Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову, позивачі зазначили, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуто по 48 960,40 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди кожному та по 5000,0 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди кожному, а разом по 53960,4 грн. кожному. 20 грудня 2018 року Солом`янським ВДВС ГТУЮ у м. Києві відкрите виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 53960,4 грн. 20 березня 2019 року Солом`янським ВДВС ГТУЮ у м. Києві відкрите виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 53960,4 грн. 22 серпня 2022 року зазначені виконавчі провадження були закриті в зв`язку з їх повним фактичним виконанням. Позивачі також зазначають, що у відповідача на підставі рішення суду з 15 листопада 2018 року виникло боргове зобов`язання, яке полягало у сплаті позивачам грошової суми, яке відповідач виконав з простроченням у чотири роки і саме за цей період часу останній повинен сплатити 3% річних та індекс інфляції. На підставі викладеного позивачі просили суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 28 108,19 грн., з яких 3% річних в розмірі 5 994,06 грн., інфляційні збитки в розмірі 22 114,13 грн. та всі судові витрати, пов`язані із розглядом даного спору. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 28089,59 грн., з яких 3% річних в розмірі 5992,22 грн., інфляційні збитки в розмірі 22097,37 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачі та їх представник - адвокат Чучковська А.В. в судове засідання не з`явились, до суду представник подала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що в грудні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, і просили стягнути з [PERSON] на їх користь у рівних частинах 97 920,80 грн., тобто по 48 960,40 грн. на користь кожного з них, матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , співвласниками якої вони є, та 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року у справі № 760/21652/15-ц, яке залишене без змін Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуто по 48 960,40 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди кожному та по 5 000,0 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди кожному, а разом по 53 960,4 грн. кожному. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20 грудня 2018 року Солом`янським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрите виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 53 960,4 грн., що підтверджується копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, наявної в матеріалах справи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року у справі № 760/21652/15-ц виправлено описку у виконавчому листі у даті народження [PERSON] 20 березня 2019 року Солом`янським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрите виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 53960,4 грн, що підтверджується копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, наявної в матеріалах справи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17серпня 2020 року замінено у виконавчому провадженні № [NUMBER] стягувача [PERSON] на [PERSON] в зв`язку зі смертю первісного стягувача. Постановою головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Цапенко С.М. від 22 серпня 2022 року виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 760/21652/15-ц, виданого 05 грудня 2018 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 48 960,40 грн матеріальної шкоди, по 5 000,00 грн моральної шкоди було закінчене з підстав його повного виконання, що підтверджується копією вказаної постанови державного виконавця, наявної в матеріалах справи. Зокрема, відповідачем було перераховано на користь органу виконавчої служби: 17 листопада 2021 року - 1500,00 грн.; 07 грудня 2021 року - 2500,00 грн.; 31 січня 2022 року - 1500,00 грн.; 19 серпня 2022 року - 54 156,44 грн., а разом 59 656,44 грн. (платіжні доручення: N @2PL329623, N @2PL204752, N @2PL322153, N @2PL279824) Із зазначених коштів орган виконавчої служби перерахував [PERSON] : 01 грудня 2021 року - 1 200,00 грн.; 13 грудня 2021 року - 2 272,73 грн.; 08 лютого 2022 року - 1 363,64 грн.; 22 серпня 2022 року - 49 124,03 грн., а разом 53 960,40 грн. (платіжні доручення: № 949 від 22.08.2022 року; № 142067 від 04.02.2022 року; № 129015 від 10.12.2021 року; № 127272 від 29.11.2021 року). Постановою головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Цапенко С.М. від 22.08.2022 року виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 760/21652/15-ц, виданого 05 грудня 2018 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 53 960,40 грн було закінчене з підстав його повного виконання, що підтверджується копією вказаної постанови державного виконавця, наявної в матеріалах справи. Зокрема, відповідачем на користь органу виконавчої служби було перераховано борг у розмірі: 17 листопада 2021 року - 1 500,00 грн.; 07 грудня 2021 року - 2 500,00 грн.; 31 січня 2022 року - 1 500,00 грн.; 19 серпня 2022 року - 54 156,44 грн., а разом 59 656,44 грн. (платіжні доручення: N @2PL327704, N @2PL212264, N @2PL325599, N @2PL279822). Із зазначених коштів орган виконавчої служби перерахував [PERSON] : 01 грудня 2021 року - 1 118,18 грн.; 13 грудня 2021 року - 2 272,73 грн.; 08 лютого 2022 року - 1 363,64 грн.; 22 серпня 2022 року - 49 205,85 грн., а разом 53 960,40 грн. (платіжні доручення: № 948 від 22.08.2022 року, № 141894 від 07.02.2022 року, № 129013 від 10.12.2021 року; № 127273 від 30.11.2021 року) Відповідно до ч. 1 та ч.5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За приписом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте стягувачем, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Отже, відсутність реального виконання не свідчить про припинення зобов`язання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє стягувача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем боргового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року, що набрало чинності 15 листопада 2018 року, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлені вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних та індексу інфляції. Такі висновки суду спираються на усталену судову практику. Так, Велика Палата ВС у своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15ц зазначила, що завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. У статті 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Під час обрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання суд застосовує методику, прийняту у судовій практиці (постанова КАС від 06.11.2020 року у справі № 22-ц/824/10324/2020): збитки від інфляції=(сума боргу)*(індекс інфляції):100%-(сума боргу). 3% річних = (сума боргу)*(процентна ставка):100%:365 днів*(кількість днів прострочення). Перевіряючи розрахунки позивачів суд встановив, що вони спираються на вказану методику та не містять арифметичних помилок, а тому суд погоджується з ними. Щодо розрахунку інфляційних збитків. З 15 листопада 2018 року відповідач заборгував [PERSON] 53 960,4 грн., з яких 17 листопада 2021 року було сплачено 1 118,18 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 15 листопада 2018 року по 17 листопада 2021 року становлять 11 979,21 грн. (53 960,4 грн.*122,2%:100%-53960,4 грн.=11979,21 грн.). З 18 листопада 2021 року по 07 грудня 2021 року відповідач заборгував [PERSON] 52 842,22 грн. (53 960,4 грн. - 1 118,18 грн. = 52 842,22 грн.). 07 грудня 2021 року відповідач сплатив [PERSON] 2 272,73 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 18 листопада 2021 року по 07 грудня 2021 року становлять 317,05 грн. (52 842,22 грн.*100,6%:100%-52 842,22 грн.= 317,05 грн.). З 08 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року відповідач заборгував [PERSON] 50 569,49 грн. (52 842,22 грн.- 2 272,73 грн.=50 569,49 грн.). 31 січня 2022 року відповідач сплатив [PERSON] 1 363,64 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 08 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року становлять 960,82 грн. (50 569,49 грн.*101,9%:100%-50 569,49 грн.=960,82 грн.). З 01 лютого 2022 року по 19 серпня 2022 року відповідач заборгував [PERSON] 49 205,85 грн. (50 569,49 грн.- 1 363,64 грн.=49 205,85 грн.). 19 серпня 2022 року відповідач сплатив [PERSON] залишок боргу в розмірі 49 205,85 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 01 лютого 2022 року по 19 серпня 2022 року становлять 8 857,05 грн. (49 205,85 грн.*118%:100%-49 205,85 грн.=8 857,05 грн.). Таким чином, загальна сума інфляційних збитків, яку зазнав [PERSON] за невиконання відповідачем боргового зобов`язання за період з 15 листопада 2018 року по 19 серпня 2022 року становить 22 114,13 грн. (11 979,21+317,05+960,82+8 857,05 =22 114,13 грн.) З 15 листопада 2018 року відповідач заборгував [PERSON] 53 960,4 грн., з яких 17 листопада 2021 року було сплачено 1 200,00 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 15 листоада 2018 року по 17 листопада 2021 року становлять 11 979,21 грн. (53 960,4 грн.*122,2%:100%-53 960,4 грн.=11 979,21 грн.). З 18 листопада 2021 року по 07 грудня 2021 року відповідач заборгував [PERSON] 52 760,40 грн. (53 960,4 грн. - 1 200,0 грн. =52 760,40 грн.). 07 грудня 2021 року відповідач сплатив [PERSON] 2 272,73 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 18 листопада 2021 року по 07 грудня 2021 року становлять 316,56 грн. (52 760,40 грн.*100,6%:100%-52 760,40 грн.= 316,56 грн.). З 08 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року відповідач заборгував [PERSON] 50 487,67 грн. (52 760,40 грн.- 2 272,73 грн.= 50 487,67 грн.). 31 січня 2022 року відповідач сплатив [PERSON] 1 363,64 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 08 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року становлять 959,27 грн. (50 487,67 грн.*101,9%:100%-50 487,67 грн.=959,27 грн.). З 01 лютого 2022 року по 19 серпня 2022 року відповідач заборгував [PERSON] 49 124,03 грн. (50 487,67 грн.- 1 363,64 грн.= 49 124,03 грн.). 19 серпня 2022 року відповідач сплатив [PERSON] залишок боргу в розмірі 49 124,03 грн. Відповідно інфляційні збитки за період з 01 лютого 2022 року по 19 серпня 2022 року становлять 8 842,33 грн. (49 124,03 грн.*118%:100%-49 124,03 грн.=8 842,33 грн.) Таким чином, загальна сума інфляційних збитків, яку зазнала [PERSON] за невиконання відповідачем боргового зобов`язання за період з 15 листопада 2018 року по 19 серпня 2022 року становить 22 097,37 грн. (11 979,21+316,56+959,27+8 842,33 =22 097,37 грн.) Щодо розрахунку 3% річних. За період з 15 листопада 2018 року по 17листопада 2021 року, який становить 1098 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 53 960,40 грн. 3% річних становлять 4 869,74 грн. (53 960,40 грн.*3%:100%:365 днів*1098 днів прострочення платежу=4 869,74 грн.). За період з 18 листопада 2021 року по 07 грудня 2021 року, який становить 20 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 52 760,40 грн. 3% річних становлять 86,73 грн. (52 760,40 грн.*3%:100%:365 днів*20 днів прострочення платежу=86,73 грн.). За період з 08 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року, який становить 55 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 50487,67 грн. 3% річних становлять 228,23 грн. (50 487,67 грн.*3%:100%:365 днів*55 днів прострочення платежу=228,23 грн.). За період з 01 лютого 2022 року по 19 серпня 2022 року, який становить 200 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 49 124,03 грн. 3% річних становлять 807,52 грн. (49 124,03 грн.*3%:100%:365 днів*200 днів прострочення платежу=807,52 грн.). Отже, загальна сума 3% річних на суму заборгованості перед позивачем [PERSON] за період з 15 листопада 2018 року по 19 серпня 2022 року становить 5 992,22 грн. (4 869,74 грн.+86,73 грн.+228,23 грн.+807,52 грн.=5 992,22 грн.) За період з 15 листопада 2018 року по 17 листопада 2021 року, який становить 1098 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 53 960,40 грн. 3% річних становлять 4 869,74 грн. (53 960,40 грн.*3%:100%:365 днів*1098 днів прострочення платежу=4 869,74 грн.). За період з 18 листопада 2021 року по 07 грудня 2021 року, який становить 20 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 52 842,22 грн. 3% річних становлять 86,86 грн. (52 842,22 грн.*3%:100%:365 днів*20 днів прострочення платежу=86,86 грн.). За період з 08 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року, який становить 55 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 50 569,49 грн. 3% річних становлять 228,60 грн. (50 569,49 грн.*3%:100%:365 днів*55 днів прострочення платежу=228,60 грн.). За період з 01 лютого 2022 року по 19 серпня 2022 року, який становить 200 днів, на суму боргу [PERSON] з боку відповідача в розмірі 49 205,85 грн. 3% річних становлять 808,86 грн. (49 205,85 грн.*3%:100%:365 днів*200 днів прострочення платежу=808,86 грн.). Отже, загальна сума 3% річних на суму заборгованості перед позивачем [PERSON] протягом 15 листопада 2018 року по 19 серпня 2022 року становить 5 994,06 грн. (4 869,74 грн.+86,86 грн.+228,60 грн.+808,86 грн.=5 994,06 грн.) Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню у повному обсязі. В заяві від 27 жовтня 2022 року представник позивачів просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн та стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує обставини, визначені ст. 137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони. Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. У рішення ЄСПЛ, ухваленому в справі "Бєлоусов проти України", констатовано, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є "фактично понесеними", оскільки заявник має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Так, в матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої допомоги № 57 від 10 січня 2022 року та додаткової угоди до вказаного договору № 2 від 19 серпня 2023 року, копія акту № 1 від 27 жовтня 2022 року, з яких вбачається, що між Адвокатським об`єднанням «Чучковських» та [PERSON] був укладений договір на надання правничої допомоги, за умовами якого за представництво інтересів у цивільній справі за його позовом до [PERSON] про стягнення коштів (інфляційних збитків та 3% річних) за неналежне виконання (прострочення) рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року, яке набрало чинності 15 листопада 2018 року, вартість послуг з надання правової допомоги становить 25 000,00 грн. з розрахунку три тисячі гривень за одну годину роботи адвоката адвокатського об`єднання. Адвокатом Чучковською А.В. було виконано такі роботи/послуги: складання позовної заяви у даній цивільній справі (тривалість робіт сім годин) на суму 21 000,00 грн. та складання заяви в порядку ст. 141 ЦПК (тривалість одна година двадцять хвилин) на суму 4 000,00 грн., а разом на загальну суму 25 000,00 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу є нерозривно пов`язані з розглядом даного спору, а їх розмір є обґрунтованим та підтвердженим доказами, наявними в матеріалах справи. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору. Зважаючи на задоволення судом вимог позивачів у повному обсязі та звільнення позивача [PERSON] від сплати судового збору з підстав п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на надання правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн., стягнення з відповідача судового збору у розмірі 992,40 грн в дохід держави за подачу позову до суду [PERSON] та стягнення з відповідача на користь [PERSON] судового збору в розмірі 992,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved