Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2021 року звернулася доМосковського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ,зареєстрований 04.03.2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №143; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щорічно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 04.03.2011 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу відносини між [PERSON] та [PERSON] почали поступово розладжуватись. Між подружжям втрачено почуття любові, зникли порозуміння, взаємоповага та взаємопідтримка. На основі цього виникали постійні конфлікти та суперечки на побутовому рівні, через що вести спільний побут стало неможливим. Позивач та відповідач неодноразово намагалися порозумітись та налагодити сімейні відносини, проте спроби виявились безрезультатними. З літа 2021 року подружжя перестало проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один про одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На примирення не згодна. Крім того, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем. Мати сприяє розумовому, фізичному, духовному та соціальному розвитку дітей, намагається забезпечити їх всім необхідним, аби вони були здоровими, одягненими та відчували себе повноцінно в житті. Витрати позивачки на утримання спільних з відповідачем дітей на місяць складають: харчування + одяг + здоров`я + розвиток та навчання + інші витрати + відпочинок: 4000 грн. + 1967,5 грн. + 900 грн. + 1200 грн. + 1000 грн. + 916 грн. = 10083,50 грн. 10083,50 грн. по 50% для кожного з батьків - 5041,75 грн./місяць. [PERSON] не має можливості самостійно забезпечити належний рівень життя дітям. Відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним, отже спроможним сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Однак матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Його участь у матеріальному забезпеченні дітей, на даний момент, обмежується лише оплатою гуртків. На утриманні відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. З огляду на викладене, позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, в якому просить застосувати строк для примирення сторін, відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що він не згоден, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам малолітніх дітей подружжя. Твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей не відповідає дійсності. З моменту народження діти перебувають на його повному та постійному утриманні. Копіями чеків, які додаються до відзиву, відповідач підтверджує частину своїх витрат на матеріальне забезпечення дітей під час їх окремого проживання від нього на суму 19800 грн. Ця частина не включає оплату гуртків, яка окремо за два місяці становить 7980 грн. Крім того, його щомісячні витрати на пальне для транспортування дітей складають більше 4000 грн. Розірвання шлюбу та стягнення аліментів погіршить становище відповідача в плані його спілкування з дітьми, дозволить позивачці в односторонньому порядку перевести дітей до іншої школи, погіршить матеріальне становище малолітніх дітей, порушить їх право на особисте спілкування з кожним з батьків, не дозволить дітям вчитися у тій школі, де їм все знайоме ( а.с.31-33). Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій просила не застосовувати строк для примирення, позов задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що напружена ситуація в сім`ї , постійні конфлікти, приниження матері в присутності малолітніх дітей негативно позначаються на їх психічному та емоційному стані. Відповідач у відзиві не заперечує той факт, що з літа цього року позивач з дітьми мешкає окремо від нього. Відповідач, вказуючи на чималу суму витрат, понесених ним на дітей під час окремого від нього їх проживання, підтверджує факт необхідності значної суми витрат на утримання дітей (а.с.52-54). Відповідач надав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зокрема зазначив, що він не заперечує той факт, що з кінця липня 2021 року дружина та діти мешкають від нього окремо, однак це не означає, що у разі розлучення він згоден визначити місце постійного проживання його дітей за місцем їх реєстрації. Відповідач, вказуючи свої витрати на утримання дітей, спростовує твердження, що він не надає матеріальної допомоги своїм дітям, підтверджує, що виплачує аліменти в значно більшому обсязі ніж позивач, ставить питання про доцільність їх примусового стягнення рішенням суду (а.с.73-76). Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Туруті З.О. про зупинення провадження у справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 31.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Туруті З.О. про об`єднання в одне провадження цивільних справ за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дітей. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28.11.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить не застосовувати строк для примирення сторін, розірвати шлюб, в стягненні аліментів на утримання дітей - відмовити. Зазначив, що за час вимушеного окремого проживання відповідач підтверджує витрати на дітей у сумі 35780 грн. проти 4465 грн., які підтверджує позивач. Таким чином, відповідач майже вдвічі перевищив за сумою повне забезпечення дітей, яке необхідно за розрахунком позивача, і останньому не зрозумілі її вимоги щодо аліментів, вважає їх безпідставними (а.