Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивачів. У травні 2023 року представник позивача адвокат Теренчук Є.М. звернуся до суду з позовною заявою до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в якій просив: визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №572 від 20.07.2022 року, видане Агентством державних послуг Республіки Молдова. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, яка належить останній згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ОД №032020, кадастровий номер 5123955400:01:002:0203. 04.05.2023 року позивачка [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , але згідно листа №189/01-16 від 04.05.2023 року, приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Курако К.Л., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину та повідомлено про необхідність визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у судовому порядку. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Порушення строку подання заяви про прийняття спадщини позивачка обумовлює в необізнаності про наявність заповіту на її ім`я. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Теренчук Є.М., який діяв на підставі ордера №1245629, в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити та справу розглядати за їх відсутності. Представник відповідача Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за відсутності представника відповідача. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана позовна була розподілена 12.05.2023 року в провадження судді Теренчук Ж.В. Ухвалою суду від 12.05.2023 року суддею Теренчук Ж.В. було заявлено самовідвід по вказаній цивільній справі. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана цивільна справа була розподілена 15.05.2023 року провадження судді Бобровської І.В. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.05.2023 року провадження по справі відкрито, в порядку загального позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Беручи до уваги, що представник відповідача визнав позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим Агентством державних послуг 20.07.2022 року, зареєстрованим Тираспольським відділом ЗАЦС Республіки Молдова, актовий запис №572 встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . За життя, а саме: 01.08.2014 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Нікулеско І.В. та зареєстрований в реєстрі за №23, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, щодо земельної ділянки, площею 3,42 га., яка належить останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОД №032020, виданого 31.12.2004 року Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області та заповідала її [PERSON] , [INFO] . Зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 03.05.2023 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №65 встановлено, що батьками [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 28.07.1995 року Примерієй Варниця м. Бендери Республіка Молдова встановлено, що 04.12.1993 року [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 04.01.2022 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (М. Одеса), актовий запис №9 встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Згідно довідки голови Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Бакланова В. від 21.04.2023 року №516 встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в житловому будинку за номером [ADDRESS] , з 30.09.1977 року по день смерті [INFO] . Разом з [PERSON] , станом на 07.04.2022 року, за вищевказаною адресою, ніхто зареєстрований не був. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №781, складену спеціалістом відділу по питанням міграції [PERSON] від 10.05.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 09.04.2010 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько [PERSON] [PERSON] . Після цього [PERSON] приїхала у смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, за особисті гроші організувала поховання батька та у зв`язку з хворобою матері та неможливості обслуговувати себе одноособово, перевезла [PERSON] проживати до себе у м. Тирасполь Республіки Молдова. На той час, стан [PERSON] був важким, вона практично не пересувалась, заговорювалась, дуже часто нікого не впізнавала, тобто спілкування з нею було неможливо. Про наявний земельний пай на її ім`я та складений заповіт на доньку [PERSON] не розповідала, а [PERSON] , у зв`язку з вищевказаними причинами також нічого не знала про існування земельного паю та заповіту на своє ім`я. За даних обставин, після смерті своєї матері [PERSON] [PERSON] , будучи не обізнаною про наявність спадкового майна та заповіту на її ім`я, не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 на території України введено воєнний стан по всій території України, що ускладнило позивачці вїзд на територію України. Тільки у травні 2023 року, коли [PERSON] приїхала до смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області для оформлення документів на отримання коштів за поховання, у будинку якому проживали батьки, вона знайшла заповіт на своє ім`я та документи на земельний пай, який належав її матері [PERSON] . Тобто після смерті [PERSON] , позивачка не мала можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, із поважних причини та звернулась до нотаріуса лише тоді, коли дізналась про існування заповіту на її ім`я та документів на спадкове майно, тобто у травні 2023 року. 04.05.2023 року позивачка [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , але згідно листа №189/01-16 від 04.05.2023 року, приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Курако К.Л., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину та повідомлено про необхідність визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у судовому порядку. Відповідно до [PERSON] ягу зі Спадкового реєстру №72512697 від 18.05.2023 року встановлено, що спадкова справа, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно ч.1 ст.263 ЦПК України судове\~\~рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини \~\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов`язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18, викладено висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд у цій справі виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України. Такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду України\~від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19) та від 22.12.2021 року у справі 703/4918/19 (провадження № 61-13783 св21). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття\~\~спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20 зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Позивач, пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: через те, що між місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) та місцем знаходження спадкового майна (Одеська область Роздільнянський район, смт. Лиманське) велика відстань, після введення на території України воєнного стану перетин кордону України з Республікою Молдовою ускладнився, [PERSON] не знала про наявність земельного паю та заповіту, складеного на її ім`я, про існування заповіту дізналась вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, що, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст. 263 ЦПК України є підставою для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. Таким чином, оскільки позивач строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин, позов підлягає задоволенню і визначенню позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини протягом 3 (трьох) місяців з дня набрання рішенням законної сили. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 908грн. судового збору, проте ним не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved