Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

До суду звернувся позивач з вимогами до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач після свого звільнення з роботи 01.02.2019, з метою вимагання коштів, почав поширювати недостовірну інформацію про позивача, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Вказана неправдива інформація є доступною для перегляду будь-якою особою, яка є користувачем мережі інтернет. Так, зокрема, позивач повідомив, що [INFO] о 13:41 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook відповідач опублікував відеозапис. На вказаному відеозаписі, відповідач наводить фактичні твердження відносно позивача, які не відповідають дійсності. Так, зокрема, відповідач зазначає, що позивач нібито погрожував йому фізичною розправою: « …. Если болезнь [PERSON] сорвет ему пресэйл, и так далее, короче всех вывезут в лес там, мне ноги поломают, короче угрожал жизни и так далее...». Позивач зазначає, що ніколи не погрожував відповідачу. Далі на зазначеному відеозаписі, відповідач також наводить іншу недостовірну інформацію відносно позивача, зокрема зазначає: «... Потом в пятницу [PERSON] вообще, когда я приехал за положенным там этим самым, [PERSON] вообще бросался на меня с кулаками, этому есть свидетели, он бросался даже с кулаками на мою супругу». На відео відповідач говорить про ситуацію, коли він 01.02.2019 прибув до офісу ТОВ «Пю Девелоперс» для отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні. Під час зустрічі також була присутня [PERSON] , яка за твердженнями Відповідача - є його дружиною. [INFO] о 12:19 год. відповідач оприлюднив публікацію на своїй сторінці в мережі Facebook. У вказаній публікації відповідач опублікував фото з власним твердженням наступного змісту: « [PERSON] какие суммы? Ну хватит п...еть на весь фейсбук. Ты украл 12600 $ и все.». [INFO] о 15:28 год. відповідач на своїй особистій сторінці в мережі Facebook опублікував допис англійською мовою. У вказаному дописі відповідач звинувачує позивача в погрозах та нанесенні тілесних ушкоджень. Так зокрема, Відповідач зазначає: «The Paracosm. Company CEO [PERSON] Threats to be killed to me personally and my wife [PERSON] by CEO of Paracosm. Company» (переклад: «Генеральний директор компанії Paracosm [PERSON]. Погрози вбивством на мою адресу й адресу моєї дружини [PERSON] з боку гендиректора Paracosm.Company»). «[PERSON] hits me several times in the office. I was fired and threatened to be killed right at the moment my wife is getting urgent 7th surgery» («Нанесення мені кількох ударів [PERSON] в офісі. Моє звільнення й висловлювання на мою адресу погроз убивством на той самий момент, коли моя дружина на операційному столі переносить 7-му операцію»). «I don't get paid 12600 USD promised by [PERSON]. My and my wife are under pressure from [PERSON] and [PERSON] side all the time. Threats that I will never find a job again. (переклад: «Відмова виплатити мені суми в розмірі 12600 доларів США, обіцяних [PERSON] . Піддання мене й моєї дружини постійному тиску [PERSON] і [PERSON] . Погрози тим, що я більше не зможу влаштуватися на жодну роботу»). Також, позивач повідомляє, що ніколи не обіцяв заплатити відповідачу 12600,00 доларів США, ні як фізична особа, ні як фізична особа-підприємець, яка надає послуги компанії ТОВ «Пю Девелоперс». У відповідача відсутні будь-які документи, які б підтверджували фінансові зобов?язання позивача перед відповідачем. Крім того, відповідач надав ТОВ «Пю Девелоперс» лист від 01.02.2019 в якому зазначив, що немає будь-яких фінансових зобов?язань до ТОВ «Пю Девелоперс». Позивач звертає увагу суду, що поширення відповідачем вищезазначеної негативної інформації дискредитує позивача в очах оточуючих, зокрема його контрагентів, формуючи у громадськості думку про причетність його до кримінальної діяльності, що не відповідає дійсності та ганьбить позивача, порушує його право на повагу до честі, гідності та шкодить його діловій репутації. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, яка поширена [PERSON] на особистій сторінці в мережі facebook та зобов`язати відповідача спростувати вищевказану інформацію, яка була поширена ним шляхом публікації ним відеозапису на своїй персональній сторінці, також стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 600000,00 грн. Ухвалою суду від 10.11.2019 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження. 14.12.2021 до суду від представника відповідача - адвоката Кудіна О.М. надійшов відзив по справі, в якому відповідач з позовом категорично не погоджувався, просив відмовити, виходячи з наступних обставин. Представник відповідача повідомляє, що, позивач [PERSON] , насправді у всіх комунікаціях, як з відповідачем, зі співробітниками компанії, так і публічно - всюди фігурував та представлявся як виконавчий директор (CEO - Chief Executive Officer) компанії Paracosm - саме так називала себе компанія ТОВ «Пю Девелоперс» у публічній комунікації. Тобто, фактично з самого початку [PERSON] видавав себе за виконавчого директора ТОВ «ТЮ Девелоперс». Таким чином, [PERSON] вводив в оману співробітників, в тому числі і мене, [PERSON] , так і всіх контрагентів. Твердження позивача про те, що відповідач всього місяць пропрацював в ТОВ «Пю Девелоперс» і вирішив звільнитися самостійно, не відповідають дійсності та спростовуються доказами, які відповідач долучає до відзиву. Відповідач повідомляє, що 03.10.2018 отримав від [PERSON] Job Offer - пропозицію про роботу на посаді директора по маркетингу в компанії Paracosm (ТОВ «ТЮ Девелоперс»). 15.10.2018 відповідач вийшов на роботу та обіймав посаду директора по маркетингу до 31.01.2019. На момент 31.01.2019 вже пропрацював більше ніж 3 місяці в компанії Paracosm (ТОВ «ПЮ Девелоперс»). Відповідач вказує, що рішення про припинення співпраці було прийнято не за результатами «першого місяця роботи», а через погрози життю відповідача [PERSON] та на основі подальшої домовленості про компенсацію за добровільне звільнення відповідача. Тобто, представник відповідача вказує, що викладаючи неправдиві факти, позивач вже з самого початку вводить суд в оману та намагається виставити в негативному світлі відповідача, а себе начебто жертвою.Також у відзиві відповідач вказує на те, що у якості співвідповідача у цій справі належить залучити власника веб-сайту, де була розміщена недостовірна інформація. 14.02.2022 до суду від представника позивача - [PERSON] надійшла по справі відповідь на відзив. Де представник позивача вказував на наступні обставини. Представник позивача зазначив, що доводи відповідача про незалучення до справи як співвідповідача власника веб-сайту, на якому розповсюджена інформація, є безпідставними, оскільки саме відповідач є власником особистої веб-сторінки у мережі facebook, на якій була розміщена недостовірна інформація. А залучення власника веб-сайту є необхідним лише у тому випадку, якщо автор поширеної інформації невідомий, або його особу чи місце проживання неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною. Разом з тим, у відзиві відповідач не заперечує, що події, про які зазначено у відзиві мали місце. Не заперечує відповідач і своїх дописів у мережі facebook, власне, які стали підставою звернення з позовом. Представник позивача вказує, що відповідач у відзиві і далі за відсутності жодних доказів стверджує, що позивач погрожував відповідачу вбивством та завдав тілесних ушкоджень. З аналізу відзиву відповідача вбачається, що такі твердження і далі є нічим не підтвердженими, окрім, як зазначає відповідач, показань його дружини [PERSON] . Ухвалою суду від 16.02.2022 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився. До суду надходила заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримували в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності, що закріплено ст.ст. 3, 28 Основного закону. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Судовим розглядом встановлено, що 31.01.2019 відповідач надав директору ТОВ «Пю Девелоперс» заяву про звільнення за згодою сторін з 01.02.2019. В подальшому, відповідач почав поширювати в мережі facebook наступну інформацію. Так, [INFO] о 13.41 год., на своїй особистій сторінці в мережі Facebook Відповідач опублікував відеозапис. На вказаному відеозаписі, відповідач зазначає, що позивач погрожував йому фізичною розправою: « …. Если болезнь [PERSON] сорвет ему пресэйл, и так далее, короче всех вывезут в лес там, мне ноги поломают, короче угрожал жизни и так далее...». Далі, на зазначеному відеозаписі, відповідач також наводить іншу інформацію відносно позивача, зокрема зазначає: «…Потом в пятницу [PERSON] вообще, когда я приехал за положенным там этим самым, [PERSON] вообще бросался на меня с кулаками, этому есть свидетели, он бросался даже с кулаками на мою супругу». [INFO] о 12.19 год. відповідач оприлюднив публікацію на своїй сторінці в мережі Facebook (роздруківку посту міститься в матеріалах справи). У вказаній публікації Відповідач опублікував фото з власним твердженням наступного змісту: « [PERSON] какие суммы? Ну хватит п...еть на весь фейсбук. Ты украл 12600 $ и все.» [INFO] о 15.28 год. відповідач на своїй особистій сторінці в мережі Facebook опублікував допис англійською мовою (роздруківка міститься в матеріалах справи). У вказаному дописі відповідач звинувачує позивача в погрозах та нанесенні тілесних ушкоджень. Так зокрема, відповідач зазначає: «The Paracosm. Company CEO [PERSON] Threats to be killed to me personally and my wife [PERSON] by CEO of Paracosm. Company» (переклад: «Генеральний директор компанії Paracosm [PERSON]. Погрози вбивством на мою адресу й адресу моєї дружини [PERSON] з боку гендиректора Paracosm.Company».) [PERSON] hits me several times in the office. I was fired and threatened to be killed right at the moment my wife is getting urgent 7th surgery» («Нанесення мені кількох ударів [PERSON] в офісі. Моє звільнення й висловлювання на мою адресу погроз убивством на той самий момент, коли моя дружина на операційному столі переносить 7-му операцію»). «I don't get paid 12600 USD promised by [PERSON]. My and my wife are under pressure from [PERSON] and [PERSON] side all the time. Threats that I will never find a job again. (Переклад: «Відмова виплатити мені суми в розмірі 12600 доларів США, обіцяних [PERSON] . Піддання мене й моєї дружини постійному тиску [PERSON] і [PERSON] . Погрози тим, що я більше не зможу влаштуватися на жодну роботу»). На підставі вищенаведеного, судом встановлено, що вищезазначені обставини свідчать про те, що інформація, яка поширена відповідачем на своїй особистій сторінці в мережі facebook є недостовірною, виходячи з наступного. Стосовно висловлювання відповідача « [PERSON] какие суммы? Ну хватит п...