с.155-156). Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визначити місце проживання дітей з батьком та стягнути аліменти на їх утримання з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн. щомісячно. Зазначив, зокрема, що позивач є співзасновником ТОВ «СТ «Івашківський інкубатор» (розмір частки 40%), та він отримує доходи від діяльності вказаного товариства, з огляду на що має можливість забезпечити дітей всім необхідним для їх гармонійного розвитку (а.с.163-166). Ухвалою суду від 24.02.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Туруті З.О. про направлення даної цивільної справи до Московського районного суду м.Харкова за підсудністю - відмовлено. Ухвалою суду від 16.05.2023 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком; відмовлено представнику позивача [PERSON] - адвокату Сєришевій О.С. в задоволенні клопотання про витребування доказів. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сєришева О.С. в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначила, що діти з матір`ю знаходяться, вона їх утримує. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, про це він писав у зустрічній позовній заяві, витрати на дітей визнав, є співзасновником ТОВ. Відповідач [PERSON] у призначені Октябрським районним судом м.Полтави судові засідання жодного разу не з`явився (27.12.2022 року, 31.01.2023 року, 24.02.2023 року, 13.03.2023 року, 26.04.2023 року, 16.05.2023 року), про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача адвокат Турутя З.О. у призначені Октябрським районним судом м.Полтави судові засідання жодного разу не з`явився (27.12.2022 року, 31.01.2023 року, 24.02.2023 року, 13.03.2023 року, 26.04.2023 року, 16.05.2023 року), просив у наданих заявах про передачу справу за підсудністю, про відкладення справи, у зв`язку із зайнятістю адвоката. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторони відповідача. Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання. З урахуванням матеріалів цивільної справи, тривалості перебування цивільної справи в провадженні судів, є підстави вважати, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із свідоцтва про шлюб, що було виданеМосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №143, вбачається, що сторони 04.03.2011 року зареєстрували шлюб (а.с.8 ). Згідно ксерокопій свідоцтв про народження (а.с.13-14), сторони є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній. Відповідно до с. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх дітей, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, що відповідач визнав позов в цій частині та просив розірвати шлюб без надання строку для примирення. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Як встановлено в судовому засіданні, 04.03.2011 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу подружжя мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, разом не проживають. Діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають із матір`ю - позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні, і ця обставина відповідачем не спростована. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України). Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця, обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів зокрема і тим, що відповідач працює, отримує заробітну плату і здійснює підприємницьку діяльність, від якої отримує дохід, оскільки є співзасновником ТОВ «СТ «Івашківський інкубатор» (розмір частки 40%), та має можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Зазначені обставини фактично не спростував і відповідач по справі [PERSON] . Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. У справі встановлено, що відповідач займає посаду юриста в ТОВ «СТ «Івашківський інкубатор», дохід за період з 01.05.2021 року по 31.10.2021 року склав 41939,01 грн., а також є співзасновником ТОВ «СТ «Івашківський інкубатор» (розмір частки 40%) і має можливість утримувати дітей в зазначеному позивачем розмірі аліментів. Таким чином, позивач обґрунтувала заявлений нею у позові розмір аліментів реальними потребами дітей, відповідач не заперечує ці витрати, тому суд, вважає що визначений позивачем розмір аліментів відповідає вимогам ст. 141 СК України щодо рівності обов`язку матері та батька утримувати своїх дітей. Враховуючи вік дітей, стан їх здоров`я, потреби дітей відповідно до їх віку, встановивши, що відповідач працевлаштований, є співвласником сільськогосподарського товариства, відповідно має прибуток та можливість сплачувати аліменти, з метою дотримання вимог закону та рівності прав батьків, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів на утримання дітей необхідно визначити у твердій грошовій сумі на кожного з дітей щомісячно в розмірі по 2500 грн., що буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений рішенням суду у твердій сумі підлягає індексації та не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, присудження аліментів за рішенням суду не обмежує відповідача у праві надання додаткової матеріальної допомоги на дітей добровільно. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Також, згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути сплачений судовий збір на користь позивача в сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved