Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

06 квітня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2008 року він проживав однією родиною без реєстрації шлюбу з відповідачкою, в якої від попередніх відносин була на вихованні та утриманні малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Від спільного проживання сторони мають четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В вересні 2014 року відповідачка покинула дітей. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 27.04.2017 року відповідачку було позбавлено батьківських прав. Також, на підставі заочного рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27.04.2017 року за позивачем було визнано батьківство та ухвалено внести зміни до актових записів про народження дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зі зміною прізвищ на « [PERSON] ». Також, позивача було призначено опікуном над дитиною - [PERSON] , [INFO] , та видано на його ім`я посвідчення багатодітної сім`ї. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує всім необхідним для їх повноцінного та гармонійного розвитку. Відповідачка допомоги на утримання дітей не надає. На підставі вищевикладеного, просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] 18-річного віку. Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення копії ухвали. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачка повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв, клопотань від неї до суду не надходило, правом на надання відзиву не скористалась. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів. Також, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що позивача [PERSON] було визнано батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з внесенням відповідних змін до актових записів про народження дітей, що підтверджується копією заочного рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27.04.2017 року у цивільній справі № 647/757/17 (а.с. 37-38). Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції 26.03.2007 року, [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 22.03.2018 року, [PERSON] народилась [INFO] . ЇЇ батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Милівською сільською радою Бериславського району Херсонської області 16.11.2010 року, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 22.03.2018 року, [PERSON] народилась [INFO] . ЇЇ батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 22.03.2018 року, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). На підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27.04.2017 року у цивільній справі № 647/470/17 відповідачку [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 39-40). Відповідно до копій розпоряджень Бериславської районного державної адміністрації Херсонської області № 295 від 06.06.2017 року та № 402 від 30.06.2017 року, відносно [PERSON] , [INFO] , було встановлено правовий статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» та над нею встановлено опіку до її повноліття. Опікуном призначено позивача [PERSON] (а.с. 30, 31). 23.05.2018 року на ім`я позивача видано посвідчення багатодітної сім`ї відносно дітей: [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, у тому числі і щодо обов`язку утримувати дитину. Такий обов`язок матері, батька відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України\~ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3\~ст.\~166\~СК України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти підлягають стягненню з дня подачі заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Також, згідно з положеннями пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі. Так, судом встановлено на підставі наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] визнаний батьком дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, позивач є опікуном [PERSON] , [INFO] (а.с. 30, 31). Також, в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами факт, що мати дітей відповідачка [PERSON] самоусунулася від виховання дітей, кошти на їх утримання не надає. Діти проживають разом з батьком позивачем по справі [PERSON] . Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась, доказів на підтвердження протилежного не надала. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на відповідачці також лежить обов`язок по утриманню дітей. Враховуючи встановлені судом обставини справи та надані до суду докази у їх сукупності, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] 18-річного віку, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~430 ЦПК\~України рішення\~суду,\~в частині\~стягнення аліментів\~у межах\~суми платежу\~за один\~місяць,\~слід допустити\~до негайного\~виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved