Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог (від 20.12.2022 вх. № 40176/22, а.с. 105-109 т. ІІ) позивачка просить суд: 1. Визнати право власності [PERSON] на частину майна, придбаного подружжям під час перебування у шлюбі, у порядку проведення його поділу: - 2/3 (28,53 кв.м загальної площі) однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (загальна площа - 42,80 кв. м); - 2/3 автомобіля Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] як відшкодування вартості частки спільного майна подружжя: - 2/3 (66,66%) оціночної вартості однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 1 040 901,52 грн. (загальною площею 42,80 кв. м, рік введення в експлуатацію будинку - 2010 рік), розмір частки 28,53 кв.м (згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.12.2022 (унікальний реєстраційний номер 201-20221217-0004808492); - грошову компенсацію частини від проданого відповідачем без згоди позивача майна (перереєстрація 24.09.2020 року в ТСЦ 8043, операція 340) - автомобіля Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску, в розмірі 66,66% (2/3) від ринкової вартості колісного транспортного засобу Ssang Yong Kyron (2,0 дизель, 2008 року випуску, АКПП, пробіг 115400 км) (відповідно до консультаційної довідки №1925/22 щодо ймовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу Ssang Yong Kyron, 2,0 дизель, 2008 року випуску, АКПП, пробіг 115400 км, дата дослідження - 19.10.2022) - 229 577,04 грн. 3. Судові витрати, понесені позивачем, в розмірі 1 500,00 грн. Сумарна ціна позову становить 1 271 978,56 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2001 року сторони уклали шлюб. У шлюбі у сторін народились троє дітей: - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя з відповідачем виявилося невдалим. Фактично як чоловік та жінка сторони не проживають, не ведуть сумісного господарства, не підтримують нормальних шлюбних відносин з 01.01.2018. Діти проживають разом зі позивачкою. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу було придбано: - квартира за адресою: [ADDRESS] , рік введення в експлуатацію будинку - 2010 р., реєстраційний номер права власності на нерухоме майно 31345501, власник - [PERSON] ; - автомобіль Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску; - трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 72,3 кв.м (договір купівлі-продажу 3786, 30.06.2010, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В), оціночна вартість на 08.10.2022 - 1886068,04 грн., яка оформлена відповідачем на ім`я рідного брата відповідача, [PERSON] , 1987 року народження. З вересня 2001 року до липня 2012 року відповідач з позивачем та двома спільними дітьми проживали в квартирі батьків позивача. Відповідач не витрачав кошти на харчування родини, взагалі не сплачував за послуги ЖКХ, харчувався повністю за рахунок батьків позивача та накопичував кошти на придбання квартири. Відповідач ніколи не пропонував зареєструвати позивача і дітей в квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки він придбав її на ім`я брата [PERSON] , хоча дохід брата не дозволяв придбати квартиру. Позивач весь період шлюбу з 2001 по 2020 рік працювала (паралельно на декількох місцях роботи), навіть була вимушена вийти на роботу з травня 2017 року, коли дитині було 6 місяців. Позивач стверджує, що будь-яке майно відповідач вважає лише своїм, його заробітна плата використовувалася лише ним у своїх інтересах, майно, яке він придбав протягом 19 років, перебуваючи у офіційному шлюбі з позивачем, він записував на інших осіб, зокрема, своїх батьків та брата. Збереження грошових коштів відповідачем здійснювалось на банківських рахунках, однак позивачці не було відомо ні про розмір таких вкладів, ні про мету накопичення та подальшого використання. Без відома позивачки та її дозволу відповідач здійснив продаж спільного майна подружжя, хоча майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить обом на праві спільної сумісної власності. Перереєстрація автомобіля Ssang Yong Kvron, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, здійснена відповідачем 24.09.2020 без згоди позивача. Згідно з об`явою в мережі інтернет виставлена відповідачем оціночна вартість Ssang Yong Kyron, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, становила 8200 дол. США. Позивачка вважає, що їїправо може бути захищене шляхом відшкодування коштів за відповідну частину у праві власності на автомобіль Ssang Yong Kyron, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до консультаційної довідки №1925/22 щодо ймовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу Ssang Yong Kyron, 