Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до\~\~ [PERSON] про зміну (збільшення) розміру стягнення аліментів. На обґрунтування позову зазначила, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Під час шлюбу з відповідачем у сторін народилось троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] (на теперішній час повнолітня), син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . З 2020 року і до теперішнього часу позивач не спілкується з відповідачем та ніяких стосунків не підтримує. Позивач опікується дітьми, забезпечує їх матеріально та займається їх вихованням. Діти повністю перебувають на утриманні позивача, відвідують шкільний навчальний заклад Вилківську НВК ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 ліцей. Як зазначає позивач, вона працює продавцем в магазині і окрім мінімальної заробітної плати, інших нарахувань та соціальних виплат не отримує. Оскільки відповідач не забезпечував матеріальні потреби дітей, то позивач звернулась в 2016 році з позовом до Кілійського районного суду Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їхніх дітей. Відповідно до рішення суду від 23.12.2016 року та виконавчого листа по справі № 502/2516/16-ц з [PERSON] на утримання дітей на користь позивача з 15.11.2016 року повинні стягуватись аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. Аліменти, які присуджені в 2016 році відповідач взагалі не сплачує та відповідно до розрахунку заборгованості з Кілійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.02.2023 року [PERSON] аліменти на утримання дітей за виконавчим листом не сплачував і загальна заборгованість по аліментам на 21.03.2023 року складає 216\~356,50 гривень. На теперішній час відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] і які отримує доходи позивачу невідомо, що стало їй відомо з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.06.2022 року. Як вказує позивач, вона не має змоги фактично забезпечити всі потреби дітей для їх повноцінного утримання та виховання, оскільки її заробітної плати недостатньо для утримання дітей, а матеріальне забезпечення відповідача змінилось, у зв`язку з отриманням ним грошового забезпечення військовослужбовця. Враховуючи викладене позивач просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 10.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. 30.03.2023 року відповідач по справі [PERSON] особисто з`явився до суду та надав відзив на позовну заяву за вх.. № 2286/23, відповідно до якого вказав, що він не згоден з позовними вимогами позивача щодо аліментів та зазначив, що не згоден, тому що це було незаконно зі сторони юстиції, його не хочуть слухати, просив перегляду справи після війни, тому що не має можливості бути вчасно. 26.04.2024 року відповідач по справі [PERSON] особисто з`явився до суду та разом з усними пояснення, надав відзив на позовну заяву за вх.. № 3214/23, в якому виклав свої заперечення відносно представника позивача, державного виконавця, та по суті позовних вимог зазначив, що позивач живе у нього вдома з дітьми та чоловіком, діти житлом забезпечені. На даний момент [PERSON] перебуває у відпустці, дітей він забезпечував та буде забезпечувати. 29.05.2023 року від представника позивача надійшла заява до суду за вх.. № 4334/23, відповідно до якої, представник позивача просить суд, розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просив задовольнити. 29.05.2023 року відповідач [PERSON] особисто з`явився до суду та в усній формі зазначив, що заперечує проти позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.04.2007 року Виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 22 від 03.04.2007 року. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] , /а.с.7/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.06.2013 року Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 34 від 25.06.2013 року. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] , /а.с.8/. Згідно заочного рішення Кілійського районного суду від 23.12.2016 року по справі № 502/2516/16-ц встановлено, що позов задоволено частково, присуджено стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень, щомісяця, починаючи з 15.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень, щомісяця, починаючи з 15.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень, щомісяця, починаючи з 15.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Також з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] стягнуто судовий збір на користь держави, /а.с.9-10/. Відповідно до Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.06.2022 року, винесеної державним виконавцем Кілійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сілакововю Н.М. в рамках виконавчого провадження ВП № 58934328 встановлено, що звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , /а.с.11/. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Сілаковою Н.М. від 21.02.2023 року встановлено, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 21.02.2023 року складає 216\~356,50 гривень, /а.с.12/. Щодо заявленого відповідачем клопотання про перегляд справи після війни, суд виходить з наступного. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022. Згідно з Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Збройні сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Відповідно до положень пункту 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно із п. 2 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. п. 1 та 3 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до припинення перебування на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; у службовому відрядженні. Суд звертає увагу, що відповідач обізнаний про наявність цієї справи в суді, неодноразово особисто з`являвся на дату розгляду справи, хоча був повідомлений про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, разом з тим, у справі наявні два відзиви на позовну заяву, написані власноруч відповідачем, та беручи до уваги те, що відповідачем не обгрунтовано, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача на військовій службі та не надано доказів на підтвердження свого клопотання та заперечень, а також те, що відповідач позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, приходить до висновку, що у суду не має об`єктивних перешкод розглянути вказану справу та відсутні обставини, які заважають здійснювати її розгляд, адже своїм право на подачу відзиву на позовну заяву відповідач скористався, а тому клопотання задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З врахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на кожну дитину та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд роз`яснює позивачу, що у зазначеній справі спір стосується не призначення аліментів, а зміни способу їх стягнення, тому подальше стягнення аліментів з відповідача починається з набрання рішенням законної сили, а не з дати подання позову, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки на підставі п. 3 ч. 1ст. 5\~ЗУ «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору, згідно\~ст. 141 ЦПК України, тому з\~відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial