Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся у суд з зазначеним позовом до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 25 вересня 2019 року між ним та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» укладено договір № 25-09-2019-2/1 купівлі-продажу обладнання та специфікацію№ 1 до нього. Після укладення договору купівлі - продажу було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 25-09-2019-2/2 від 25.09.2019 та специфікацію до нього. Пунктом 3.1. договору визначена ціна обладнання 121350 грн, що є еквівалентом 5000 доларів США. Відповідно до договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,33 % в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, з щомісячною капіталізацією- додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу суми щомісячних нарахованих відсотків ( п.п.4.1,4.3) Дата повернення всієї загальної суми орендних платежів за 1 рік та обов`язкового викупного платежу припадає на 367 день, саме до 25.09.2020. Разом з тим, з моменту укладення зазначених договорів, він не отримував жодних щомісячних платежів від ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА». 27 липня 2020 року він направив лист до відповідача з вимогою виплатити йому суму обов`язкового викупного платежу та суму несплаченої орендної плати. Проте, відповідачем зазначена вимога виконана не була, кошти не повернуті. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» на його користь суму обов`язкового викупного платежу в розмірі 5000 доларів США та заборгованість з орендної плати за договором у сумі 2396,59 доларів США та розірвати вищезазначений договір оренди. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2021 матеріали цивільної справи направлено до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 справу передано у провадження судді Оксюти Т.Г. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2023 справу передано у провадження судді Усатової І.А. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, який направлявся відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 вересня 2019 року між ним та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» укладено договір № 25-09-2019-2/1 купівлі-продажу обладнання та специфікацію № 1 до нього. Після укладення договору купівлі - продажу було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 25-09-2019-2/2 від 25.09.2019 та специфікацію до нього. Згідно п.п. 3.1-3.4 договору купівлі - продажу ціна обладнання складає 121350 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США, оплата покупцем ціни обладнання здійснюється у безготівковій формі або іншим способом, що не суперечить чинному законодавству України протягом ( одного) банківського дня з моменту підписання даного договору. Право власності на обладнання переходить до покупця в момент підписання даного договору та специфікації і за умови виконання останнім повної оплати ціни обладнання, вказаної в п. 3.1 даного договору. Відповідно до п.1 додатку №1(специфікація) до вищезазначеного договору купівлі - продажу обладнання продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме: зарядні пристрої(станції) для електромобілів. Відповідно до п.4.1 договору оренди обладнання з обов`язковим викупом розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,33 % в місяць від загальної вартості об`єкту оренди. Відповідно до п. 4.3 цього ж договору виплата орендних платежів протягом 365 днів з дати заключення договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу у розмірі 1592 долара США та до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті на 366 день з дати укладення цього договору, а саме 25.09.2020. Дата повернення всієї загальної суми орендних платежів за 1 рік та обов`язкового викупного платежу припадає на 366 день, саме до 25.09.2020. З позову вбачається, що з моменту укладення зазначених договорів, позивач не отримував жодних щомісячних платежів від ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА». Позивач просить стягнути 5000 доларів США - вартість обладнання, 1592 дол. США - загальна сума обов`язкового викупного платежу та відсотки за період з 25.09.2020 по 25.02.2021 у сумі 804,59 доларів США. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.1. договору орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами визначеними у цьому договорі не пізніше ніж за 2 місяці до дати обов`язкового викупу. Пунктом 8.1. в свою чергу визначено, що Орендар зобов`язується викупити Об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або Достроково в будь-який час на вимогу Орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адрес, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому Договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нараховано до умов цього Договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 5000 (п`яти тисяч) доларів США, відповідно до НБУ на день повернення коштів. 27 липня 2020 року позивач направив лист до відповідача з вимогою виплатити йому 5000 доларів США. З позову вбачається, що відповідачем зазначена вимога виконана не була. Відповідачем орендна плата і не сплачена та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено. Вбачається, що відповідачем вимоги договору № 25-09-2019-2/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконано, зокрема, орендну плату у повному обсязі не сплачено та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума обов`язкового викупного платежу в розмірі 141 250,00 грн., виходячи з курсу НБУ на 25.09.2020, а саме 28,25 грн. за долар. Що стосується стягнення суми обов`язкового викупного платежу у доларах та стягнення відсотків у доларовому еквіваленті суд зазначає наступне. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Тобто стягненню підлягає вартість обладнання в сумі 141 250.00 грн.. Підсумовуючи вищевикладене, стягненню підлягає: 141 250.00 грн. - вартість обладнання, 1592 дол. США - загальна сума обов`язкового викупного платежу та відсотки за період з 25.09.2020 по 25.02.2021 у сумі 14137,3 грн. (( 121350х2,33:100) х5). Що стосується позовної вимоги про розірвання договору № 25-09-2019-2/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом суд зазначає наступне. Згідно п.3.1. зазначеного договору термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 25 вересня 2020 року , а згідно п.5.1 дія даного договору припиняється внаслідок закінчення терміну його дії. Отже, строк дії договору закінчився 25.09.2020. Проте з позовною заявою про розірвання договору позивач звернувся у березні 2021 року, тобто після закінчення строку дії цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17. Дійсно, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна вимога про розірвання договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 25-09-2019-2/2 від 25.09.2020 не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд звертає увагу, що на момент ухвалення рішення, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Outcome: partial