Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Позов обґрунтований тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] від 24.04.2009 року. У шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 21 листопада 2018 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу було відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . Заочне рішення набрало законної сили 26.12.2018 року. У 2019 році позивач уклала шлюб з [PERSON] . Мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення відповідач [PERSON] не піклується про свою дитину, не надає коштів на її утримання та орієнтовно у червні 2021 року виїхав за межі України. З моменту укладення шлюбу з [PERSON] у 2019 році вони всією сім`єю з доньками проживають у її чоловіка - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - який є єдиним власником квартири номер 34 за зазначеною адресою. Позивач має намір змінити місце реєстрації своєї доньки - [PERSON] - за місцем фактичного проживання та її реєстрації. Але отримати згоду відповідача на зміну місця реєстрації дитини вона не має об`єктивної можливості. [PERSON] навчається в Одеській гімназії №5 ОМР у 3 (7) А класі, має друзів у класі та спілкується з ними поза навчанням. З 2014 року позивач працює у ПрАТ «Стальканат - Сілур» бухгалтером та має позитивний відгук про її професійні здібності. Як мати малолітньої [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело доходів для існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку доньки у люблячій та турботливій сім`ї, діє у якнайкращих інтересах своєї малолітньої доньки. Просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином та своєчасно, при причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом було встановлено, що 24.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . актовий запис №214. Під час спільного подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 29 липня 2010 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області. 21 листопада 2018 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області, справа № 496/2084/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище - [PERSON] . У 2019 році позивач уклала шлюб з [PERSON] . Мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] не піклується про свою дитину та 20.09.2021 року виїхав за межі України, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Донька [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати з матір`ю, з якою і проживає на час розгляду справи. Листом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 22.03.2023 року №06/2606 повідомлено, що батько дитини [PERSON] надав до Служби у справах дітей Одеської міської ради заяву від 07.03.2023 року № до 158-У, якою надає згоду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частина 1 ст. 152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 за № 1385 (далі - Декларація), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Преамбулою указаної вище Конвенції визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Таким чином, суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, дотримавшись вимог сімейного законодавства України, законодавства України про охорону дитинства, вважає за доцільне застосувати положення Конвенції про права дитини із врахуванням рішення ЄСПЛ як джерело права. Згідно із ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК Украйни місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Суд, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - необхідно задовольнити. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Outcome: approved