еть на весь фейсбук. Ты украл 12600 § u все.». Суд зазначає, що у вказаному дописі, відповідач фактично стверджує, що позивач здійснив крадіжку 12600 доларів США. Тобто, відповідач звинувачує позивача у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 КК України. Разом з тим, немає жодних доказів, які б підтверджували факт крадіжки коштів позивачем. Позивач жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності. Позивач також не був стороною будь-яких кримінальних проваджень, у тому числі тих, які пов`язані з крадіжками. Отже, твердження позивача не відповідають дійсності та є наклепом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав ТОВ «Пю Девелоперс» лист від 01.02.2019 в якому зазначив, що немає будь-яких фінансових зобов`язань до ТОВ «Пю Девелоперс». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами та не спростований відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його чесне ім`я. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судовим розглядом встановлено, що твердження поширене відповідачем в мережі інтернет, зокрема в соціальній мережі Фейсбук, стосується безпосередньо позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізично: особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин; а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом з тим, у відзиві відповідач вказує на те, що у якості співвідповідача у цій справі належить залучити власника веб-сайту, де була розміщена недостовірна інформація. Суд критично оцінює викладену позицію відповідача у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»: власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею. Саме відповідач є власником особистої веб-сторінки у мережі Facebook, на якій була розміщена недостовірна інформація. Відповідач самостійно, незалежно від власника веб-сайту розміщує інформацію на своїй веб-сторінці, а тому залучення власника зазначеної мережі не с необхідним. Залучення власника веб-сайту є необхідним лише у тому випадку, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та (чи) місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним. У відзиві відповідач не заперечує, що події, про які зазначено у позовній заяві мали місце. Не заперечує відповідач і своїх дописів у мережі Фейсбук, які стали підставою для звернення із позовом позивача. Так, відповідач у відзиві вказує на те, що стосовно позивача наявне кримінальне провадження №12019100010001999 від 11.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 129 КК України. Серед інших доказів, наданих відповідачем, міститься скарга відповідача на постанову про закриття цього ж кримінального провадження. До відзиву відповідачем долучено ряд документів, які не стосуються предмета цього спору, а тому не можуть бути взяті судом до уваги. Відповідач за відсутності жодних доказів стверджує, що позивач погрожував відповідачу вбивством та завдав тілесних ушкоджень. З аналізу змісту відзиву відповідача судом вбачається, що такі твердження нічим не підтвердженими. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в окопному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Так, суду не надано доказів на підтвердження того, що відносно позивача на час звернення до суду з позовом здійснюється досудове розслідування в рамках будь-яких кримінальних проваджень, а тим паче, що він підозрюється у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень вказаних у твердженні відповідача. Як зазначає Верховний суд, зокрема у постанові від 07.07.2021 у справі №587/2051/18, роздруківки інтернет-сторінок, які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Вони визнаються доказом, якщо виготовлені, видані й засвідчені власником відповідного інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Отже інформація, викладена у твердженні відповідача є безпідставним звинуваченням та таким, що не відповідає дійсності, а отже є недостовірною інформацією. Також у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного та стверджувального висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження спірної інформації виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд погоджується з доводами позивача, що вказана інформація не є оціночним судженням та вказує на суб`єктивну думку відповідача, у зв`язку з чим, суд визнає її як недостовірну та таку, що принижує честь та гідність позивача. Частиною 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та підлягає спростуванню, відповідно до статті 277 ЦК України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у розмірі 600 000,00 грн. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань, наявний причинний зв`язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача та виною відповідача в її заподіянні, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Порушення особистих немайнових прав позивача відбулося у результаті поширення про нього недостовірної інформації відповідачем на сторінці відповідача в мережі Фейсбук. Враховуючи поширення відповідачем недостовірної інформації про позивача на своїй персональній сторінці, в мережі Фейсбук, суд доходить висновку про адекватність та максимальну ефективність обраного позивачем способу спростування інформації - шляхом публікації відповідачем відеозапису на своїй персональній сторінці в мережі фейсбук в режимі «публічно». За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6805,20 грн. судового збору, що відповідатиме пропорційності до задоволених вимог. На підставі та

Outcome: partial