Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач в січні 2020р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус КМНО Замисловська Т.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається , що є спадкоємцем свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . На прані приватної, спільної часткової власності [PERSON] належали: на праві приватної власності двокімнатна квартира [ADDRESS] , загального площею 51,60 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м. - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.03.2012 року; на праві спільної часткової власності двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,70 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м.:В один день, 04.04.2016 року за одних і тих же умов було укладено ряд правочинів, за якими зазначені квартири вибули з права приватної власності [PERSON] та спільної часткової власності, а саме:За договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМІ10 Змисловською Т.В. за реєстраційним № 202 (продавець - [PERSON] , покупець - [PERSON] ) відчужено квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,60 кв.м.Згідно пункту 5 Договору Продаж квартири за домовленістю Сторін вчиняється за суму 149 920 грн., які Покупець сплатив, а Продавець отримав повністю від Покупця до підписання цього Договору.За договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстраційним № 203 (продавець - [PERSON] , покупець - [PERSON] ) відчужено квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,70 кв.м.Зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Єдиним продавцем квартири вказано [PERSON] , а в частині частки квартири [PERSON] у договорі вказано, що за нібито ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.11.2015 року у справі №753/2784/14-ц суд затвердив мирову угоду про відчуження ? частки [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] не отримував грошових коштів за продаж квартир, ціна квартир за яку начебто їх відчужено майже в 10 разів менше за реальну вартість об`єктів нерухомого майна. Невдовзі після вчинення правочинів [PERSON] госпіталізували в ургентному порядку до лікарні:з 19.04.2016 по 21.04.2016 року перебував в Олександрійській клінічній лікарні ,з 22.04.2016 по 05.05.2016 року перебував в Київській міській клінічній лікарні №15 у важкому стані. [PERSON] факту вчинення нотаріальних дій не пам`ятав, як до госпіталізації до лікарні, так і після повернення з лікарні продовжував мешкати за адресою [ADDRESS] , про обставини, що трапились, почав пригадувати вже в кінці травня 2016 року після чого позивач, як учасник бойових дій почав оформлювати пільги на комунальні послуги на квартиру за адресою [ADDRESS] та було виявлено, що оригінали правоустановчих документів на квартири відсутні, а власником квартир є [PERSON] [PERSON] самостійно документи для укладання договору купівлі-продажу не замовляв і не оформлював, саме [PERSON] збирав необхідні документи для оформлення правочинів Щодо квартири за адресою [ADDRESS] , яка перебувала у спільній частковій власності щодо частки, яка належала [PERSON] (сину), було використано підроблене судове рішення Дарницького районного суду м. Києва, начебто ухвалене у 2015 році, в той час коли [PERSON] (син) перебував у зоні АТО, адже Дарницький районний суд м. Києва не ухвалював судового рішення щодо [PERSON] , що підтверджується повідомленнями Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2017 року №5/645/17 та вже встановлено у рамках цивільної справи №757/42677/16-ц (рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 року . Вказував, що батько не мав наміру відчужувати квартири, в одній з яких він фактично проживав, а другу з яких здавав в оренду та отримував за це додатковий дохід до пенсії. Про продаж квартир мова ніколи не йшла. Після укладення оспорюваних договорів та повернення з лікарні [PERSON] продовжив проживання у квартирі [ADDRESS] , про факт вчинення нотаріальних дій не пам`ятав. Судовими експертами встановлено, що [PERSON] на час укладання договорів купівлі-продажу 04.04.2016 року, договору позики від 04.04.2016 року, довіреностей від 04.04.2016 року:страждав на стійкий, виражений психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку (судинно-інтоксикаційного генезу) із інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими змінами особистості за алкогольним типом. Також на той час він страждав на Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, перебував в стані запою;за своїм психічним станом не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними;за своїм психічним станом не усвідомлював фактичний зміст власних дій та їх наслідків та не міг прогнозувати свої дії.Вищезазначені обставини суттєво вплинули на здоров`я [PERSON] та протягом одного року [PERSON] переніс інфаркт та дві операції внаслідок чого став інвалідом II групи та [INFO] [PERSON] помер. В судовому засіданні позивач, представники позивача позов підтримали, просили Визнати Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. від 04.04.2016 року за реєстраційним №203, недійсним з моменту його укладання.Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] від 04.04.2016 року, проведену на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2016 року реєстраційний №203.Визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .Визнати Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. від 04.04.2016 року за реєстраційним №202, недійсним з моменту його укладання. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] від 04.04.2016 року, проведену на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського .нотаріального округу Змисловською Т.В. на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2016року реєстраційний №202. Визнати за [PERSON] право власності па квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Стягнути судові витрати . Відповідач надав відзив, просив розглядати справу в його відсутність, просив застосувати строк позовної давності. 3-тя особа пояснення не надала, в судове засідання не з"явилась. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Позивач [PERSON] є спадкоємцем свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] належали: на праві приватної власності двокімнатна квартира [ADDRESS] , загального площею 51,60 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м. - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.03.2012 року; на праві спільної часткової власності двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,70 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м.: 1/2 частки квартири належить [PERSON] (батьку) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2012 року ; 1/2 частки квартири [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.2005 року. 04.04.2016 року укладено ряд правочинів, за якими зокрема зазначені квартири вибули з права приватної власності [PERSON] та спільної часткової власності з [PERSON] , а саме: 1) За договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМІ10 Змисловською Т.В. за реєстраційним № 202 (продавець - [PERSON] , покупець - [PERSON] ) відчужено квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,60 кв.м. 2) За договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстраційним № 203 (продавець - [PERSON] , покупець - [PERSON] ) відчужено квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,70 кв.м. Зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Єдиним продавцем квартири вказано [PERSON] , а в частині частки квартири [PERSON] у договорі вказано, що за ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.11.2015 року у справі №753/2784/14-ц , суд затвердив мирову угоду про відчуження 1/2 частки [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] з 19.04.2016 по 21.04.2016 року перебував в Олександрійській клінічній лікарні з діагнозом: Хронічний панкреатит, загострення. Хронічний гепатит. В записах лікаря приймального відділення в розділі об`єктивний стан хворого [PERSON] зловживає алкоголем, алкогольна полінейрапотія; з 22.04.2016 по 05.05.2016 року перебував в Київській міській клінічній лікарні №15 у важкому стані з діагнозом: Токсична енцефалополінейропатія, нижній парапарез,порушення ходи. В записах завідуючого відділенням відмітив, що у хворого в анамнезі хронічний алкоголізм, зібрати анамнез неможливо через зниження нам 'яті (знижена пам`ять на поточні події, події переставляє місцями), свідомість загальмована. [PERSON] продовжував мешкати за адресою [ADDRESS] . Щодо квартири за адресою [ADDRESS] , яка перебувала у спільній частковій власності щодо 1/2 частки, яка належала [PERSON] (сину), було використано підроблене судове рішення Дарницького районного суду м. Києва, начебто ухвалене у 2015 році, в той час коли [PERSON] (син) перебував у зоні АТО, Дарницький районний суд м. Києва не ухвалював судового рішення щодо [PERSON] , що підтверджується повідомленнями Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2017 року №5/645/17 та встановлено у рамках цивільної справи №757/42677/16-ц (рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 року. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 27.10.2016 року №1045/тдд (проведеної в рамках кримінального провадження №42016100000000566 за частиною 4 статті 190КК України за фактом заволодіння квартирами шахрайським шляхом), судовим експертом встановлено, зокрема, що: " рукописні записи та підписи в графі «Продавець» в Договорі купівлі-продажу від 04.04.2016 року... в Договорі купівлі-продажу від 04.04.2016 року... в графі «Позичальник» в Договорі позики від 04.04.2016 року. Довіреностях від 04.04.2016 року, зареєстрованих в реєстрі №196. 197, 198 виконані під впливом «збиваючих» факторів природного характеру, не пов`язаних з бажанням виконавця змінити почерк і ймовірніше за все, пов`язані з не звичним, психофізіологічним станом особи, наприклад: алкогольне, наркотичне сп 'яніния, дія сильнодіючих фармакологічних засобів, або нервові, психічні захворювання, травмами мозку тощо». За результатами комплексної судової психолого-психіатричиої експертизи проведеної Державною установою «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» (висновок судово-психіатричної експертизи №18 від 19.02.2019 року) судовими експертами встановлено, що [PERSON] : «...тривалий час (із молодості) систематично зловживав алкогольними напоями, толерантність до якого в нього із максимальної, знизилася до низької, характер зловживання в нього мав перемінний перебіг - систематичне зловживання змінювалося на запійний, потяг до алкоголю в нього мав непереборний характер. ...в період укладання договорів підекспертний перебував в стані запою, що суттєво опливало як на інтелектуально-мнестичиі здібності, так і вольові. ...за даними медичної документації, та з результатів теперішнього обстеження встановлено, що в підекспертного маються неврологічні ознаки інтоксикаційно-судинної енцефалопатії та полінейропатії». У зв`язку з чим судовими експертами встановлено, що [PERSON] на час укладання договорів купівлі-продажу 04.04.2016 року, договору позики від 04.04.2016 року, довіреностей від 04.04.2016 року: страждав на стійкий, виражений психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку (судинно-інтоксикаційного генезу) із інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими змінами особистості за алкогольним типом. Також на той час він страждав на Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, перебував в стані запою; за своїм психічним станом не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними; за своїм психічним станом не усвідомлював фактичний зміст власних дій та їх наслідків та не міг прогнозувати свої дії. Відповідно до висновку судово-психіатрнчного експерта №11 від 06.03.2019 року (проведеної в рамках кримінального провадження №42016100000000566 за частиною 4 статті 190 КК України): [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання договорів купівлі-продажу від 04.04.2016 року, договору позики 04.04.2016 року, довіреностей від 04.04.2016 року не міг; [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідків та прогнозувати свої дії під час укладання ним договорів купівлі-продажу від 04.04.2016 року, договору позики 04.04.2016 року, довіреностей від 04.04.2016 року не міг. Окрім того, згідно Результатів обстеження за допомогою поліграфа від 09.10.2017 року, проведеного спеціалістом-поліграфологом, що має кваліфікаційні документи та є членом Всеукраїнської Асоціації Полі графологів підтверджено, що [PERSON] не отримував грошових коштів за відчуження квартир, про те, що він не надавав оригіналів правоуетановлюючих документів на квартири приватному нотаріусу Змисловській Т.В., про те, що не бачив їх тексту договорів. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. З урахуванням принципів приватного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (частина перша статті 225 ЦК України). Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19)вказано, що «правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку , що спірні правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами та суперечить загальними засадами цивільного законодавства, волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, що згідно зі статтями 203, 215,225 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 3.08.2017р. (справа № 757/42677/16ц) визнано недійсним договір купівлі -продажу від 4.04.2016р. № 203 в частині 1/2 частини квартири [ADDRESS] , які належала [PERSON] . Тому позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі -продажу від 4.04.2016р. № 203 підлягають задоволенню частково, в частині ? квартири, яка належала [PERSON] . В березні 2019р. [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договорів, [INFO] він помер . Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 9.12.2019р. відмовлено в відкритті провадження. В січні 2020р. позивач , як правонаступник [PERSON] звернувся з даним позовом. Тому твердження відповідача про пропущення строку позовної давності є безпідставним. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна). Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. 4.07.2019р. було заведено спадкову справу № 4/2019 після померлого [INFO] [PERSON] за заявою позивача. Інших спадкоємців немає. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку у відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини увійшли ті майнові права, якими володів щодо нерухомого майна на момент відкриття спадщини і які не припинилися внаслідок його смерті. Позивач спадкував майнові права на квартири після померлого батька, які підлягають оформленню, а відтак вважає, що позовні вимоги щодо визнання за ними права власності спірній квартирі слід задовольнити. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за проведення експертизи в розмірі 11400грн. З відповідача на користь держави підлягає стягненню не сплачений позивачем судовий збір в розмірі 10 510 грн.

Outcome: partial