Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 11.08.1998р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що було зроблено актовий запис №28. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , які вже досягли повноліття. Покликається на те, що спільне життя у них (сторін) не склалося, між ними постійно виникали сварки та вони не змогли збудувати щасливої та міцної сім`ї. Ствердив, що більше шести років вони (сторони) проживають окремо, на даний час не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Подальше підтримування сімейних відносин з відповідачкою вважає неможливим, а формальне перебування у шлюбі - небажаним та недоцільним. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між ним, позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Крім того, просив суд залишити за ним понесені ним судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість у поданій ним позовній заяві просив суд здійснювати розгляд даної справи у його (позивача) відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву, в якій зазначила наступне: вона просить суд задовольнити даний позов, на розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] згідна. Також просила здійснювати розгляд даної цивільної справи про розірвання шлюбу у її відсутності. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.04.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відповідності до вимог ч.6 ст.19, ст.274 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до п.4 ч.6 ст.19 ЦПК України, справа про розірвання шлюбу є малозначною справою. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 11 серпня 1998 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції у Львівській області, про що було зроблено актовий запис №28. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] [INFO] , які на час розгляду справи досягли повноліття. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, між ними відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує формально (близько шести років проживають окремо), сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 25.01.2023 року; довідками про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1115/07-05, №118/07-05 від 25.01.2023р.; копією паспорта позивача [PERSON] ; копією паспорта відповідачки [PERSON] ; письмовою заявою відповідачки [PERSON] від 04.05.2023р.; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило бінтересам одного з них. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується поданою ним квитанцією №32528798800006233635 від 30.01.2023р. (платник: [PERSON] , банк платника: АТ «Таскомбанк»). З урахуванням думки позивача [PERSON] про залишення саме за ним витрат, понесених на сплату судового збору, про що зазначено у поданій ним позовній заяві, суд не вбачає підстав для стягнення такого з відповідачки [PERSON] .

Outcome: approved