Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява [PERSON] , яка підписана її представником адвокатом Красіловським В.О., за участі заінтересованої особи: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що [PERSON] певний період часу проживала разом з [PERSON] , однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . Однак так як стосунки між ними стали погіршуватись, вони стали проживати окремо. 03.12.2022 [PERSON] зверталась до Національної поліції Вінницької області про те, що її колишній співмешканець [PERSON] прийшов за місцем її проживання та вчиняє відносної неї протиправні дії, що виражаються у шантажі, переслідуванні та відеозйомці без її згоди, тому [PERSON] вважає, що їй загрожує небезпека, оскільки 02.12.2022 [PERSON] застосував відносно неї фізичну силу. За результатами розгляду її заяви інспектором підрозділу протидії домашньому насильству Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно кривдника складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. 25.01.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області винесено постанову про закриття адміністративної справи № 127/29935/22 відносно [PERSON] , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. 12.01.2023 [PERSON] повторно зверталась до Національної поліції Вінницької області про те, що її колишній співмешканець [PERSON] прийшов за місцем її проживання та вчиняє відносно неї психологічне насильство, шантажуючи її спільною дитиною, яку [PERSON] забрав з дитячого садочку. За результатами розгляду цієї заяви інспектором підрозділу протидії домашньому насильству Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно кривдника складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. З огляду на викладене представник вважає, що [PERSON] є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк до 6 місяців, яким визначити наступні обмеження: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного з заявником проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заявника зазначив, що [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а тому наявні підстави для винесення судом рішення про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . На запитання суду якими доказами заявник обґрунтовує обставину того, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства представник заявника повідомив, що всі докази долучено до матеріалів справи зокрема два протоколи, які складені працівниками поліції за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. Також цю обставину вони обґрунтовують поясненнями самої [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, пояснив, що вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син [PERSON] [INFO] . Раніше вони проживали разом, однак після розладу фактичних шлюбних відносин [PERSON] стала проживати окремо. Разом з нею проживає і їх спільний син [PERSON] [INFO] . Конфлікти, що виникають між сторонами пов`язані з чиненням [PERSON] перешкод [PERSON] у спілкуванні з спільним сином, про порядок участі у спілкуванні та вихованні якого [PERSON] уже звернувся до Служби у справах дітей Виконкому ВМР, однак який (порядок) ще не встановлений. Зазначив, що у разі задоволення заяви [PERSON] йому ( [PERSON] ) фактично буде створена перешкода у спілкуванні з сином, зазначив, що будь якого насильства відносно [PERSON] він не чинив, а все спілкування з нею зводиться до визначення порядку його участі у спілкуванні з спільним сином, на що він за законом має право. Вважає, що підстави для задоволення заяви [PERSON] про видачу відносно нього обмежувального припису відсутні. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Заявник [PERSON] та заінтересована особи [PERSON] в період часу з серпня 2018 року по липень 2020 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилася спільна дитина - [PERSON] [INFO] (а.с. 89) В період фактичних шлюбних відносин заявник [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS] , тобто за зареєстрованим місцем проживання заявника. З липня 2020 року по вересень 2021 року заявник [PERSON] проживала за тією ж адресою разом з спільною з [PERSON] дитиною, а з вересня 2021 року по листопад 2022 року проживала в [ADDRESS] , на орендованій квартирі. З 4 листопада 2022 по теперішній час [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Наведені вище обставини визнаються як заявником так заінтересованою особою, а тому доказуванню, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають. Обставина належності на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON] встановлена судом з Договору дарування квартири від 04.11.2022, що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. реєстровий номер 1324. (а.с.65-67). В судовому засіданні судом встановлено, що між учасниками справи наявний спір з приводу визначення порядку участі заінтересованої особи [PERSON] у вихованні та спілкуванні з спільним з заявником сином [PERSON] [INFO] , який станом на час ухвалення цього судового рішення проживає з матір`ю - заявником по справі [PERSON] . Вказаний спір між сторонами у встановленому законом порядку не вирішено, що призводить до різного роду конфліктів між заявником та заінтересованою особою. 04.05.2023 [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з заявою про визначення способів його участі у спілкуванні та вихованні спільного з заявником сина [PERSON] [INFO] (а.с. 111-113). 03.12.2022 заявник [PERSON] звернулась до Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області з заявою про вчинення відносно неї її колишнім співмешканцем [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру, яке згідно її доводів мало місце цього ж 03.12.2022, про що уповноваженим працівником поліції складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (та іншу подію), заяву [PERSON] належним чином зареєстровано в ЖЄО за № 12841 (а.с. 69,70). Цього ж 03.12.2022 інспектором Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 144014, в якому зазначено, що [PERSON] 03.12.2022 о 18 год. 30 хв. вчинив відносно [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався відносно потерпілої нецензурною лайкою, здійснював психологічний тиск, внаслідок чого міг завдати шкоди здоров`ю потерпілої. (а.с. 68). Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Іванченка Я.