Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Представник позивача-адвокат Сільченко О.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою, з урахуванням зміненого предмету позову, до відповідача про встановлення факту, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була його дружиною та визнання за ним права на завершення приватизації в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,7000га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (колишньої Бруслинівської сільської ради, Літинського району Вінницької області). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 0,700га, кадастровий номер 0522481300:01:000:0088. Розпорядженням №177 від 24.05.2004 року [PERSON] (так у документі) затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,7000га з видачею Державного акту на території Вербівської сільської ради. Цим розпорядженням їй передано у власність вказану земельну ділянку, проте за життя Державного акту на її ім`я не було оформлено, що є перешкодою реалізації спадкових прав. Зазначає, що позивач є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. Проте, в свідоцтві про смерть та в документах на землю ім`я дружини зазначено « [PERSON] », в свідоцтві про одруження її ім`я зазначено « [PERSON] », що створює перешкоду у спадкуванні. Відповідно до Словника-довідника «Власні імена людей» (За ред. В.М.Русанівського НАН України, Ін-т мовознав. ім. О.О.Потебні - 3-тє вид. Наукова думка, 2005 - 334с.) [PERSON] скороч. варіант імені [PERSON], що став документальним, за іншим тлумаченням - запозичене з фр.: Pauline - жін. ім`я до чол. [PERSON], що відповідає іменам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тобто, державні та інші органи, що оформляли за життя його дружини різні документи, змінили прізвище через однакове його значення як вказано в Словнику-довіднику, не надали цьому значення, не розуміючи, що таке стає перешкодою в прийнятті та оформленні спадщини та іншому. Коли він звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину, отримав письмове роз`яснення про неможливість оформити спадщину з підстав, зазначених у ньому, що змушує його звернутися до суду. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2023 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.02.2023, яке відкладено на 16.03.2023. Ухвалою від 16.03.2023 замінено первісного відповідача та притягнуто в якості відповідача Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області, підготовче судове засідання відкладено до 06.04.2023. Ухвалою від 06.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.05.2023. Протокольною ухвалою від 05.05.2023 судом ухвалено повернутись до стадії підготовчого судового засідання, яке відкладено на 12.05.2023. Ухвалою від 12.05.2023 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову, вирішено розглядати справу з урахуванням зміни предмета позову, підготовче засідання відкладено на 01.06.2023. Представник позивача адвокат Сільченко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області через канцелярію суду надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника. Літинська селищна рада проти заявленого позову не заперечує. Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. З`ясувавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з таких підстав. Із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних в судовому засіданні встановлено, що вони добре знають позивача та покійну [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки вони є їх сином та сусідкою. Підтвердили, що [PERSON] була для [PERSON] дружиною, з якою останній був у шлюбі, вони спільно проживали та вели спільне господарство до самої смерті дружини. Свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] ще з дитинства та в с. Бруслинів останню увесь час називали « [PERSON] ». Свідки підтвердили, що інших осіб з вказаним ім`ям та по батькові в селі не було. [PERSON] , 1948 року народження, [INFO] одружився із [PERSON] , 1952 року народження, (так у документі), прізвище дружини після одруження « [PERSON] », згідно свідоцтва про одруження (а.с.5). [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 жовтня 2004 року Вербівською сільською радою Літинського району Вінницької області (а.с.6). [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована на території Літинської селищної ради за адресою: [ADDRESS] (до адміністративної реформи Літинського) району Вінницької області. За даною адресою разом із спадкодавцем був зареєстрований чоловік померлої - [PERSON] , [INFO] , згідно довідки №930 виданої 05.10.2022 виконкомом Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.25). Розпорядженням №177 від 24.05.2004 року затверджено проект відведення земельних ділянок у власність та видачу державних актів на право власності на землю працівникам соціальної сфери, які проживають на території Вербівської сільської ради. Цим розпорядженням [PERSON] (так у документі) передано у власність земельну ділянку площею 0,7000га для ведення особистого селянського господарства на території Вербівської сільської ради Літинського району, згідно архівного витягу №01.3-16/118 від 17.02.2023 (а.с.26). Земельна ділянка площею 0,700га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Бруслинівської сільської ради Вінницького (Літинського) району Вінницької області, має кадастровий номер 0522481300:01:000:0088, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500935182022 від 06.10.2022 (а.с.8-10). Листом №842/01-16 від 08.12.2022 Літинською державною нотаріальною конторою роз`яснено [PERSON] щодо порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зокрема зазначено, що спадщину після смерті спадкодавиці прийняв її чоловік [PERSON] , так як був зареєстрований та проживав разом із спадкодавицею на день смерті за однією адресою. Згідно алфавітних книг обліку спадкових справ Літинської державної нотаріальної контори станом на 08 грудня 2022 року спадкової справи на майно померлої [INFO] [PERSON] не заведено. У зв`язку з відсутністю документів, які би підтверджували шлюбні відносини із спадкодавицею та документів, які би підтверджували право власності спадкодавиці на це майно, відсутні законні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] . Позивачу рекомендовано звернутись до суду для захисту своїх прав (а.с.11). Відповідно до ч.1 п.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Дослідивши матеріали справи, врахувавши визнання позову відповідачем, заслухавши пояснення позивача та показання свідків, даних у судовому засіданні, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити в частині встановлення факту та встановити факт родинних відносин, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту і заявником надано достатньо доказів для підтвердження такого факту та доведено мету встановлення факту родинних відносин - оформлення спадкових прав. Крім того, згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином позивач прийняв спадщину після смерті своєї дружини в силу ст.1268 ЦК України. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, що померла до її спадкоємців , а ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Державний акт на земельну ділянку спадкодавцем за життя не був виготовлений, а лише розпочата процедура приватизації, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, визнання позову відповідачем, задоволення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити і в частині визнання за позивачем права на завершення приватизації на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Одночасно, зважаючи на відповідну позицію позивача, суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за останнім.

Outcome: approved