2,0 дизель, 2008 року випуску, АКПП, пробіг 115400 км (дата дослідження - 19.10.2022), ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження становить 344 400 грн. На даний час відповідач є боржником перед позивачем з приводу аліментних зобов`язань за рішеннями суду. Всі троє дітей мають статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Будь-яких витрат на дітей, зумовлених додатковими потребами щодо стану здоров`я та розвитку дітей, відповідачем добровільно не здійснювалися та не здійснюються. Всі троє дітей мають захворювання, що потребують додаткових витрат. Всі троє дітей від народження мали патологічні стани, затримку мовного розвитку через пренатальну та пологову гіпоксію головного мозку, що потребувало підвищеної уваги, часу позивача, медичного спостереження та лікування (копії додаються). Старший син навчається в Національному медичному університеті на денній формі навчання та не має доходу, проживає разом з позивачем, проходить курси обстежень, лікування та реабілітації у зв`язку з вродженими вадами розвитку. Середня донька, [PERSON] , 2008 року народження, визнана дитиною з інвалідністю. Молодший син, [PERSON] , має ортопедичну, вроджену кардіологічну та гастроентерологічну патологію, рецидивуючі ацетонемічні стани, у зв`язку з чим проходить стаціонарне та амбулаторне лікування, потребує медикаментозної корекції та медичних обстежень. Позивач зазначає, що під час сумісного проживання в офіційному шлюбі, відповідач влаштовував скандали з приводу необхідності обстеження дітей за медичними показаннями та потреби в придбанні лікарських засобів і виробів медичного призначення для лікування дітей, не давав коштів на їх потреби у зв`язку зі станом здоров`я, постійно вдавався до фінансового насилля в родині, морального знущання, що було однією з причин, з якої позивач з трьома неповнолітніми дітьми залишили квартиру 01 січня 2018 року, яку придбав відповідач під час офіційного шлюбу, але записав її власником свого брата, [PERSON] . Позивач зазначає, що їй також відомі факти, що на ім`я батька відповідача [PERSON] (номер запису про право власності 22556566, дата державної реєстрації 21.09.2017, державний реєстратор - Бондаренко A.B., Філія комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва) придбана 3-кімнатна квартира, загальною площею 92,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1363826580000 (номер інформаційної довідки 5003006433516-8782250809 від 15.10.2021 року). Крім того, на ім`я батька відповідача 07.10.2019 (номер запису про право власності 33621492, державний реєстратор - приватний нотаріус Личина О.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ) зареєстровано машиномісце - гараж [ADDRESS] , загальна площа - 22 кв.м (інформаційна довідка 5003006433516-8782250808 від 15.10.2021). Також на ім`я батьків відповідача під час офіційного шлюбу позивача та відповідача, відповідачем була придбана земельна ділянка в с. Велика Бугаївка Васильківського району Київської області, де відповідач здійснив будівництво дачного будинку. Правова позиція відповідача 13 грудня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; зобов`язати позивачку подати до суду письмовий документ про те, що вона не має і не матиме в майбутньому майнових претензій до відповідача з приводу спільного майна подружжя; витрати, пов`язані із розглядом справи в суді, покласти на позивачку. Відповідач повідомляє, що у його власності знаходиться однокімнатна квартира загальною площею 42,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] , придбана через Фонд фінансування будівництва ХК «Київміськбуд» у період 2008-2010 років за кошти, які належали йому особисто. Орієнтовна ринкова вартість однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням терміну введення будинку в експлуатацію (2010), військового стану та загальної площі квартири 42,8 кв. м на 03.12.2022 складає 199010 гривень. Дана квартира була придбана в інтересах сім`ї, надалі відповідач планував подарувати зазначену квартиру [PERSON] після досягнення нею повноліття. Факт придбання даної квартири був відомий позивачці. Зазначене підтверджується показаннями позивачки, закріпленими у Протоколі допиту клієнта від 29.02.2020 її адвокатом Колесниковим І.В. Відповідача вважає хибними твердження позивачки про те, що він нібито приховував від неї придбані під час перебування у шлюбі активи, а позовні вимоги щодо стягнення на користь позивачки 2/3 від оціночної вартості вказаної, нею у позовній заяві, квартири - нікчемними. 01.01.2018 позивачка влаштувала істерику, забрала дітей і зникла в невідомому напрямі, не залишивши жодних письмових пояснень такого вчинку, жодної письмової інформації щодо її та дітей подальшого місця проживання, і, відповідно, унеможлививши досудове врегулювання потенційних спірних питань. Надалі позивачка відмовлялася від розмови при очних зустрічах 08.10.2018 та 15.11.2018, регулярно ігнорувала телефонні дзвінки та повідомлення відповідача. Жодних майнових претензій на даний об`єкт нерухомості позивачка в період 01.01.2018-17.11.2022 до відповідача не заявляла. У грудні 2008 року відповідачем в інтересах сім`ї було придбано автомобіль [PERSON] . Надалі автомобіль використовувався в інтересах сім`ї. Позивачка не мала водійського посвідчення і навичок керування транспортним засобом, тому автомобілем користувався відповідач одноосібно. Загалом в період з грудня 2008 року по 01.01.2018 відповідачем на придбання, вдосконалення, матеріально-технічне обслуговування даного автомобіля було витрачено 365424,49 грн. Внаслідок незадовільного технічного стану автомобіля [PERSON] та відсутності фінансової можливості підтримувати належний технічний стан автомобіля відповідачем було прийнято рішення продати відповідний автомобіль. Відповідач стверджує, що не міг отримати згоди позивачки щодо відчуження відповідного майна, оскільки будь-який зв`язок з нею був відсутній, фактичне місце проживання її та дітей йому невідоме і досі. Також відповідач звертає увагу суду, що в договорі купівлі-продажу автомобіля було вказано справжню суму, тоді як дану суму визначав саме продавець. При цьому позивачка як доказ своїх позовних вимог на 2/3 автомобіля [PERSON] в сумі 229577,04 гривні надає висновок ФОП [PERSON] щодо ймовірної ринкової вартості об`єкта дослідження станом на 19.10.2022. Висновок ФОП [PERSON] не містить ані підпису, ані печатки. Акт прийому-передачі виконаних робіт до Рахунку про надання інформаційно-консультаційних послуг № 1925/22 від 17.10.2022 не містить інформації, що відповідні інформаційно-консультаційні послуги є висновком ФОП [PERSON] щодо визначення ймовірної ринкової вартості об`єкта дослідження (автомобіля Ссанг Йонг Кайрон). Крім того, дата видачі висновку ФОП [PERSON] - 19.10.2022, а розгляд справи відбуватиметься в 2023 році. З урахуванням викладеного, позовні вимоги на 2/3 автомобіля Ссанг Ионг Капрон в сумі 229577,04 грн, заявлені позивачкою, на думку відповідача, є нікчемними. Відповідно, витрати позивачки у сумі 1500 гривень на послуги експерта-оцінювача [PERSON] , є такими, що мають бути покладені на позивачку. Проживання дітей з позивачкою саме по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності і часток подружжя при поділі спірної квартири позивачкою не доведено. При цьому позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Щодо трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] відповідач вказує, що вона не є активом, який придбаний під час перебування у шлюбі між позивачкою та відповідачем, а перебуває у власності іншої особи, тому не є спірним майном за позовом, поданим позивачкою. Відповідь на відзив позивача 20 грудня 2022 року позивачкою подано відповідь на відзив, в якій вона підтримує позовні вимоги та вказує, що у зв`язку з недобросовісністю відповідача та приховуванням майна відповідачем від позивача та спільних дітей, позивач за майже 20 років шлюбу, маючи трьох спільних дітей, жодного разу не мала можливості відвідати квартиру, що була придбана в шлюбі з відповідачем. Під час сумісного проживання в офіційному шлюбі, відповідач неодноразово заперечував право позивача на спільне майно подружжя, приховував документи на майно, здійснював придбання квартир, автомобілів, меблів, побутової та оргтехніки на ім`я найближчих родичів (які не мали достатніх джерел доходів), продаж спільного майна подружжя без згоди позивача (автомобіль). Відповідач вводив в оману позивача з приводу придбання квартир в шлюбі, їх продажу, принижував позивача, приховував майно та доходи, отримані під час перебування в шлюбі. Позивач зазначає, що коштів, які належали відповідачу особисто не існувало, оскільки офіційний шлюб позивач та відповідач уклали 15 вересня 2001 року, тому, придбання всього майна за період шлюбу з позивачем, було здійснено за дохід, отриманий під час шлюбу. Щодо оцінки майна позивачка вказує на п. 5 Розділу ІІІ Порядку ведення Єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року № 658 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2021 року за № 239/35861, з автоматичним присвоєнням кожній довідці унікального реєстраційного номера та не потребує ані підписів, ані печаток, ні QR-кодів. Позивачка наполягає, що без її відома та дозволу відповідач здійснив продаж спільного майна подружжя, хоча майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить обом на праві спільної сумісної власності, а саме в 2020 році відповідач здійснив зловживання правом співвласника, самовільно відчужив спільне майно (автомобіль) шляхом продажу в 2020 році. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Позивач вважає, що висновок ФОП [PERSON] - є належним чином оформленим та прошитим документом з печатками та підписами. Також 20.12.2022 позивачкою подано заяву про зменшення позовних вимог, про що зазначалося вище. Заперечення на відповідь на відзив відповідача 30 грудня 2022 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких він вказує, що позивачкою під час подання позовної заяви здійснена спроба умисно ввести суд в оману шляхом свідомого незаконного завищення позовних вимог, подання завідомо неправдивих відомостей з метою власного незаконного збагачення. У грудні 2018 року відповідачем на вимогу старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби району м. Києва Черухи О.М. була подана декларація про доходи, де було вказано, що у його власності знаходиться однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальна площа - 42,8 кв.м. Надалі, всупереч вимогам законодавства, завідомо усвідомлюючи неправомірність власних дій, позивачкою як доказ наявності спірного майна подружжя надано Довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості - двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , розмір частки, що оцінюється - 44,66 кв. м, загальною вартістю 1585622,05 грн (унікальний номер 201-20221112-0004354059 від 12 листопада 2022 року), яка нібито належить відповідачу. Відповідач вважає, що Довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості, отримана з Єдиної бази, не може вважатися належним доказом у справі про поділ манна подружжя в суді, а висновок експерта [PERSON] від 19.10.2022 містить в принципі неактуальні дані щодо вартості відповідного автомобіля. Відповідач стверджує, що позивачкою не надано жодного доказу, жодного математичного, документального розрахунку, який би підтверджував той факт, що розмір її матеріального забезпечення як заступника головного лікаря ЛКЛ № 9 м. Києва в сукупності з розміром грошового забезпечення в якості аліментів, який вона отримує від відповідача, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Більше того, позивачка вимагає стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей (лікування) за окремим позовом. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 31 травня 2023 року позивач підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Фактичні обставини справи встановлені судом [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1192. Позивач стверджує, що з 01.01.2018 вони з відповідачем разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Вказана обставина також визнається відповідачем. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2020 у справі № 754/1363/20 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. 17.08.2018 Деснянським районним судом міста Києва видано судовий наказ № 754/11061/18, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2021 у справі № 754/12891/20 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей - задоволено частково. Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . У задоволенні інших вимог позову відмовлено. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжя набуло на праві спільної сумісної власності таке майно: 1) 10.12.2008 - автомобіль Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску, який відчужено відповідачем 24.09.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2020/2218144 (а.с. 21 т. ІІ, а.с. 198 т. І). 2) 27.08.2010 - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,80 кв.м. житлова площа 17,80 кв.м, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 22.07.2010, виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.06.2010 № 867-С/КІ, та Інформаційною довідкою № 316207119 від 28.11.2022, реєстраційний номер майна 31345501 (а.с. 195-197 т. 1). Щодо вимоги про визнання право власності позивачки на частину майна, придбаного подружжям під час перебування у шлюбі, у порядку проведення його поділу Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.. Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункту 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Відповідно до частини першої статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 22 - 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема (але не виключно) на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації. Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). При цьому обрання судом варіанту поділу спільного майна, зокрема того, який найбільше відповідає інтересам обох сторін, враховує установлений між сторонами порядок користування цим майном, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позов пред`явлено саме про поділ спільного майна подружжя і суд вирішив спір саме в межах цих вимог із застосуванням комбінації способів поділу майна, передбачених законом, та визначив спосіб, який, за установлених у цій справі обставин, є найбільш прийнятним та дієвим, а також відповідає засадам розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 756/13997/15, провадження № 61-13936св21). Судом встановлено, що майно, а саме автомобіль Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску, та однокімнатна квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідач не надав доказів придбання вказаного майна за рахунок особистих коштів, а також презюмується, що таке майно належить подружжю в рівних частках. Позивачкою одночасно заявлені вимоги про визнання за нею права власності на 2/3 частки майна та про стягнення з відповідача на її користь відшкодування вартості 2/3 частки цього ж майна, тобто фактично позивачка просить визнати її право власності та стягнути на свою користь 133% (або звичайним дробом - одну цілу одну третю) частки майна, тоді, коли все майно становить 100% (або звичайним дробом одну цілу). Наведений позивачкою поділ майна є помилковим. Таким чином, визначені позивачкою способи захисту за ст. 71 СК України та за ст. 364 ЦК України є взаємовиключними. Ефективним способом захисту прав позивачки щодо поділу спільного майна суд вважає стягнення з відповідача на її користь відшкодування вартості частки спільного майна з огляду на неподільність об`єкта нерухомості (однокімнатної квартири) та користування цим об"єктом саме відповідачем, а також з огляду на відчуження відповідачем рухомого майна (автомобіля). Виходячи з цього вимоги, про визнання права власності на майно за позивачкою є неефективними та не доцільними з огляду на фактичні обставини, встановлені судом. Щодо визначення часток у спільній сумісній власності подружжя Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також частиною третьою статті 70 СК України визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду від 10.06.2021 у справі № 754/12891/20 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою, а також судовим наказом від 17.08.2018 у справі № 754/11061/18 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання трьох дітей. Старший син [PERSON] , [INFO] , на час розгляду даної справи є повнолітнім, проживає з разом з позивачкою. Матеріали справи також містять докази сплати відповідачем аліментів на утримання дітей (а.с. 218-225). Доказів того, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження щодо виконання судового наказу № 754/11061/18 від 17.08.2018 матеріали справи не містять. Також матеріали справи підтверджують, що стан здоров`я дітей вимагає від позивачки додаткових витрат на лікування, однак доказів того, що сума аліментів є недостатньою для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей матеріали справи не містять. Слід зазначити, що такі витрати можуть бути розцінені, як додаткові витрати на утримання дітей. Отже, суд не встановив обставин, які б доводили необхідність збільшення частки майна позивачки в спільному сумісному майні подружжя, адже нею не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 70 СК України, та не спростовано презумцію рівності часток подружжя. Таким чином, при визначенні відшкодування вартості частки позивачки у спільному сумісному майнв подружжя суд виходить з того, що частки подружжя є рівними та кожному з них належить по 1/2 частки майна подружжя. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування вартості частки спільного майна подружжя Як зазначалося вище, під час перебування у шлюбі сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,80 кв.м, житлова площа 17,80 кв.м, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 22.07.2010, виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 24.06.2010 № 867-С/КІ, та Інформаційною довідкою № 316207119 від 28.11.2022 (а.с. 195-197 т. І). Відповідно до Довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості № 201-202212177-0004808490 від 17.12.2022 (а.с. 99-101 т. ІІ), сформованої відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року за № 658, вартість квартири [ADDRESS] становить 1 561 534,70 грн. Відповідачем визнається факт того, що вказана квартира була придбана в період шлюбу, однак відповідач заперечує визначену позивачкою вартість даного об`єкта майна та вважає, що орієнтовна вартість квартири становить 199010,00 грн. (а.с. 52 т.ІІ). 09 березня 2021 року набрав чинності наказ Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24 «Про внесення змін до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2021 року за № 239/35861, та застосовується з 29 червня 2021 року. Для цілей обчислення доходу платника податку фізичної особи від продажу (обміну) нерухомого майна, а також доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок майна (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого обчислюється за нульовою ставкою), доходу, отриманого за іншими правочинами, за якими здійснюється перехід права власності на нерухомість, дохід за якими підлягає оподаткуванню у випадках, передбачених Податковим кодексом України, необхідно визначити оціночну вартість об`єкта нерухомості або ринкову вартість об`єкта нерухомості. Отже, довідка про оцінку вартості об`єкта нерухомості № 201-202212177-0004808490 від 17.12.2022 є належним та допустимим доказом для визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості. Водночас, наданий відповідачем скріншот оціночної вартості однокімнатної квартири, загальна площа 42.8 кв. м. в Деснянському районі м. Києва від 03.12.2022 з сайту realt.ua не може вважатися доказом у розумінні ст. 77, 79 ЦПК України (а.с.52 т.ІІ). З огляду на викладене, у порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію 1/2 (однієї другої) частки спільного майна подружжя від оціночної вартості однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що становить 780 767,35 грн. Також сторонам на праві спільної сумісної власності належав автомобіль Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску, який відчужено відповідачем 24.09.2020 на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2020/2218144. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною третьою статті 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Відповідно до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач надавала згоду на продаж автомобіля, а відповідач своєю чергою зазначає, що не міг отримати такої згоди, оскільки не спілкувався з дружиною. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач використав кошти з продажу автомобіля в інтересах сім`ї. Отже, відповідач самостійно, без згоди позивачки, здійснив продаж автомобіля Ssang Yong Kyron, номерний знак: [NUMBER] , 2008 року випуску, що був спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується договором купівлі-продажу № 8043/2020/2218144 від 24.09.2020 (а.с. 198, 199 т. І), у зв`язку з чим встановити дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи суд позбавлений можливості. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15- ц (провадження № 61-9018сво18). Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на консультативну довідку №1925/22 щодо ймовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу Ssang Yong Kyron, 2,0 дизель, 2008 року випуску, АКПП, пробіг 115400 км. Станом на 19 жовтня 2022 року, згідно з якою ймовірна ринкова вартість вказаного автомобіля становить 344200,00 грн. за порівняльним методом (а.с. 77-86 т. І). Відповідно до пункту 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. Таким чином, визначення ринкової вартість автомобіля здійснено відповідно до Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Відповідач іншого висновку щодо вартості спірного майна на час звернення позивачки з даним позовом до суду не надав. Отже, суд приходить до висновку, що у порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію від проданого автомобіля SsangYong Kyron, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, в розмірі 1/2 (однієї другої) частки від ринкової вартості колісного транспортного засобу, що становить 172 200,00 грн. З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме сумарно підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у порядку поділу майна 952967,35 грн. грошової компенсації частки спільного майна подружжя. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Позивач вказує, що під час розгляду справи понесла витрати у розмірі 1500,00 грн., а саме за отримання консультаційної довідки щодо ймовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу [PERSON] , 2,0 дизель, 2008 року випуску, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт до Рахунку про надання інформаційно-консультаційних послуг №1925/22 від 17.10.2022. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 9529,67 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial