Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

12 вересня 2022 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника - адвоката Мартинишина П.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1049736 від 06.09.2022 року (а.с.22), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, про визнання виконавчого напису № 9773 від 28 вересня 2021 року про стягнення з [PERSON] на корись Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 128226 грн. 57 коп., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., таким, що не підлягає виконанню, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] судові витрати та витрати на оплату правової допомоги. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що на початку липня 2022 року [PERSON] отримала у телефонному додатку «Дія» постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 18 листопада 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість в сумі 128226 гривень 57 копійок, 12822 гривень 66 копійок виконавчого збору та 500 гривень виконавчих витрат. Зі змісту отриманої постанови про відкриття виконавчого провадження позивач дізналася, що виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про примусове виконання виконавчого напису № 9773, що вчинений 28.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про існування вказаного напису позивачу не було відомо. Позивач не погоджується із виконавчим написом у повному обсязі та вважає його незаконним, протиправним, і таким, що грубо порушує права позивача та таким, що не підлягає виконання, виходячи з наступного. В постанові про відкриття виконавчого провадження відсутнє посилання на документ, на підставі якого виникла дана заборгованість. Окрім того, представник позивача стверджує, що між позивачем та відповідачем взагалі відсутні будь-які взаємовідносини, у зв`язку з чим не було відомо про наявність заборгованості. Крім того, у позовній заяві також вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» не надсилало позивачу жодної вимоги про наявність перед нею невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором та не повідомляли про необхідність погашення такого боргу. У виконавчому написі зазначено, що з позивача пропонується стягнути кошти за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року, нібито укладеним з АТ «Факторіал-Банк», який реорганізований в ПУАТ «СЕБ-БАНК», який реорганізовано в ПАТ «Фідобанк» правонаступником всіх прав та обов`язків є ТОВ «Вердикт Капітал», при цьому на яку саме суму коштів укладено кредитний договір - не зазначено. Також не зазначено про обставини за якими ТОВ «Вердикт Капітал», набуло право укладати договори про предмет боргу, який нібито виник за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року. Також представник позивача вказує, що не зазначено чому АТ «Факторіал-Банк», продає (передає) право вимоги боргу за договором, що укладений нібито позивачем та ТОВ «Вердикт Капітал». Також зазначено, що у виконавчому написі відсутні відомості про нотаріальне посвідчення кредитного договору, відсутні відомості про складові боргу - тіло кредиту, а лише зазначено якісь відсотки, пеня та інше. На думку представника позивача, це свідчить про порушення нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, в якому відсутня інформація про виникнення та джерела походження боргу. Крім цього, у виконавчому написі зазначена невірно адреса реєстрація проживання позивача, що свідчить про грубі помилки та недостовірну інформацію про позивача, про борг, що викладена у виконавчому написі. Позивач стверджує, що не має заборгованості перед АТ «Факторіал-Банк» за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року, а також зазначає, що жодних кредитів не отримувала та ніколи не зверталася і не мала ділових відносин із ТОВ «Вердикт Капітал». За таких підстав вбачається, що у ТОВ «Вердикт Капітал» та у нотаріуса відсутня інформація і належні документи про позивача та про походження боргу, які необхідні для вчинення виконавчого напису та такі, що підтверджують безспірність заборгованості, як наслідок, наявність у відповідача права вимоги. У зв`язку з чим, представник позивача зазначає, що приватний нотаріус неправомірно, з порушенням вимог чинного законодавства, вчинив виконавчий напис та стягнув заборгованість з [PERSON] , грубо порушивши права позивача та норми чинного законодавства. Посилаючись на зазначені обставини, позивач, в особі представника, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 28.09.2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі під номером № 9773, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 128226 гривень 57 копійок, 12822 гривень 66 копійок виконавчого збору та 500 гривень виконавчих витрат; стягнути з відповідача 992 гривень 40 копійок за сплату судового збору, а також стягнути з відповідача 10000 гривень, які були понесенні позивачем на оплату правової допомоги. 18 жовтня 2022 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що доводи позивача не заслуговують на увагу, так як виконавчий напис нотаріуса був здійснений на підставі норм чинного законодавства та є законним, а також вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчать про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки ним доказів. Виходячи із вищенаведеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.56-61). Того ж дня, від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, де вказано, що позивачем не надано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 10000 грн., а тому представник відповідача просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу (а.с.62-65). У подальшому від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/200084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у беспірному порядку на підставі виконавчих надписів нотаріусів» у частині, а саме: для одержання виконавчого напису додається оригінал кредитного договору. Таким чином, зазначеною постановою суду, яка набрала законної сили, визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. З документів, що надано приватному нотаріусу, можна встановити, що виконавчий напис вчинено на підставі копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто, документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком № 1172. Представник позивача також вказує, що зазначений спір вже був предметом розгляду у Жовтневому районному суді міста Запоріжжя, справа № 2-1456/09 за позовом АБ «Факторіал-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за результатами розгляду даної справи, позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Щодо витрат на правову допомогу, представник позивача вказує, що ним долучені документи, які підтверджують його повноваження, а також докази надання правової допомоги та докази на підтвердження оплати правових послуг, а тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.77-82). Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 05 грудня 2022 року цивільну справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя (а.с.90). 11 січня 2023 року вказана цивільна справа надійшла до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.93). У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача Мартинишин П.В. не з`явилися, про дату, місце та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, при цьому представник позивача надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.102, 116, 118). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а саме ухвали про відкриття провадження та судової повістки, на електронну пошту відповідача: [INFO] (а.с.96, 98, 111), а також поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.110), про причини своєї неявки до суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., будучи належним чином повідомленою про час, день та місце проведення судового засідання, що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.108, 109, 117), до суду також не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю., будучи належним чином повідомленим про час, день та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а саме ухвали про відкриття провадження та судової повістки, на електронну пошту третьої особи: [INFO] (а.с.94, 97, 105, 113), та поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.107), до суду також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всі учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 9773 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між АТ «Факторіал-Банк», який реорганізований в ПУАТ «СЕБ БАНК», який реорганізовано в ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Факторіал-Банк», який реорганізований в ПУАТ «СЕБ БАНК», який реорганізовано в ПАТ «ФІДОБАНК» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ВЕНДОР» на підставі Договору № 2 про відступлення права вимоги від 06.06.2014 року, яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «ПРОФІТ КРЕДИТ» на підставі Договору № 25122019-ВР/ПК про відступлення права вимоги від 25.12.2019 року, яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору № 11-12/20 про відступлення прав вимоги від 11.12.2020 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.12.2020 року по 25.08.2021 року. Сума заборгованості за Кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року, становить 128226,57 грн., з яких: 3 % річних за період з 11.12.2020 року по 25.08.2021 року у сумі 80185,31 грн.; інфляційні збитки за період з 11.12.2020 року по 25.08.2021 року в сумі - 47541,26 грн. (а.с.19). 18 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю. на підставі виконавчого напису № 9773, вчиненого 28.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., була винесена постанова серії ВП № [NUMBER] про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 128226,57 грн. (а.с.17). Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 листопада 2009 року вбачається, що позивач Акціонерний банк «Факторіал-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , у якому вказав, що 07.05.2007 року між ним і відповідачем укладено кредитний договір № Е_00116/37_07, за яким позивачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 50000 грн. Оскільки відповідач заборгованість по кредиту та відсоткам не сплачує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62641,56 грн. та 626,41 грн. судового збору і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляд справи у розмірі 30 грн. В рамках даної цивільної справи, за клопотанням відповідача, проти якого не заперечував представник позивача, судом була призначена судово-почеркознавча експертиза. Згідно з висновками судової-почеркознавчої експертизи № 56/хл від 14.08.2009 року підписи від імені [PERSON] в кредитному договорі, графіку погашення кредиту та в заяві на отримання готівки виконані не нею, а іншою особою. А тому суд вирішив відмовити у задоволенні позову Акціонерного банку «Факторіал-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом (а.с.80-81). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. До таких актів, зокрема відноситься, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Положеннями п.п. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що його вчинено на підставі п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку в первісній редакції від 29.06.1999 року не передбачав можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. 26.11.2014 року в Перелік було внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року в справі № 826/20084/14. Згідно п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові по справі № 910/13233/17 від 29.01.2019 року. Крім того, у постанові № 158/2157/17 від 15.04.2020 року Верховний Суд України, спираючись на те, що виконавчий напис було вчинено після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, а також на те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, дійшов висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, до того ж, рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 листопада 2009 року (справа № 2-1456/09), встановлено, що кредитний договір № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року підписаний іншою особою, а не [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Також, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п.1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.4) ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Аналізуючи вищевикладене, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат, у даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Судом встановлено, що адвокат Мартинишин Павло Володимирович діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1049736 від 06.09.2022 року та надає правову допомогу позивачу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 15.08.2022 року (а.с.22). На підтвердження факту надання правових послуг, представник позивача долучає до позовної заяви Акт приймання-передачі надання послуг згідно договору від 06.09.2022 року (а.с.24) та Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 06.09.2022 року (а.с. 25). Із змісту даних документів вбачається, що загальна сума гонорару за надання правової допомоги становить 10000 гривень. Оплата послуг здійснюється у безготівковий спосіб шляхом перерахунку коштів на власний рахунок адвоката Мартинишина П.В., та на підтвердження оплати наданих правових послуг, представник позивача долучає платіжне доручення № Р24АР24А235437813D17487 від 06.09.2022 року, платник [PERSON] , отримувач Мартинишин Павло Володимирович , сума - 10000,00 грн. (а.с.26). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Мартинишином П.В., складність справи, яка розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд приходить до висновку, що понесені позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню, а саме у сумі 10000 гривень. З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 10000 гривень. Разом з тим, відповідно до п.1) ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача. Тому, заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судових витрат у вигляді судового збору, суд вважає необхідним, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, задовольнити та стягнути з відповідача понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією від 06.09.2022 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.9). На підставі викладеного та

Outcome: approved