Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

У січні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі - Компанія) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2/3320636 від 27.06.2019 року у розмірі 31 785,47 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.06.2019 року між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір № 2/3320636, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 22000 грн до 26.06.2021 року. 05.06.2019 року між Банком та Компанією укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №І-2019, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах, зокрема за реєстром прав вимог від 13.03.2020 року до позивача перейшло право грошової вимоги за згаданим кредитним договором. Позивач зазначає, що Банк повністю виконав свої зобов`язання за договором, надав відповідачеві кредит в розмірі 22000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, утворилася заборгованість, яка станом на дату відступлення прав вимоги, тобто на 13.03.2020 року складала 20642,67 грн, з яких: 18552,33 грн заборгованість за тілом кредиту; 1977,53 грн заборгованість за відсотками; 112,81 грн - заборгованість за пенею. А тому позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитом, а також інфляційне збільшення в розмірі 9313,61 грн та 1942 грн пені (не більше 15 % від суми простроченого платежу). Ухвалою від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ятастатті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьмастатті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ст.128 та ч. ч. 4, 10 ст.130 ЦПК України. Відповідачу направлялися судові повістки у встановленому порядку. Від нього повернулися рекомендовані повідомлення про вручення, відповідно до яких відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, 27.06.2019 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 2/3320636, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 22000 грн до 26.06.2021 року. Позичальник зобов`язався сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до договору, що є невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. За користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (проценти) щомісячно в розмірі 36 % річних (фіксована процентна ставка). У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно з умовами договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу (п. п. 1.1, 1.2, 1.3.1, 5.1 Договору) Додатком № 1 до кредитного договору № 2/3320636 від 27.06.2019 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет). Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, відповідачу надано кредит в розмірі 22 000 грн, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями заяви-анкети на зміну умов кредитного договору від 10.06.2019, платіжного доручення від 27.06.2019, відомостями про рух коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредиту, наданому відповідачу на підставі кредитного договору № 2/3320636 від 27.06.2019 року, розрахунками Банку та Компанії. 05 червня 2019 між Банком та Компанією укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2019, відповідно до умов якого право вимоги означає всі права первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті сум заборгованості за кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або право вимоги, які виникнуть в майбутньому. Банк 13.03.2020 року відступив право вимоги Компанії, в тому числі і до боржника [PERSON] за договором № 2/3320636 від 27.06.2019 року на загальну суму заборгованості 20 642,67 грн. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідач не надав жодного доказу того, що належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість. Компанія надіслала на адресу відповідача досудову вимогу від 09.02.2022 року про сплату заборгованості за договором № 2/3320636 від 27.06.2019 року, у якій повідомило про укладення між Банком та Компанією договору про відступлення права вимоги № І-2019 та повідомило про необхідність сплатити до 18.03.2022 року заборгованість у сумі 20 642,67 грн. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту досудової вимоги та витягу з реєстру прав вимоги, вбачається, що з 13.03.2020 року розмір заборгованості та її складові не змінилися. Позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових, які зазначено у витязі з реєстру прав вимоги, тобто у розмірі вимоги, який мав первісний кредитор. Крім того, за невиконання зобов`язань за договором позивачем здійснено нарахування інфляційного збільшення в розмірі 9313,61 грн та 1942 грн пені. Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів справи, Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість відповідачу користуватись кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі наданими позивачем розрахунком та випискою по рахунку. Позивач та третя особа надали суду докази наявності кредитної заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням договору про відступлення права вимоги з первісним кредитором, відповідач доказів на спростування заявлених позовних вимог не надав. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не виконував зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь Компанії 18 552,33 грн заборгованості за тілом кредиту, 1977,53 грн заборгованості за відсотками та 1942 грн пені (не більше 15 % від суми простроченого платежу до початку воєнного стану 24.02.2022). Разом з цим, суд вважає, що позивачем невірно обраховано інфляційне збільшення за даним кредитним договором у зв`язку з тим, що вказане нарахування частково охоплено періодом воєнного стану, що заборонено статтею 625 ЦК України та пунктом 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення цього кодексу. Судом в свою чергу виключено з суми інфляційного збільшення суму, нараховану за період часу з 24.02.2022 року по листопад 2022 року, тому сума інфляційного збільшення повинна становити 3 900,90 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства, відповідач не надав доказів повної або часткової сплати заборгованості за кредитним договором, не спростував розмір заборгованості, заявлений до стягнення позивачем, заперечень щодо розрахунку суми заборгованості та власного розрахунку суду не надав, а також не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 26 372 (двадцять шість тисяч триста сімдесят дві) грн 76 коп. заборгованості. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial