Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі відділу №1 у м. Вінниця УДМСУ у Вінницькій області про встановлення факту постійного проживання на території України. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , народився у селі Шкуринці Калинівського району Вінницької області [INFO] . Позивач немає документа який би підтверджував статус громадянина України. 24 серпня 1991 року було схвалено Акт проголошення незалежності України. Відповідно до пункту і частини і стаття 3 Закону України «Про громадянство», громадянами України є: і) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Доказами того що позивач на момент проголошення Акту про незалежність України постійно проживав на території України є наступні обставини та докази на їх підтвердження. 12 жовтня 1984 року позивач був призваний на строкову військову службу до збройних сил ще на той час СССР. Після закінчення строкової військової службу приїхав на проживання в село Селище Тиврівського району Вінницької області, де одружився з громадянкою [PERSON] , [INFO] . [INFO] від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] . [INFO] почав свою трудову діяльність на посаді стрілка військової охорони [PERSON] стрілкові-пожежної команди поїзда. [INFO] був переведений в Козятинський загін військової охорони у зв`язку із організацією загонів. Починаючи із дня свого народження і по сьогоднішній день позивач нікуди не виїжджав за межі України та постійно проживав в Україні, на території Вінницької області. Просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991року і на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991року). Ухвалою суду від 23.03.2023 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] в с. Шкуринці Калинівського району Вінницької області. 01.10.1981року [PERSON] отримав паспорт громадянина СРСР серія [NUMBER] , виданий відділом внутрішніх справ Вінницького райвиконкому Вінницької області. Згідно копії військового квитка серія [NUMBER] виданого 11.10.1982р. [PERSON] 12.10.1982 року призваний на строкову військову службу. Відповідно до трудової книжки серія [NUMBER] виданої 10.02.1982року [PERSON] 21.03.1985р. прийнятий на посаду стрілка військової охорони Вінницької стрілкової-пожежної команди потяга. 01.07.1988року [PERSON] , переведений у відділ військової охорони на посаду стрілка по супроводу потягів Вінницької стрілкової-пожежної команди. Згідно відмітки в трудовій книжці [PERSON] відділ військової охорони перейменовано в Службу відомства військової охорони Південно [PERSON] . 01.10.1995року [PERSON] переведений в Козятинський загін військової охорони у зв`язку із організацією загонів. 09.07.1998року [PERSON] , звільнений із рядів відомчої воєнізованої охорони по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). У статті 3\~Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Статтею 4\~Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку частиною 2\~статті 256 ЦПК\~(статті 315 ЦПК\~згідно змін від 15 грудня 2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~статті 256 ЦПК\~(статті 315 ЦПК\~згідно змін від 15 грудня 2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України "Про громадянство України"\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до частини 1\~статті 3 Закону України "Про громадянство України"\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України " Про громадянство України"\~(13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України "Про громадянство України"\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Згідно з пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно із частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи та поданим доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку про те, що заявник довів обставини, на які він посилається. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991року і на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991року). За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved