Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просив визначити для нього додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на протязі трьох місяців, визнавши причини його пропуску поважними. В обґрунтування позову вказував, що [INFO] у віці 91 року помер батько позивача [PERSON] , який був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Наразі позивач, [PERSON] , являється його єдиним спадкоємцем першої черги. В останні роки перед смертю у батька було дуже слабке здоров`я, тому він змушений був переселитися до нього, щоб доглядати за ним. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] , є рідними дітьми позивача і відповідно до ст. 1276 Цивільного кодексу України, у випадку смерті, право на прийняття спадщини переходить до них (спадкова трансмісія). До складу спадкового майна, що належить спадкодавцю, входить: жилий будинок житловою площею 18,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , земельна ділянка площею 1000 кв.м. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, громадських будівель і споруд та земельна площею 622 кв.м. - для ведення садівництва, також розташовані по [ADDRESS] . З липня 2015 року позивач являється інвалідом третьої групи у зв`язку з загальним захворюванням по опорно-руховому апарату (хвороба Бехтерєва). На протязі шести місяців після смерті батька у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я він неодноразово лікувався в лікарні. У травні 2021 року ним перенесений ішемічний інсульт і також лікувався у лікарні спочатку стаціонарно, а потім амбулаторно. У зв`язку з розповсюдженням коронавірусної інфекції COVID-19 в Україні постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" був встановлений карантин і введені карантинні та обмежувальні заходи. Також, був обмежений доступ громадян до державних установ. Тому, до другої Полтавської державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини він потрапити не зміг, оскільки там приймали тільки обмежену кількість громадян. Він неодноразово приходив до нотаріальної контори і займав чергу, але безуспішно. Звернутися з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса він не міг, оскільки, як пенсіонер за віком і інвалід третьої групи, має невелику пенсію, в даний час 2300,00 грн. на місяць. Інших доходів у нього немає, тобто оплатити послуги приватного нотаріуса він не має можливості. Тому, з заявою про прийняття спадщини після смерті батька він звернувся до державної нотаріальної контори тільки 22 червня 2022 року. Постановою другої Полтавської державної нотаріальної контори від 22 серпня 2022 року № 290/02-31 у видачі свідоцтва про право на прийняття спадщини за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що спадщина спадкоємцем не прийнята. В зв`язку з цим [PERSON] вимушений звертатись до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою суду від 17.10.2022 року відкрито провадження у справі . Ухвалою суду від 20.03.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач надали заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідачі надали заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позов визнають, просили задовольнити. Третя особа друга Полтавська державна нотаріальна контора надала заяву з проханням слухати справу у їх відсутність , при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Дослідивши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Наразі позивач, [PERSON] , являється його єдиним спадкоємцем першої черги. В останні роки перед смертю у батька було дуже слабке здоров`я, тому він змушений був переселитися до нього, щоб доглядати за ним. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] , є рідними дітьми позивача і відповідно до ст. 1276 Цивільного кодексу України, у випадку смерті, право на прийняття спадщини переходить до них (спадкова трансмісія). До складу спадкового майна, що належить спадкодавцю, входить: жилий будинок житловою площею 18,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , земельна ділянка площею 1000 кв.м. - для будівництва і обслуговування житлового будинку, громадських будівель і споруд та земельна площею 622 кв.м. - для ведення садівництва, також розташовані по [ADDRESS] . З липня 2015 року позивач являється інвалідом третьої групи у зв`язку з загальним захворюванням по опорно-руховому апарату (хвороба Бехтерєва). На протязі шести місяців після смерті батька у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я він неодноразово лікувався в лікарні. У травні 2021 року ним перенесений ішемічний інсульт і також лікувався у лікарні спочатку стаціонарно, а потім амбулаторно. У зв`язку з розповсюдженням коронавірусної інфекції COVID-19 в Україні постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" був встановлений карантин і введені карантинні та обмежувальні заходи. Також, був обмежений доступ громадян до державних установ. Тому, до другої Полтавської державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини він потрапити не зміг, оскільки там приймали тільки обмежену кількість громадян. Він неодноразово приходив до нотаріальної контори і займав чергу, але безуспішно. З заявою про прийняття спадщини після смерті батька він звернувся до державної нотаріальної контори тільки 22 червня 2022 року. Постановою другої Полтавської державної нотаріальної контори від 22 серпня 2022 року № 290/02-31 у видачі свідоцтва про право на прийняття спадщини за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що спадщина спадкоємцем не прийнята. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина першастатті 1269 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи з предмету спору, відповідно до ст.ст.12,13,77,81,89,229 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропущення строку для сприйняття спадщини покладається на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги викладене, оцінивши всі обставини справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини в межах строку, передбаченогост. 1270 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. А тому,

Outcome: approved