М. від 25.01.2023 у справі № 127/29935/22, адміністративне провадження у справі, яке згідно з протоколом серії ВАВ 144014 від 03.12.2022 розпочато відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Підставою для винесення вказаної постанови стала обставина відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 173 2 КУпАП, оскільки матеріали вказаної адміністративної справи не містили жодних доказів, які б вказували на вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення. (а.с. 80 82). 12.01.2023 заявник [PERSON] знову звернулась до Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області з заявою про вчинення відносно неї її колишнім співмешканцем [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру, в якій вказала, що [PERSON] ображав її нецензурною лайкою, погрожував звільненням з роботи та здійснює її переслідування. (а.с. 7). Цього ж 12.01.2023 інспектором Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 187471, в якому зазначено, що [PERSON] 12.01.2023 о 18 год. 45 хв. у [ADDRESS] вчинив відносно колишньої співмешканки [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався на адресу [PERSON] нецензурною лайкою. (а.с. 8). Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Бойка В.М. від 17.05.2023 у справі № 127/1689/23, адміністративне провадження у справі, яке згідно з протоколом серії ВАВ 187441 від 12.01.2023 розпочато відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Вину [PERSON] у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення судом не встановлено. (а.с. 83-84). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки в обох, наведених вище адміністративних провадженнях [PERSON] не був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП, суд не може прийти до висновку, що ним відносно [PERSON] вчинялись будь які протиправні дії, які б об`єктивно вказували на вчиненням [PERSON] відносно заявника домашнього насильства фізичного, психологічного, економічного чи будь якого іншого характеру. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази,\~що їх\~підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року\~\~ № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. З системного аналізу вказаних норм закону слідує, що для застосування встановлених у наведеному законі заходів судом, на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів має бути встановлено, що особа, яка звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису є такою, що постраждала від домашнього насильства та потребує забезпечення безпеки. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала тим, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке чинилось відносно неї заінтересованою особою [PERSON] з приводу чого вона двічі (03.12.2022 та 12.01.2023) зверталась до органів національної поліції з відповідними заявами для притягнення [PERSON] до встановленої законом відповідальності. Поряд з цим власне самі звернення до органів національної поліції з заявами щодо вчинення [PERSON] відносно заявника домашнього насильства, не доводять обставин, про які йдеться у заяві. Такі звернення самі по собі не є в розумінні закону підставами для застосування судом заходів тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, оскільки достовірно не вказують на обставини вчинення певною особою відносно заявника домашнього насильства. Відповідно у суду відсутні підстави для тверджень про те, що заявник є особою, яка постраждала від домашнього насильства та відповідно відсутні підстави для застосування судом до такої особи заходів з забезпечення безпеки заявника, як постраждалої від домашнього насильства особи. Так, за обома протоколами, які складались відносно [PERSON] в грудні 2022 та в січні 2023, за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП провадження у справі закрито, за першим протоколом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу та події адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 173 2 КУпАП; за другим протоколом провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків накладення адміністративного стягнення. Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП, як у першому так і в другому провадженні не встановлена. Інших доказів, які б вказували на те, що заявник у справі [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке ніби то чинилось відносно неї заінтересованою особою [PERSON] матеріали справи не містять. У встановленому законом порядку обставини вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] перед судом не доведено, будь яких належних доказів завдання заявнику заінтересованою особою будь якої шкоди (фізичного, психологічного, економічного, будь якого іншого характеру) суду не представлено. Вся інформація, яка представлена в доказах сторони заявника (її заявах до органів національної поліції про вчинення відносно неї [PERSON] ) зафіксована з її слів. В судовому засіданні на запитання суду [PERSON] підтвердила, що все спілкування з [PERSON] зводиться до питання визначення його участі у спілкуванні зі спільним сином, та його участі у вихованні сина. На переконання суду таке спілкування заявника та заінтересованої особи (з приводу визначення способів участі заінтересованої особи у вихованні сина) не є підставою для видачі відносно [PERSON] обмежувального припису, оскільки він за законом має право на таке спілкування та його бажання узгодити з заявником такі питання є для суду зрозумілими та правомірними. У інший спосіб вирішити наведені питання, до ухвалення компетентним органом відповідного рішення, яким буде встановлено порядок спілкування заінтересованої особи з дитиною [PERSON] не може, оскільки дитина проживає з заявником та порядок його спілкування з сином на даний час більшою мірою залежить від волі заявника [PERSON] . Суд зазначає, що вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] мало б бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує будь яке цивільне право особи не може гуртуватись на припущеннях та виключно на твердженнях [PERSON] . Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких інших даних, про притягнення [PERSON] за заявами [PERSON] до будь-якого виду відповідальності матеріали справи не містять. Таким чином [PERSON] , в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано суду належних, допустимих, достовірних, достатніх та загалом будь яких доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] відносно неї психологічного, економічного та/або фізичного насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил\~ст. 141 ЦПК України\~необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed