Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла рідному брату позивача [PERSON] . Однак останній помер у 2021 році, не прийнявши спадщину. Батько позивача, який був сином [PERSON] помер у 2010 році. Своєчасно позивач не звернувся до нотаріальної контори щоб розпочати процедуру спадкування, оскільки за життя брат позивача [PERSON] запевнив його про те, що прийняв спадщину за заповітом після померлої баби та оформив її на себе належним чином. Лише коли позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням та прийняттям спадщини після померлого брата, виявилося, що в свій час останній не вчинив дії, необхідні для прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Просить суд визначити йому додатковий 3-х місячний строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Позовна заява надійшла до суду 26 квітня 2023 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 05 травня 2023 року, після усунення позивачем недоліків позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від представника позивача адвоката Матроса І. М. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Куликівська селищна рада надала відзив за підписом першого заступника Куликівського селищного голови Сосімович Т. С., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути за відсутності представника Куликівської селищної ради. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини входить, зокрема, право власності на земельну ділянку, розміром 3,26 га, що розташована на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області (нині - Куликівської селищної ради), підтверджене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 629874 від 09 грудня 2005 року, виданим на ім`я [PERSON] (а.с.14). Згідно з довідкою Горбівського старостинського округу № 48 від 24 березня 2023 року, [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла онуку [PERSON] . Заповіт складений 25 квітня 2003 року, посвідчений виконавчим комітетом Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, зареєстрований у реєстрі за № 65 (а.с. 15). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 19). [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Зважаючи на те, що [PERSON] , який був спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON] не проживав разом з нею на час відкриття спадщини, за життя у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, тому вважається таким, що за життя не прийняв спадщину за померлою [PERSON] . [PERSON] був сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.8). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.10). Таким чином, позивач [PERSON] є онуком [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в тому числі, наприклад, і через юридичну необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018 року, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270\~ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Судова практика Європейського суду з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом першої черги за правом представлення свого батька [PERSON] , який помер до відкриття спадщини після померлої матері [PERSON] , разом зі спадкодавцем не проживав, інші особи на майно померлої не претендують. Посилання позивача на ту обставину, що він вважав, що спадщину прийняв його рідний брат [PERSON] , який був спадкоємцем за заповітом та який запевнив позивача, що оформив спадкові права, ніким не спростовані. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. При наведених обставинах справи суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, тому відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України йому необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved