Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб. В шлюбі в них народилося двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, через те що в них різні погляди на сімейне життя. Між ними часто виникали суперечки, непорозуміння з приводу виховання дітей. Відповідач має тяжкий характер, зловживає спиртними напоями, декілька раз проходила лікування від алкоголізму. Він намагався зберегти сім`ю, однак позитивного результату не має. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Наміру зберегти сім`ю з відповідачем у неї немає, вони втратили почуття любові один до одного, не цікавляться один одним. Вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, шлюб носить формальний характер. З 16.03.2022 року по даний час позивач проходить службу в ЗСУ, що ще більше посилило розбіжності між подружжям. Просить шлюб між позивачем та відповідачем розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з позивачем. Стислий виклад позиції сторін : Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача поступила заява, в якій просить справу слухати в їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Не заперечили щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК. Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2023 р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Відповідно до положень ст.ст. 280,281 ЦПК, суд ухвалою постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09 листопада 2007 року в виконкомі Тисменичанської сільської ради , Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис №17, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). В сторін від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9-10). За твердженням позивача сторони протягом останніх кількох років як подружжя не проживають і не підтримують стосунків, протягом останніх трьох років відповідач зловживає алкоголем. З медичних виписок КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» від 04.01.2023 року №107 встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголем в періоди з 24.03.2020 до 02.04.2020, з 20.01.2022 до 25.01.2022, (а.с. 13-14). З копії військового квитка серії [NUMBER] та довідки Івано-Франківського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21.11.2022 року за № 6/1354 встановлено, що позивач [PERSON] призваний на військову службу та направлений для проходження військової служби до в/ч [NUMBER] (а.с. 6-11). З довідки служби в справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.01.2023 року за № Ч/11 встановлено, що працівниками служби в справах дітей відвідано [PERSON] за місцем її проживання. На момент перевірки умови проживання неповнолітніх дітей задовільні. Кімнати потребували прибирання. З матір`ю проведено бесіду щодо належного виконання материнських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, неприпустимості зловживання алкогольними напоями, необхідністю проведення санітарно-гігієнічних умов проживання, облаштування місць для навчання дітей та їх сну, а також налагодження приязних стосунків з дітьми. (а.с. 12). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до частини 9 та 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 та 4 ст. 56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2,3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Сімейний Кодекс України містить аналогічні положення. Стаття 160 СК передбачає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини 1 статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Висновки суду: Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин. Їх шлюб існує формально. Примушування позивача до збереження шлюбних стосунків з відповідачем суперечить вимогам закону. Отже, враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, категоричну позицію позивача, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, подальше збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, що є підставою для розірвання шлюбу. Щодо залишення проживання дітей разом з батьком, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту резолютивної частини позовної заяви позивач вказує на доцільність залишити проживати неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] разом з батьком [PERSON] , при цьому позов не містить жодного обґрунтування на підтвердження цієї позиції. Судом встановлено, що на день розгляду справи діти сторін мають 12 і 15 років, а тому в силу діючого законодавства місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Верховний Суд у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22) вказав, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду при розгляді цієї справи із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи та не змінюючи його. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) Верховний Суд встановив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про те, щоб малолітнього сина залишити на проживання з матір`ю, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Аналіз судової практики вказує на те, що суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, однак таке питання вирішується шляхом залишення дітей з тим із батьків, з яким діти проживали до розірвання шлюбу, без визначення і без зміни їх фактичного місця проживання. У ході розгляду справи встановлено, що діти проживають із матір`ю, умови проживання задовільні, про що зазначено у відповіді служби у справах дітей від 12.01.2023 року. Судом також встановлено, що між сторонами з того моменту як вони почали проживати окремо, протягом останніх декілька років, не виникало спору про визначення місця проживання дітей. Фактичне проживання дітей разом із матір`ю вказує на те, що сторони спільно, за взаємною згодою вирішили, що діти залишаться з відповідачем. Позивач не чинить позивачу перешкод з цих підстав. Враховуючи викладене, прихожу до висновку про відсутність законних підстав для залишення проживання дітей разом із батьком, оскільки діти на момент розірвання шлюбу з ним не проживали. Разом з тим, матеріали справи містять дані про те, що батько дітей проходить військову службу, отже залишити проживати дітей разом з ним не є можливим, а тому на переконання суду дітей слід залишити проживати разом із матір`ю, з якою на теперішній час діти фактично проживають, як було визначено подружжям після припинення шлюбних відносин. Такий висновок не суперечить позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21), від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). Судом зазначається, що оскільки на момент розгляду справи в суді між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, позов на вирішення такого спору ані позивач, ані відповідачка не пред`являли, а тому суд не вправі вирішувати питання визначення місця проживання дітей, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Роз`яснити позивачу, що у випадку наявності спору щодо визначення місця проживання дітей зазначений спір між батьками може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами слід розірвати, дітей залишити проживати із матір`ю за місцем їх фактичного проживання. На підставі ст.ст. 7, 24, 55, 112,113 СК України та

Outcome: approved