Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просили визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за кожною на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу від 04.02.2022 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. та отримана останньою 07.02.2022 р. Після виконання приписів ст.ст. 27,187 ЦПК України ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 07.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній, призначено підготовче судове засідання, витребувано у Третій миколаївській державній нотаріальній конторі матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 03.04.2023 року Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою направлено на адресу суду копію спадкової справи № 288/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 12.04.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статтей 174, 178\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Сторони до судового засідання не з`явились. Представник Миколаївської міської ради - Клименко А. направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, заперечень проти позову не направив. Позивачі та представник позивачів - адвокат Долгова Л.В. позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкуванння за законом підтримали у повному обсязі, просили про розгляд справи у їх відсутності. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. [INFO] померла рідна баба позивачів [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ). Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого відділом комунального господарства Центрального району від 28.11.1978 року на підставі рішення виконкому Центральної районної ради №641 від 03.11.1978 року, зареєстрованого в КП МБТІ 28.11.1978 р. за реєстровим №2130, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 04.09.2021 року Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою. було заведено спадкову справу №288/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись [PERSON] , [PERSON] (онуки померлої [PERSON] ). Заповіту спадкодавця не залишала. Батько позивачок [PERSON] помер раніше своєї матері [PERSON] [INFO] (Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ). Позивачки спадкують його долю, яку він міг би успадкувати, якщо б був живий на момент смерті своєї матері. Позивачки між собою є рідними сестрами, доньками [PERSON] та онуками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. 20.01.2022 року державним нотаріусом Третьої миколаївської\~державної нотаріальної\~конторивидано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності померлої на житловий будинок. Позивачами вказано, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, оскільки був втрачений ще за життя бабою за невідомих обставин. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022 року вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано за жодною особою Статтями 1216, 1218\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті\~1218,\~1219 Цивільного кодексу України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 Цивільного кодексу України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 Цивільного кодексу України). Право власності на рухоме та нерухоме майно, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, є таким, що не припинилося внаслідок його смерті та входить до складу спадщини. Судом встановлено, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), 30 червня 2021 року (актовий запис № 720). Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 20.01.2022 року [PERSON] і [PERSON] , як спадкоємці за законом, звернулись до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] . 20.01.2022 року Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцями за законом не було подано оригінали правоустановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої на житловий будинок, що є предметом спадкування. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємцівза законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , факт набуття права власності на об`єкт нерухомого майно підтверджується копією Свідоцтва про право особистої власності нажитловий будинок від 28.11.1978 року. Конвенцією про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст.\~41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392\~Цивільного кодексу\~України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивачі належним чином прийняли спадщину після померлої [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємців оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно не можуть оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] і\~ [PERSON] спадкоємцями за законом майна померлої, право власності в рівних частинах по частці на житловий будинок\~ [ADDRESS] . Стаття 15\~Цивільного кодексу\~України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права, пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи досуду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статі 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved