Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовною заявою, якій просить: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що позивач має у приватній власності будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрована його сестра - [PERSON] . Відповідач у вказаному будинку не проживає більше п`яти років без поважних причин, що підтверджується актом. Відповідач добровільно, без примусу виїхав в інше місце проживання, забрала свої речі. Відповідач не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не приймає. Тому позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою, оскільки відповідач у справі створює перешкоди у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, оформленням субсидії, сплаті комунальних послуг. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16 січня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 9 лютого 2023 року 13:00 год. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання судової повістки «особисто», причини своєї неявки суд не повідомили. Згідно вимогстатті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, відзиву на позов до суду не надав. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Поліської державної нотаріальної контори Воробей Т.П., убачається, що [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі під №32. Вказаний договір зареєстровано у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що позивач є єдиним власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Поліської селищної ради Київської області №182 від 18 жовтня 2022 року, убачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, встановлено, що у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та його дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першоїстатті 156 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У частині третійстатті 156 Житлового Кодексу Української РСР від 30.06.1983 зазначено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Факт непроживання [PERSON] у вказаному житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання №109 від 18 липня 2022р. та № 184 від 18 жовтня 2022 року, з якого вбачається, що в [PERSON] у даному будинку проживає разом з дружиною [PERSON] . Громадянка [PERSON] зареєстрована, не проживає. У статті 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до частини першоїстатті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частиною другоюстатті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , будучі допитаними судом, кожен окремо пояснили суду, що вони знають, що відповідач [PERSON] більше п`яти років не проживає в будинку [ADDRESS] . Її особистих речей в будинку не має. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] більше п`яти років, без поважних причин у вказаному житловому приміщенні не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, особисті речі за місцем реєстрації не зберігає. На підставі викладеного,суд приходить до висновку,що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, а [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинку [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача. На підставі статей391,405ЦК Українита

Outcome: approved