Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 98000,00 грн. та витрати сплаченого судового збору в розмірі 2681,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2170683. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе Пов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВМW», реєстраційний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим. Термін дії Полісу №АМ/2170683 - з 21.12.2017 р. до 20.12.2018 р. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Франшиза, на суму якої завжди зменшується страхове відшкодування - 2000 грн. 07 грудня 2018 р., о 18-45 годині відповідач [PERSON] , керуючи забезпеченим транспортним засобом по м-н 5 Зарічний в м. Кривий Ріг, в районі е/о №26/89, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, не застосував міри до зменшення швидкості, виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на перешкоду у вигляді «Бетонної огорожі автостоянки», частина якої розлетілась та завдала шкоди іншим автомобілям, які знаходилися на ній, у т.ч. і Автомобілю Nissan Primera, р.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Після вчинення ДТП, [PERSON] залишив місце ДТП. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2019 року по справі 212/1/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (з урахуванням постанови суду від 04 лютого 2019 року про виправлення описки у прізвищі потерпілої особи), а постановою цього ж суду від 16 січня 2019 року по справі 212/2/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Враховуючи, що [PERSON] керував транспортним засобом, забезпеченим Полісом №АМ/2170683 ПрАТ «УПСК», [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за завданий з вини [PERSON] збиток. Листом від 06 лютого 2019 р. №443/18 ПрАТ «УПСК» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби можуть використовуватися виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну для їхніх особистих потреб, а [PERSON] не є такою особою, отже, не може вважатися особою, яка на правомірній підставі керувала забезпеченим транспортним засобом. Однак, Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2019 року по справі №212/4503/19 (з урахуванням ухвали від 21 листопада 2019 року про виправлення описки в даті ухвалення рішення) задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та ПрАТ «УПСК»; стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь [PERSON] 98000,00 грн. страхового відшкодування (100 000,00 грн. ліміт відповідальності - 2000,00 грн. франшизи) та 980,00 грн. сплаченого судового збору; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 61718,33 грн., з яких 59718,33 грн. матеріального збитку та 2000,00 грн. франшизи та 617,00 грн. судового збору. Під час розгляду справи було встановлено, що загальний розмір збитку, завданий [PERSON] відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №359/18 з визначення матеріального збитку від 27 грудня 2018 року, складеного судовим експертом Рейнюк А.В., складає 159718,33 грн. Враховуючи, що ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК» за вирахуванням франшизи складає 98000,00 грн. (100 000,00 грн. - 2000,00 грн.), суд 98 000,00 грн. стягнув з ПрАТ «УПСК», а різницю між 159718,33 грн. та 98 000,00 грн. поклав на [PERSON] , як винувату особу. 11.01.2020 року по зазначеній справі було видано виконавчий лист, а 11.02.2020 року відповідно до Страхового акту від 10.02.2020 р. №ОЦ/207/000/20/0001 та платіжного доручення №9567 ПрАТ «УПСК» добровільно виконала рішення суду, сплативши 98000,00 грн. на рахунок [PERSON] . Відповідач добровільно не бажає відшкодувати понесені позивачем витрати, тому останній вимушений звернутись з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 25 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю його представника, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місце проживання (перебування), крім того, шляхом здійснення оголошення на офіційному сайті "Судова влада". Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог\~ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Водій [PERSON] , 07 грудня 2018 року, в 18-45 годині, керуючи автомобілем «ВМW» н.з [NUMBER] по м-н 5 Зарічний в м.Кривий Ріг, в районі е/о №26/89, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, не застосував міри до зменшення швидкості, виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на перешкоду у вигляді «Бетонної огорожі автостоянки», частина якої розлетілись та завдали механічних пошкоджень автомобілям: «Nissan Primera» н.з. [NUMBER] - [PERSON] , «ВАЗ -2110» н.з. [NUMBER] - [PERSON] , «ВАЗ-21099 н.з. [NUMBER] - [PERSON] , «Nissan Juke» н.з. [NUMBER] - [PERSON] , «ВАЗ Калина» н.з. [NUMBER] , «Hyundai Sonata» н.з. [NUMBER] [PERSON] , « КІА Sportage» н.з. [NUMBER] [PERSON] , «Nissan Qashgai» н.з. [NUMBER] - ТОВ «Сучасна сертифікація моінпенція», «SKODA Super BБ» н.з. [NUMBER] - [PERSON] . Внаслідок ДТП був травмований пасажир автомобіля [PERSON] , вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було спричинено матеріальну шкоду. Своїми діями водій [PERSON] , згідно протоколу, порушив п.п.12.1,12.3 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП Вказані обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року, якою [PERSON] визнано винним\~ у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст.\~124 КУпАП. Вказаною постановою притягнуто\~ [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.\~124,\~ з застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень. Крім того, 07 грудня 2018 року, в 18-45 годині, керуючи автомобілем «ВМW» н.з [NUMBER] по проїзній частині м-н 5 Зарічний в м.Кривий Ріг, в районі е/о №26/89, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого залишив місце ДТП. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.10 а, б, е, г\~Правил дорожнього руху\~та вчинив правопорушення, передбачене\~ст. 122-4 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року, якою [PERSON] визнано винним\~ у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 122-4 КУпАП. Вказаною постановою притягнуто\~ [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 122-4\~КУпАП\~із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень. 20 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АМ/2170683, згідно з яким об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу ВМW 3, р.н. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе Пов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВМW» н.з. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Враховуючи, що [PERSON] керував транспортним засобом, забезпеченим Полісом № АМ/2170683 ПрАТ "УПСК", [PERSON] звернувся до ПрАТ "УПСК" із заявою про виплату страхового відшкодування за завданий з вини [PERSON] збиток. Листом від 06 лютого 2019 р. №443/18 ПрАТ «УПСК» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби можуть використовуватися виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну для їхніх особистих потреб, а [PERSON] не є такою особою, отже, не може вважатися особою, яка на правомірній підставі керувала забезпеченим транспортним засобом. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь\~ [PERSON] \~98 000,00 грн. страхового відшкодування, 980,00 грн. судового збору. Стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 61 718 грн. 33 коп., з яких 59 718, 33 сума матеріального збитку, а 2000 грн. 00 коп. франшиза та судові витрати у сумі: 617,00 грн. - витрати на судовий збір. На підставі страхового акту № ОЦ/207/000/20/0001 від 11.02.2020 року Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», яке є страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~\~виплатило [PERSON] , який є потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася за його та забезпеченого транспортного засобу Страхувальника участі і мала місце 07.12.2018 року, страхове відшкодування в розмірі 98000,00 грн. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. За\~статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). За правилом пункту 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 Закону № 1961-IV\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом\~Закону № 1961-IV\~(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки Позивач покрив збитки замість відповідача, то [PERSON] , як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Відповідач [PERSON] не подав належні і допустимі докази на спростування позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до\~ [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню повний розмір сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved