Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку щомісяця на утримання неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2006 року. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося і нею подано позов про розірвання шлюбу. Неповнолітні діти перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно кошти для утримання дітей не надає, зовсім перестав брати участь у матеріальному забезпеченні дітей. Самостійно забезпечити їх всім необхідним вона не може. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей. У судове засідання позивачка не з`явилася, у поданій заяві просить проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми, проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з [PERSON] на утримання його неповнолітніх дітей суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує, що відповідач є особою працездатного віку, нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати дітей та може надавати матеріальну допомогу на їх утримання, іншого ним не доведено. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, передбачених ст. 188 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. З огляду на викладене, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням законодавчо визначеного прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років (станом на день ухвалення рішення), визначеного законом мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову, що буде відповідати інтересам дітей та не порушуватиме права кожного з сторін. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved