Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Сарненської міської ради Рівненської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства [PERSON] , яка померла [INFO] та померлим [INFO] [PERSON] , в житловому будинку [ADDRESS] протягом більше п`яти років. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 2,43 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №089267, виданий Сарненською районною державною адміністрацією Рівненської області 20.08.2004 року. Спадкоємцем після смерті [PERSON] була її донька [PERSON] , яка постійно з нею проживала та успадкувала в порядку спадкування за законом земельну ділянку площею 2,43 га. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 1,79 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №070158, виданий Сарненською районною державною адміністрацією Рівненської області 20.08.2004 року. [INFO] помер брат позивача [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 1,85 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №070165, виданий Сарненською районною державною адміністрацією Рівненської області 20.08.2004 року. У 6-місячний строк, після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки на час смерті [PERSON] не мав інших близьких родичів. Нотаріус повідомив, що у позивача відсутні належні докази на підтвердження того, що [PERSON] набув право власності на дві земельні ділянки площею 2,43 га та 1,79 га право власності на які підтверджується Державними актами після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги. Позивач зазначає, що [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , проживав з нею та вів спільне господарство з 1974 року до [INFO] - часу смерті [PERSON] . В зв`язку з викладеним в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно та вимушений звернутися за захистом права до суду. Позивач згідно заяви позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача Сарненської міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 09.03.2004 року [PERSON] померла [INFO] . Згідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 08.10.2007 року [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 13.09.2010 року [PERSON] помер [INFO] . Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №089267 підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,43 га на території Любиковицької сільської ради Сарненського району. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №070158 підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,79 га на території Любиковицької сільської ради Сарненського району. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №070165 підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,85 га на території Любиковицької сільської ради Сарненського району. Згідно довідки №684 від 07.09.2022 року на день смерті [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №685 від 07.09.2022 року на день смерті [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №686 від 07.09.2022 року на день смерті [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований: [PERSON] . Заявою від 28.09.2022 року [PERSON] , [INFO] зазначила, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Відповідно до заяви від 28.09.2022 року [PERSON] , [INFO] зазначила, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. З довідки виконавчого комітету Сарненської міської ради (Старостинський округ №11) №13/11-694 від 28.09.2022 року вбачається, що згідно погосподарських книг №2 с. Любиковичі 1974-1976 роки, №2 с. Любиковичі 1977-1979 роки, №2 с. Любиковичі 1980-1982 роки, №2 с. Любиковичі 1983-1985 роки, №2 с. Любиковичі 1986-1990 роки, №4 с. Любиковичі 1991-1995 роки, №2 с. Любиковичі 1996-2000 роки, №1 с. Любиковичі 2001-2005 роки, №2 с. Любиковичі 2006-2010 роки [PERSON] , [INFO] проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 26.11.1956 року [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного сану громадян про дежавну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 129/2115/15-ц). При зверненні до суду позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаних обставин факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач посилалася на надані суду письмові докази. В той же час, вищенаведені обставини, які слід довести, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та на які у позовній заяві посилався позивач не підтвердженні достатніми засобами доказування. Суд враховує, що саме на позивача покладений обов`язок доказування вищевказаного факту належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Дослідивши вищевказані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] протягом більше п`яти років. Так, вищевказаними доками не доведено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу вищевказаних осіб, що передбачає: спільний побут; взаємні права та обов`язки, зокрема, наявність спільного бюджету, спільне харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги та інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження вищевказаних вимог. Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Достатність доказів їх належність та допустимість, встановлюється при розгляді справи по суті, відсутність достатніх належних та допустимих доказів є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Із приводу заяв [PERSON] та [PERSON] , то суд враховує, що дані докази мають враховуватися судом лише при оцінці достовірності їх показань та їх значення у сукупності з іншими доказами у справі. Окрім того, стороною позивача не було заявлено клопотання про допит даних осіб як свідків. Щодо довідок №684, 685, 686 від 07.09.2022 року, що видані Любиковицьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області, то зазначені відомості в довідках не відповідають відомостям погосподарських книг щодо власника господарства, а саме: [PERSON] , а також членів сім`ї: [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зазначеної сукупності наявних в матеріалах справи доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства померлими протягом п`яти років між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] не достатньо, а отже цей факт в судовому засіданні не встановлений, і документально не підтверджений, що виключає можливість задоволення позову, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed