Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що 12.11.2005 року Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 12.11.2005 року зроблено відповідний запис № 64. Від шлюбу у сторін спільних дітей немає. У 2008 році відносини з відповідачем значно погіршились, між ними почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки та скандали, що були викликані різністю характерів. При вирішенні побутових питань сторони не могли досягти згоди, у зв`язку з різним відношенням до життя, різним підходам до ведення домашнього господарства. Внаслідок цього вони до 2009 року постійно перебували в напруженому стані. У 2009 році відносини між сторонами погіршились остаточно. З цього часу вони не підтримують шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. З 2009 року вони жодного разу не спілкувалися та не контактували. Позивач вважає перебування у шлюбу неможливим, тому просить розірвати шлюб, стягнути судові витрати з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , вбачається, що 12.11.2005 року Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 12.11.2005 року зроблено відповідний запис № 64. Дослідивши надані позивачем докази, суд доходить до висновку за необхідне розірвати шлюб. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 3 500,00 грн., зокрема, не надано\~ відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що\~ зареєстрований у встановленому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: approved