Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Жовтневої районної ради народних депутатів м. Києва № 601/12 від 14.09.1981 позивачем отримано ордер № 87391 серії Б на вселення до квартири [ADDRESS] разом із сім`єю у складі трьох осіб: дружини [PERSON] та сина [PERSON] . Вказано, що у квартирі зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] та син [PERSON] - відповідач. Зазначено, що відповідач відмовлявся сплачувати за користування житлом та за комунальні послуги, постійно вчиняв скандали, погрожував, ніде не працював, а в грудні 2020 року зібрав свої речі і переїхав жити до квартири [ADDRESS] , а тому не проживає у квартирі [ADDRESS] понад два роки. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням викликане необхідністю подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки позивач несе тягар утримання квартири за всіх зареєстрованих осіб, що також позбавляє можливості отримання субсидії від держави. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в судове засідання на 28.03.2023(а.с. 17-17 зв.). 28 березня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів (а.с. 33-33 зв.). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини, зазначили, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Позивач додатково пояснив, що відповідач зловживає спиртним, спірну квартиру залишив добровільно, виселився від них у грудні 2020 року, забравши свої речі, з того часу жодного разу до квартири не з`являвся, перешкод відповідачу у проживанні він з дружиною, яка є матір`ю відповідача, не чинили. Його (позивача) доходом є лише пенсія, тому йому матеріально тяжко утримувати житло, житлово-комунальні послуги за квартиру відповідач не сплачує, через реєстрацію останнього він з дружиною [PERSON] не можуть оформити субсидію. З відповідачем не спілкуються, мешкає відповідач у належній їм квартирі [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити, підтримала надані позивачем пояснення. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.10.1981 на ім`я позивача [PERSON] на сім`ю із трьох осіб, а саме: дружину [PERSON] та сина [PERSON] було видано ордер № 87391 серії Б на квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] понад два роки, оскільки в грудні 2020 року зібрав свої речі і переїхав жити до квартири [ADDRESS] , житлово-комунальні послуги щодо спірної квартири не сплачує, реєстрація відповідача унеможливлює оформлення субсидії, тягар утримання житла несе позивач. Як убачається із відповіді наданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА № 89474416 від 21.02.2023, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.08.1986 по теперішній час (а.с. 16). Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 27.08.2021 по справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зазначено, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. 11 жовтня 2021 року Верховний Суд в постанові у справі № 358/1499/20 вказав, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у житловому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. В постановах Верховного Суду від 12.01.2021 по справі № 344/7064/16-ц, від 31 серпня 2022 року по справі № 344/19735/19 вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Відповідно до приписів норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Вищевказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 по справі № 358/1499/20. У якості доказів на підтвердження заявлених вимог та обставин щодо не проживання відповідача у спірній квартирі позивачем надано акти від 04.01.2023, від 25.01.2023 та від 15.02.2023 підписані сусідами позивача та засвідчені начальником ЖЕД № 408, у яких зазначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з грудня 2020 року не проживає (а.с. 6, 7, 8). Згідно листа-відповіді від 06.04.2023 № 3692/125/50/01-2013 наданої Дніпровським управлінням поліції Національної поліції у м. Києві на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2023, станом на 04.04.2023 у інформаційно-телекомунікаційній системі Інформаційного порталу Національної поліції України відсутні дані про реєстрацію звернень [PERSON] , [INFO] , за фактами перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] за період часу з січня 2021 по березень 2023. Отже, судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі постійно не проживає з грудня 2020 року, його майно там не знаходиться, спірним житлом [PERSON] не цікавиться, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, витрати по утриманню житла відповідач не несе, перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням не чинилось, наміру вселитися та проживати у квартирі не виявляє. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином судом встановлено, що відповідач постійно не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин заявлені вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 1 073,60 грн. (а.с. 3).

Outcome: approved