Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 12 січня 2019 року з відповідачем [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що через різні погляди на життя та часті суперечки вони перестали розуміти один одного, сімейні відносини фактично припинені, з червня 2022 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить його інтересам. Враховуючи викладене позивач просить в судовому порядку шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2019 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Вишгородським районним відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Київській області, актовий запис №6). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини, виданим 08.07.2020 виконавчим комітетом Люблинецької селищної ради. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю та позицію відповідача, яка проти розірвання шлюбу не заперечила, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів примирення. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого ним клопотання.

Outcome: approved