак, частиною 1 статті 8 Закону № 2235-III передбачено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України\~«Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-XII (далі Закон № 1543-XII), або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Пунктом 24 Порядку № 215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до\~Закону № 1543-XII, або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина 1 статті 8\~Закону № 2235-III), подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм); в) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства для осіб без громадянства; - зобов`язання припинити іноземне громадянство для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації (далі рф) і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) порядку), для іноземців, які є громадянами рф та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності; - заяву про зміну громадянства для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у\~абзаці 1\~цього пункту. Таким чином, до заявника можуть бути застосовані положення статті 8 Закону № 2235-III та пункту 24 Порядку № 215. Разом із тим, відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Пунктом 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС) від 20.07.2015 № 844 (далі Порядок № 844) передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Згідно статті 1 Угоди між КМУ і Урядом Республіки Узбекистан про умови взаємних поїздок громадян, затвердженої постановою КМУ від 10.01.2002 № 11, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і прописки (реєстрації), що діють в цій державі. Пунктом 4 Порядку № 844 встановлено, що під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до\~Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС, затвердженої наказом МВС від 28.08.2013 № 825. На даний час заявник ухиляється від виїзду з України після закінчення терміну перебування та, відповідно, перебуває на території України з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Статтею 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону. Частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 10.11.2017 завідувачем Голованівського сектору заявника за порушення правил перебування в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини 1 статті 203 КУпАП (протокол від 10.11.2017 серії МКВ № 046305) та, відповідно до винесеної постанови, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначений штраф заявником сплачений (квитанція від 13.11.2017 № 0.0.890952704.1), постанова про накладення адміністративного стягнення заявником не оскаржувалась (а.с. 118-119). Згідно із\~пунктом 4\~Порядку №\~215,\~заяви та\~інші документи\~з питань\~громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, до територіального підрозділу ДМС за місцем проживання особи в Україні. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В даному випадку заявником не надано суду належних доказів, які б давали підстави вважати що той вжив усіх передбачених законом можливостей для виходу з громадянства Р. Узбекистан та отримати громадянства України, в позасудовому порядку. Заявником та його представником не надано суду підтверджуючих документів щодо дійсності звернення до посольства Республіки Узбекистан з цього приводу та отримання відповідей з вище вказаного посольства щодо неможливості його вирішення у відповіданості до норм міжнародного права (угод між Україною та Р.Узбекистан укладених з цього питання), які б давали суду законне права привести рішення про задовлення внесеної заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed