Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

11.10.2022р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 30.11.2018р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] , але згодом з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя і шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, син проживає біля неї. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, на примирення вона не згодна, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Дубінчук Ж.М. не з`явилися, остання подала до суду заяву, в якій позов [PERSON] підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути за їх відсутності (а.с.18, 21, 31). Відповідач, який є належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в засідання також не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Разом з тим, у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 30.01.2023р., відповідач заявив клопотання про призначення йому з позивачкою строку для примирення, яке ухвалою суду від 30.01.2023р. було задоволено і подружжю надано чотирьохмісячний строк для примирення, а провадження у справі у зв`язку з цим зупинено (а.с.26). Ухвалою суду від 05.05.2023р. провадження у справі було поновлено за клопотанням позивачки та її представника, в якому зазначалося, що відповідач протягом строку, наданого судом на примирення, не вчинив жодної дії на примирення і збереження сім`ї, з сином не спілкується, а також припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, позивачці стало відомо, що відповідач має подружні стосунки з іншою жінкою, яка чекає від нього дитину, з огляду на що на примирення вона категорично не згодна (а.с.31). Враховуючи, що відповідач не вчинив протягом строку на примирення дій на збереження сім`ї, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Також, відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначене положення кореспондується зі ст.16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Частинами 3, 4 ст.56 цього Кодексу передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч.2 ст.104 СК України). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як встановлено ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказував на те, що бажає зберегти сім`ю, однак, як убачається з письмових пояснень позивачки, наданих нею до суду 02.05.2023р., відповідач протягом наданого судом строку на примирення не вчинив жодних дій на примирення з нею (а.с.31). Крім того, відповідач на час розгляду даної справи всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не довів суду жодної обставини проти розірвання шлюбу, що свідчить про його небажання зберегти шлюб. Разом з тим, укладання шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановив, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, син проживає біля позивачки і остання на примирення категорично не згодна. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи, що позивачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.113 СК України, щодо вибору прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що вона надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею за подання до суду цієї заяви судовий збір в сумі 992,40грн.. Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved