Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

02.12.2022 позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с. 2-7), посилаючись на те, що між ним - [PERSON] та ДП Дрогобицьке лісове господарство, з врахуванням вимог ст. 206 ЦК України, було укладено усну домовленість про відпуск йому лісопродукції за попередньою оплатою. Він вносив кошти наступними транзакціями (а.с. 8-10): 30 вересня 2019 р. - 49 000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру №1818; 30 вересня 2019 р. - 149 500,00 грн. згідно квитанції № 90780 через АТ АКБ «Львів»; 30 вересня 2019 р. - 149 000,00 грн. згідно квитанції №6 через Філії - Львівське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" АТ АКТ «Львів»; 22 листопада 2019 р. - 300 000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 2279; 29 листопада 2019 р. - 320 000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 2425; 26 березня 2020 р. - 191 800,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 653. Зазначає, що до осені 2020 р. відповідач належним способом виконував свої зобов`язання. Проте, з вказаного строку постачання лісопродукції, не дивлячись на попередню оплату, припинилось. На момент звернення до суду непоставлена лісопродукція на суму 356 751,00 грн., що на думку позивача дає йому право вимагати стягнення заборгованості за користування чужими грошима з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені згідно розрахунку, який міститься у позовній заяві. Просить стягнути з відповідача на його користь суму не отовареної попередньої оплати в розмірі 356751 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 155326,53 грн., 3% річних в розмірі 29768,39 грн.,пеню з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ 213821,29 грн. також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 05.12.2022 відкрито провадження по справі (а.с. 14). Постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого судового засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 26.12.2022 відповідачем ДП "Дрогобицьке лісове господарство" подано відзив на позовну заяву (а.с. 18-21), в якому вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Посилається на те, що як на правову підставу позову позивач посилається, зокрема, на норми ст. 6, 11, 503, 530, 626, 629, 662, 663, 693 ЦК України. В підтвердження своїх позовних вимог позивач подав лише копії 4 квитанцій до прибуткового касового ордеру (№1818 від 30.09.2019, №221 від 22.11.2019, №2425 від 29.11.2019, №653 від 26.03.2020), та 2 банківські квитанції від 30.09.2019 р., в яких в графі «підстава» та «призначення платежу вказано - оплата за лісопродукцію, а не попередня оплата, як у своєму позові зазначає позивач. Разом з тим, жодних договорів, угод, які були б укладені між позивачем та відповідачем і містили істотні умови щодо зобов`язань відповідача поставити товар - лісопродукцію з визначенням строків виконання таких зобов`язань, позивач не надав. Крім цього, звертає увагу суду на те, що в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за користування чужими грошима позивач посилається на норми, що регулюють правовідносини по договорах купівлі-продажу, зокрема, на ст.ст. 662, 663, 693 ЦК України. Проте, позивачем не подано належних, допустимих і достатніх доказів в підтвердження існування між позивачем і відповідачем зобов`язальних (договірних) правовідносин купівлі-продажу лісопродукції, відповідно до яких відповідач мав би обов`язок продати позивачу певну кількість визначеної лісопродукції у погоджений сторонами строк. Відповідно, до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення параграфу 1 (Загальні положення про купівлю-продаж) глави 54 ЦК України (в тому числі ст.ст. 662, 663, 693 ЦК України) і у зв`язку з наведеним відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за користування чужими грошима. Зазначає, що позивач не наводить жодного обґрунтування, в тому числі правового, своїх позовних вимог про стягнення 213 821,29 грн. пені, а лише наводить 2 розрахунки пені з сум заборгованостей 164 951,00 грн. та 191 800,00 грн. за період грудень 2019 р. - жовтень 2022 р. Порядок і підстави сплати пені за порушення зобов`язань встановлені ст.ст. 546-551 ЦК України. Проте, в даному випадку між позивачем і відповідачем відсутні зобов`язально-договірні відносини купівлі-продажу, які б забезпечувались сплатою пені, а також договір чи норма закону, які б передбачали сплату пені і її розмір за неповернення боржником кредитору сплачених в якості авансу грошових коштів. Вказує, що за відсутності основного зобов`язання між позивачем і відповідачем, яке забезпечувалось пенею, а також за відсутності договору та законодавчого акту, які б передбачали такий правовий наслідок порушення боржником свого зобов`язання щодо повернення сплаченої кредитором попередньої оплати як стягнення неустойки (пені) з визначенням її розміру, відповідно, в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення позивачем з відповідача 213 821,29 грн. пені. При цьому, позивачем у своєму позові не вказано жодного конкретного акта законодавства чи договору (із зазначення конкретної умови) як правової підстави стягнення з відповідача 213821,29грн. пені, яка розраховувалась в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Разом з тим, заперечує позов в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 155326,53 грн. і 29 768,39 грн. 3% річних, які позивач нарахував на підставі ст. 625 ЦК України за період з грудня 2019 р. по жовтень 2022 р., оскільки жодного грошового зобов`язання по сплаті (поверненню) 356751.00 грн. у відповідача перед позивачем немає, а також немає доказів і правових підстав стверджувати про те, що відповідач мав обов`язок перед позивачем повернути 356 751,00 грн з грудня 2019 року. Стверджуючи про обов`язок відповідача повернути позивачу 356751,00 грн. позивач зазначає, що ці кошти були сплачені відповідачу як попередня оплата за лісопродукцію і на підставі положень ч. 2 ст. 693 ЦК України зазначає, що оскільки відповідач не передав товар у встановлений строк, то позивач як покупець вправі вимагати повернення сплаченої ним попередньої оплати. Відповідно до ч. 2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Зазначені положення ч. 2 ст. 693 ЦК України як і інші норми параграфу 1 (Загальні положення про купівлю-продаж) глави 54 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки між позивачем і відповідачем не укладались жодні договори купівлі-продажу, а грошові кошти, що як стверджує позивач, сплачувались ним відповідачу згідно 4 квитанцій до прибуткового касового ордеру (№1818 від 30.09.2019р., № 2279 від 22.11.2019р., № 2425 від 29.11.2019р., № 653 від 26.03.2020р.), та 2 банківських квитанцій від 30.09.2019 р. не є попередньою оплатою. Таким чином, оскільки відповідач не мав перед позивачем грошових зобов`язань по сплаті 356751,00 грн., а тим більше у строк виконання, який вказаний позивачем - до грудня 2019 та до квітня 2020 року (період прострочення, за який нараховуються інфляційні і 3% річних починається саме з грудня 2019 р. і з квітня 2020р.), відтак правові підстави, на думку відповідача, для стягнення з відповідача 155 326,53 грн. інфляційних втрат і 29 768,39 грн. 3% річних згідно ст. 625 ЦК України відсутні. 26.12.2022 відповідачем - ДП "Дрогобицьке лісове господарство" подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 24). 26.12.2022 позивачем подано клопотання про залучення "ДСГП "Ліси України" до участі в справі в якості третьої особи з клопотанням про поновлення строку для його подання (а.с. 27-28, 37-38). 26.12.2022 розгляд справи було відкладено у зв`язку з вище вказаним клопотанням відповідача на 24.01.2023 (а.с. 41-42). 12.01.2023 позивачем подано клопотання про залучення "ДСГП "Ліси України" до участі в справі в якості відповідача (а.с. 46-47). Ухвалою від 24.01.2023 до участі в справі залучено як співвідповідача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», якому надіслано копію позовної заяви з додатками, встановлено співвідповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, в судовому засіданні 24.01.2023 представник позивача відмовився від розгляду згаданого вище клопотання про залучення вказаної юридичної особи в якості третьої особи. 14.02.20223 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с. 61-66). 07 та 09 березня 2023 позивачем подано клопотання про долучення доказів (а.с.71-78). 09.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 30.03.2023 (а.с. 82). 30.03.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача ДП "ДЛГ" (а.с. 84, 87-88). 21.04.2023 представником позивача подано клопотання про доручення доказів в підтвердження оплати позивачем витрат на правову допомогу. 21.04.2023 та 22.05.2023 справа слухалась. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з огляду на його підставність. Звернув увагу на те, що відпуск лісопродукції здійснюється на підставі Тимчасової інструкції з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженої Наказом ДАЛРУ №202 від 27.06.2012, за якою особі, яка бажає придбати таку продукцію виписується наряд на отримання продукції, особою здійснюється авансовий платіж і отримується продукція. Вказав, що продукція позивачем не була отримана в загальному розмірі 356751,00 грн., частково на підставі оплати 29 листопада 2019 р. на суму 320000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 2425 та згідно оплати від 26 березня 2020 р. на суму 191 800,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 653. Згідно інших, вказаних у позовній заяві квитанції та ордерів, продукцію позивачем отримано, проте, докази такого отримання у нього відсутні. Крім цього, вказав, що відповідачу були виписані наряди, однак, такі не збереглись, але в інших осіб, які спільно з ним вносили кошти в касу підприємства, такі наряди наявні і він долучив їх до матеріалів справи. Просить позов задоволити. Представник відповідача ДП "Дрогобицьке лісове господарство" у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що між сторонами виникли усні договірні відносини, проте, не зазначає у позові істотних умов договору, як і не вказує кількості лісопродукції, за яку здійснив оплату, по якій ціні і строки її отримання. У документах, які вказують на внесення в касу коштів, зазначається лише «за лісопродукцію», що можна розцінювати, як оплата за вже отриману лісопродукцію. Крім цього, розмір оплати в касових ордерах не співпадають із сумами коштів у нарядах. Вважає, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які відносини. Крім цього пояснила, що відносно попереднього керівника підприємства [PERSON] відкрито кримінальне провадження, у зв`язку з чим на підприємстві вилучено значний обсяг документації, а тому вона не може стверджувати, що на рахунок відповідача надходили кошти від позивача. Також звертає увагу суду, що у відповідача не було обов`язку транспортувати лісопродукцію позивачу, навіть якщо він і оплатив таку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача ДСГП "Ліси України" в судове засідання жодного разу не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Відзиву та заперечень з приводу позову від вказаного відповідача не надходило. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача ДСГП "Ліси України" неповажною та розглянув справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження №14-144цс 18). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої та п`ятої ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Форма правочину та способи волевиявлення визначені у ст. 205 ЦК України. Види правочинів, які можуть вчинятись усно, визначені у ч. 1 ст. 206 ЦК України. Зокрема, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 640 та ч. 2 ст. 642 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та ДП «Дрогобицьке лісове господарство» будь-який договір у письмовій формі не укладався. Однак, оскільки відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, то наявність такого договору та його умови мають доводитися належними та допустимими доказами. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилався на те, що відповідач не виконав домовленості про відпуск йому лісо продукції за попередньою оплатою, з осені 2020 не здійснив поставку лісопродукції та не повернув грошові кошти, які були сплачені за даний товар на загальну суму 356751,00 грн. При цьому, позивач посилається на Тимчасову інструкцію з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України, затверджену Наказом ДАЛРУ №202 від 27.06.2012. Так, графою 3.9. зазначеної інструкції передбачено порядок реалізації лісо продукції, за яким, відпуск лісопродукції відбувається на підставі договорів постачання, інформація про які завантажується з електронної бази даних підприємства до КПК відповідного складу, на підставі Наряда на відпуск лісопродукції (форма ЛГ-11), де вказується назва Покупця, місце реалізації, строк вивозки, порода, сортимент, сорт, довжина, група діаметрів, ціна та кількість лісопродукції (хворост реалізується без нарядів). Реалізація лісопродукції на період до затвердження в Мін`юсті спеціалізованої галузевої форми Товарно-транспортної накладної 1-ТТН (ліс) здійснюється на підставі Товарно-транспортної накладної (типова форма 1-ТН), що затверджена наказом Мінтрансу, Мінстату України від 29.12.1995 р. № 488/346 та відповідної довіреності, наданою особою, що отримує вантаж. Формування даних до Товарно-транспортної накладної (типова форма 1-ТН), здійснюється шляхом створення в КПК Специфікації накладної на деревину відпущену (СН), яка створюється аналогічно порядку наведеному в п.3.2. Товарно-транспортна накладна типової форми № 1-ТН виписується у чотирьох примірниках: перший примірник (з підписами про отриману продукцію) залишається у вантажовідправника (лісництво чи інші підрозділи держлісгоспу) і є підставою для списання лісопродукції; Другий, третій і четвертий примірники, завірені підписами і печаткою (штампами) вантажовідправника, передають водію; другий примірник водій здає вантажоодержувачу, він є підставою для оприбуткування товарно-матеріальних цінностей; третій і четвертий примірники водій передає перевізнику. Якщо перевізником є саме лісогосподарське підприємство, то третій і четвертий примірники залишаються в бухгалтерії підприємства. Зазначений порядок реалізації застосовується незалежно від місця відвантаження (з лісу, проміжних складів, нижніх складів, інших підрозділів) та покупця (юридична чи фізична особа). В разі, коли покупець фізична особа вивозить лісопродукцію гужовим транспортом, то теж виписується товарно-транспортна накладна. Як на підставу пред`явленого позову, позивач посилається на те, що ним були сплачені кошти відповідачу ДП "Дрогобицький лісгосп" за лісопродукцію: 30 вересня 2019 р. - 49 000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру №1818; 30 вересня 2019 р. - 149 500,00 грн. згідно квитанції № 90780 через АТ АКБ «Львів»; 30 вересня 2019 р. - 149 000,00 грн. згідно квитанції №6 через Філії - Львівське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" АТ АКТ «Львів»; 22 листопада 2019 р. - 300 000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 2279; 29 листопада 2019 р. - 320 000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 2425; 26 березня 2020 р. - 191 800,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 653. Вказані оригінали квитанцій оглянуто в судовому засіданні, такі відповідають копіям, наявним при матеріалах справи (а.с. 8-10) і згідно цих квитанцій призначення платежу значиться як оплата за лісопродукцію. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та беззаперечні докази, які б доводили, що такі кошти вносились саме як попередня оплата за лісопродукцію. Як зазначає представник позивача, лісопродукція позивачем не була отримана в загальному розмірі 356751,00 грн., частково на підставі оплати 29 листопада 2019 р. на суму 320000,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 2425 та згідно оплати від 26 березня 2020 р. на суму 191 800,00 грн. згідно прибуткового касового ордеру № 653. Проте, такі доводи є сумнівними, оскільки будь-яких доказів про отримання лісопородукції згідно інших квитанцій, позивачем не надано, як і не надано будь-яких актів взаємозвірки рахунків, будь-яких нарядів (як це передбачено згаданою вище Тимчасовою інструкцією з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України) на отримання лісопродукції, де би була вказана назва Покупця, місце реалізації, строк вивозки, порода, сортимент, сорт, довжина, група діаметрів, ціна та кількість лісопродукції, товаро-транспортних накладних для її транспортування. При цьому, частиною 1 статті 692 ЦКУ визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Судом встановлено, що письмового договору між сторонами не укладалось, проте, між ними було досягнуто усної домовленості щодо реалізації лісопродукції, зважаючи на здійснення позивачем відповідної оплати, проте, як зазначено вище, жодних нарядів на право відпуску лісопродукції на суму позову позивачем не представлено, що може свідчити лише про те, що таку ним було отримано. Долучені до матеріалів справи копії нарядів на прізвища інших осіб не є належним доказом на підтвердження такої обставини та не стосуються предмету даного спору. Водночас, суд враховує, що будь-які інші додаткові договори та акти-прийому передачі між сторонами не укладались. Таким чином, позивач не довів того факту, що відповідач порушив умови усної домовленості між сторонами щодо реалізації товару, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження невиконання відповідачем усної домовленості щодо реалізації товару. При цьому, долучена до матеріалів справи заява позивача від 10.11.2020 на ім`я директора ДП "Дрогобицьке лісове господарство", в якій він просить виписати йому на суму заборгованості 356751,92 грн. лісопродукцію, не спростовує вказаних вище висновків суду. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статтей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач не виконав укладеного між ними усного договору, не здійснив постачання лісопродукції та не повернув грошові кошти, які були ним сплачені в якості попередньої 100% оплати за товар та з посиланням на приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України, якою передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, просить стягнути з відповідача 356751 грн. суму неотовареної попередньої оплати. Однак, попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Отже, правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми. Матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору про попередню оплату за умовами договору, укладеного у спрощеній формі. Натомість, у копіях квитанцій до прибуткового касового ордеру, наданих позивачем, у графі «підстава» зазначено «Оплата за лісопродукцію». Також, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами обов`язку продавця (відповідача) доставити товар позивачеві. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні й такі докази, які б свідчили про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання товару, зокрема докази того, що позивач вчиняв максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши надані суду письмові докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить висновку, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження чи то порушення відповідачем обов`язку щодо передачі товару, який був оплачений, чи то відмови відповідача від здійснення своїх обов`язків; як і не надано доказів на підтвердження добросовісності поведінки покупця для встановлення належного виконання позивачем свого кореспондуючого обов`язку щодо прийняття товару. Посилання позивача на висновки Верховного Суду України (постанова від 28.11.2011р. у справі № 3-127гс11) і Верховного Суду (постанова від 23.05.2018р. у справі № 910/1238/17), є неспроможними, оскільки в зазначених судових рішеннях правовідносини стосувались інших обставин, ніж в даній справі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за непоставлену лісопродукцію не знайшли свого підтвердження, а тому не можуть підлягати до задоволення за їх недоведеністю. Разом з тим, оскільки в задоволенні позову в частині стягнення суму не отовареної попередньої оплати відмовлено, а відтак, не підлягають до задоволення і позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції, 3% річних та пені. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а тому понесені позивачем витрати (по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу) відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed