Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

19.07.2022 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача - ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 20 000 грн 00 к., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 992 грн 40 к., витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн 00 к. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 20.06.2019 між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та Харківським кооперативним торгово-економічним коледжем було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1243538, відповідно до умов якого ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки "КІА", реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 06.07.2019 близько 20:45 години на автодорозі Харків-Зміїв в смт Безлюдівка Харківського району Харківської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КІА", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Крім того, [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до вироку Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2020 по справі 635/6067/19 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та притягнуто до кримінальної відповідальності. Крім того, з вироку Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2020 по справі № 635/6067/19, вбачається що [PERSON] керував автомобілем "КІА", реєстраційний номер [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Так, потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АО/1243538 від 20.06.2019 та на підставі страхового акту № ОЦ/224/000/19/0003 від 28.08.2019 ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20 000 грн 00 к. Враховуючи викладене та вимоги статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" завдані збитки в регресному порядку у розмірі сплаченого страхового відшкодування за Полісом АО/1243538 від 20.06.2019. 01.10.2020 між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Полісом АО/1243538 від 20.06.2019. Враховуючи, що відповідачем погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів з вказаним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 вересня 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 10.10.2022. 10.10.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з відсутністю електропостачання в Зміївському районному суді Харківської області. 26.10.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 10.11.2022 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача. 30.11.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з відсутністю електропостачання в Зміївському районному суді Харківської області. 21.12.2022, 18.01.2023 та 21.02.2023 судові засідання відкладено за клопотанням представника позивача 10.04.2023, 01.05.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 22.05.2023 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] до суду через сервіс "Електронний суд" надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини своєї неявки в судове засідання, відзиву на позов не надавав, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань, в тому числі щодо відкладення судового засідання призначеного на 22.05.2023 до суду від відповідача не надходило. Відповідно до частини 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зауважити, що відповідач хоча й подавав заяву про відкладення судового засідання призначеного на 10.11.2022 однак, в судові засідання призначені на 10.04.2023, 01.05.2023 та 22.05.2023 не з`явився, відзив на позов у встановлений законом строк подано не було, також не було подано й клопотання про продовження встановленого строку для подання відзиву, про причини неявки суд не повідомив, підтверджень поважності причин неявки до суду не надав. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. За неявки без поважних причин відповідача, неповідомлення поважності причин неявки в судове засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 20.06.2019 ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та Харківським кооперативним торгово-економічним коледжем було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1243538, відповідно до умов якого ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки "КІА Cerato", реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с. 20). 06.07.2019 близько 20 години на автодорозі Харків - Зміїв у смт Безлюдівка Харківського району Харківської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КІА", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "ЗАЗ Lanos", реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Крім того, [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження. (а.с. 23-26). Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, а саме у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.07.2019 та яка сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та в наслідок якої потерпілому [PERSON] спричинені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а саме: закрита травма живота у вигляді часткового відриву жовчного міхура, розриву капсули печінки та розриву брижі черв`я-подібного відростка тонкого кишечнику (апендиксу) із внутрішньочеревним крововиливом (300 мл).При цьому, встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом "КІА", реєстраційний номер [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 27-32). Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, той факт, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 06.07.2019 на автодорозі Харків - Зміїв у смт Безлюдівка Харківського району Харківської областісталася з вини відповідача [PERSON] , при розгляді даної цивільної справи окремому доказуванню не підлягає, оскільки вказані обставини встановлені вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2020. Також судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" із заявою про страхове відшкодування за Полісом № № АО/1243538 (а.с. 17, 18, 19). Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором АО/1243538 від 20.06.2019, на підставі страхового акту №ОЦ/224/000/19/0003 від 22.08.2019 ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було виплачено страхове відшкодування (витрати на лікування потерпілого) [PERSON] в розмірі 20 000 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням №6442 від 28.08.2019 (а.с. 50, 51). Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з частиною 24.1 статті 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Підпунктом "а" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З огляду на викладене, враховуючи відшкодування ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" [PERSON] страхового відшкодування у вигляді відшкодування витрати на лікування потерпілогов розмірі 20 000 грн., [PERSON] зобов`язаний виплатити суму страхових виплат в порядку регресу. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] представником ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, проте відповідач вказаної вимоги не виконав (а.с 52-53). При цьому встановлено, що 01.10.2020 року між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ФОП [PERSON] укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги відповідно до якого ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія"відступає (передає), а ФОП [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" за договорами страхування, в тому числі і за договором страхування АО/1243538 від 20.06.2019 (а.с. 11-16, 17-19). Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 Цивільного кодексу України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Положеннями статті 1082 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який скоїв ДТП - відповідача [PERSON] , а позивач набув права вимоги на підставі договору № 01/10/2020 про відступлення права вимоги. Станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування шкоди в повному обсязі не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування в розмірі 20 000 грн 00 к. підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги надано копію Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 укладений 30 січня 2019 року між адвокатом Самойленко П.М. та фізичною особою підприємцем [PERSON] (а.с. 54-55); копію Додаткової угоди №003 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 згідно якої вартість наданих адвокатом послуг складає в сукупності4 000 грн 00 к. (а.с. 56), копію Акта здачі-приймання робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 (а.с.57), платіжне доручення від 07.02.2022 на суму 2 000 грн 00 к (а.с. 58), копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КВ № 6314, копію посвідчення адвоката виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 8). Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та час затрачений на надання таких послуг, що підтверджено належними доказами, а також враховуючи критерій розумності та справедливості, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу при розгляді справи має бути стягнутий у повному розмірі.

Outcome: approved