Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ), третя особа Черкаська міська рада (18001, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36) про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] , що перебуває у комунальній власності міста. Відповідач по справі, її син, є зареєстрованим у вказаній квартирі, однак з 2009 року у вказаному житловому приміщенні не проживає. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважним причин підтверджується актом опитування сусідів, доданим до позовної заяви. Вказує, що оскільки відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців без поважних причин, спірним житлове користується із власних міркувань, оскільки виселився добровільно та будь-які перешкоди йому не чинились, фактичне місце його проживання не відоме, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не бере, відповідач втратив право користування вказаною квартирою, проте заходів з зняття з реєстрації не вживає, при цьому реєстрація відповідача призводить до покладання на наймача надмірних комунальних платежів та обмежує у праві оформити житлову субсидію, чим порушуються права позивачки як наймача, і зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання відповідачі таким, що втратив право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації оскільки реєстрація у квартирі є похідною від права користування вказаним житлом. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] із зняттям реєстрації. 11 травня 2021 року ухвалою суду скасовано заочне рішення суду по даній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03 червня 2021 року адвокат Прядка В.М., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , через канцелярію суду надав Відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 03 червня 2021 року через канцелярію суду адвокат Прядка В.М., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , надав заяву щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які понесені відповідачем. 08 вересня 2021 року через канцелярію суду адвокат Дубінський В.М., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав Відповідь на відзив. Адвокат Дубінський В.М., який діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що в спірній квартирі відповідач без поважної причини до пред`явлення позову не проживав більше 9 років. Він не проживав в квартирі з травня 2009 року. Лише через деякий час після винесення судом рішення від 06 червня 2018 року він тимчасово став проживати в спірній квартирі. Через деякий час він знову виселився з квартири і до теперішнього часу в ній не проживає. Факт відсутності в квартирі в період часу з травня 2009 року до 22 січня 2018 року. Вказує, що за весь час своєї відсутності в спірній квартирі з травня 2009 року та по день проголошення заочного рішення від 06 червня 2018 року комунальні послуги відповідач не сплачував. Адвокат Прядка В.М., який діє в інтересах відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, з підстав, викладених у Промові у судових дебатах (том № 2, а.с. 212-219). Представник третьої особи Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належними чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є секретарем комітету самоорганізації населення "Богданівський". [PERSON] звернулась до неї для отримання Акту опитування сусідів для підтвердження того факту, що в квартирі не проживає її син [PERSON] . Свідок прийшла до [PERSON] , вона дала їй акт і вони пройшлись по сусідам, люди підтвердили факт не проживання. Для свідка головне той факт, що люди підписали Акт. Свідок не може казати, чи заходила вона в квартиру в той час. Але в 2016 році вона була в квартирі [PERSON] , вона їй казала, що живе одна. В шафи вона не заглядала, тому, їй невідомо чи були там речі відповідача. Сказує, що [PERSON] вона не бачила жодного разу. Позивач [PERSON] зверталась до неї ще для складання актів для оформлення субсидії. Вони завіряли акти лише ОСББ «Богданівський», а колись їхня територія належала ОСББ «Соборний». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що існує два види актів. Один із них складає Комітет, виходить Голова, секретар і хтось із будинку і другий Акт складається при опитуванні мінімуму трьох сусідів. Сусіди або підтверджують або спростовують факт проживання особи, якщо є доступ до квартири то вони оглядають речі. Їхній мікрорайон був поділений по [ADDRESS] . В даному випадку, то комісія заходила в квартиру і вони це зафіксували в Акті. Вони проходять по сусідах з першого по дванадцятий поверх , хто відкриває квартиру, того вони і опитують. Якщо людина бажає щоб свідки були внесені до Акту, то бере в них бланки Актів опитування сусідів і вносить дані. На наших бланках стояв штам комітету «Соборний». Якщо бланк їхній, то обов`язково зазначається прізвище, ім`я, по-батькові сусідів, серія паспорту, номер телефону, підпис і ставиться печатка. В них завжди Акт підписується Головою, секретарем та ставиться гербова печатка. В них Акт завжди підписується головою, секретарем і ставиться печатка. З 2002 року цей будинок обслуговував комітет «Соборний». Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивача [PERSON] вона знає, вони є сусідами, вона мешкає на третьому поверсі, а [PERSON] на п`ятому. Всіх її синів вона знає. [PERSON] не проживав в квартирі з 2008 року, вона його не бачила. В 2007 році вона часто гуляла з дитиною на вулиці во дворі і ніколи [PERSON] вона не бачила. Десь в 2018-2019 роках вона почала зустрічати [PERSON] , вона почала зустрічати його в ліфту і в дворі. З позивачкою свідок часто ходили один до одного в гості. [PERSON] їй казала, що син [PERSON] проживає в квартирі з 2018 року, але не платить за квартиру. Інших синів всі ці три роки вона бачила, а десь з 2019-2020 року зустрічати їх перестала. Інших дівчат, окрім дружини [PERSON] свідок не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивачку знає, знає [PERSON] , [PERSON] знала маленьким. З позивачкою знайома ще з дитячих років. Десь з 2008-2009 років вони почали краще спілкуватися, ходили один до одного в гості. В 2008-2008 році [PERSON] поїхав в м. Київ і більше не приїзжав. Вказує, що позивачка при зустрічах жалілась, що у неї скрутно з грошима, а [PERSON] , будучи тут прописаним не сплачує комунальні послуги і вона змушена сплачувати за нього. Після того, як [PERSON] поїхав до м. Київ свідок його не бачила ні в квартирі ні на [ADDRESS] три сини, вона казала [PERSON] , що він вже дорослий і повинен сплачувати комунальні послуги, він відмовився і сказав їй, щоб вона його «виписувала». Десь в 2014-2015 році [PERSON] взяла дівчинку сироту [PERSON] на виховання, одягала її, водила на гуртки і дуже нею піклувалася. Зі слів [PERSON] , дівчинка гуляла і дуже сильно її обманювала. Позивачка займалась мережевим маркетингом і просила [PERSON] допомагати, а [PERSON] була «не чиста на руку». [PERSON] утримувала двох хлопців і вони жили дружно. Сказати чи були речі [PERSON] в квартирі свідок не може, але чоловічі речі там були. Зі слів [PERSON] , [PERSON] виїхав до м. Київ. Також, вказала, що з родиною [PERSON] вони ще проживали разом по [ADDRESS] в 1972-1980 роках. В 2009 році вона працювала на фірмі і, також, в той час спілкувалася з [PERSON] . В квартиру позивачки вона почали приходити з 2010 року, квартира знаходиться на 5 поверсі, там три кімнати. Вона приходила до неї за товаром « Фаберлик », могла зайти просто попити чаю, це бувало десь раз в місяць, раз в два місяця. Коли позивачка взяла дівчинку [PERSON] , то в них стосунки були обмежені і тоді свідок до неї додому майже не ходила, могла в коридор зайти, забрати речі і піти. Речі дівчинки в квартирі не бачила, в зв`язку з тим, що вже до неї не заходила. Характеристику про дівчинку [PERSON] знає тільки зі слів позивачки. Позивачка їй ніколи не говорила, що [PERSON] приїзжав. [PERSON] одружився восени 2018 року і привів в квартиру дружину свою, а коли позивачка поїхала до Польщі в 2019 році, то [PERSON] там жив разом зі своєю дружиною. Жінка [PERSON] проживала в квартирі, а [PERSON] їздив до Польщі . [PERSON] казала їй, що дівчинці [PERSON] виділили окрему кімнату, а хлопці проживали в третій кімнаті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була дитиною позбавленої [PERSON] та піклування, в 2014 році Орган опіки та піклування влаштували її в прийомну сім`ю. Проживали вони за адресою [ADDRESS] в трьохкімнатній квартирі. В одній кімнаті проживала вона, раніше це була кімната молодшого сина позивачки [PERSON] , на той час йому було 20 років, в нього була своя сім`я і він не проживав в цій кімнаті. В другій кімнаті проживала [PERSON] , в третій [PERSON] , а на балконі було ліжко і там знаходились речі [PERSON] . В нього була шафа з книгами, білизною, речами на балконі, в прихожій була його шафа, також, з зимовими речами та взуттям. [PERSON] допомагав сплачувати комунальні послуги, проводився ремонт в її кімнаті, в кімнаті [PERSON] , в його кімнаті у ванній кімнаті. Все це допомагав робити [PERSON] . Свідок його не бачила, але все це знає з їхніх розмов. Свідок проживала в цій квартирі з 2014 року по осінь 2017 року, вона поступила до університету. З 2017 року вона перестала спілкуватися з цією сім`єю. Коли вона проживала в квартирі, то [PERSON] допомагав їй з навчанням. [PERSON] періодично виїзжав на заробітки, він займався шахматами і виїзжав на турніри, бувало на 1 місяць, бувало на декілька тижнів. [PERSON] займалась « Фаберліком ». В цей період до неї приходили знайомі, приходив чоловік, був представлений як родич, то він бувало залишався, бувало в її кімнаті, бувало в кімнаті [PERSON] . Якщо хтось приходив в гості, то в основному вони були більше на кухні. Свідок не застала як [PERSON] приводив жінку. Про оформлення субсидії може і були розмови, але вона цього не чула. Був такий випадок, що один Новий рік вони святкували разом десь 2016-2017 роки. [PERSON] , [PERSON] , чоловік, як родич родини і [PERSON] . Коли [PERSON] виїзжав , то брав лише необхідніі речі, всі інші залишались в квартирі. Доступ до квартири був у нього, коли він захоче, у кожного був свій комплект ключів. В квартиру вселилась весною перед пасхою 2014 року. Свідок не чула щоб [PERSON] казав що він проти її вселення. Спочатку свідок більше дружила з [PERSON] , потім згодом з [PERSON] . Вона пам`ятає, що він періодично виїзжав, але в якій саме це було рік вона не пам`ятає. [PERSON] виїзжав періодично, а так весь час був дома. Обвинувачення її в викраденнях речей почалося тоді, коли орган опіки та піклування висунув обвинувачення, що [PERSON] забрала її особисті кошти і не повертала. Не відомо чому в Акті опитування сусідів не зазначено, того, що [PERSON] в 2016 році не проживав, можливо так зазначила [PERSON] . [PERSON] харчувався зі всіма, готувала [PERSON] , посуд був спільний. Предачі коштів за комунальні послуги вона не бачила, може свідчити лише з їх розмов. Коли [PERSON] залишався, то ночував в кімнаті [PERSON] і спав в рокладних ліжках. З [PERSON] на даний час свідок не спілкується і не хоче спілкуватись. Орган опіки та піклування періодично приходили, а що вони складали вона не знає. До неї періодично приходив психолог, спілкувалася з нею в кімнаті десь один раз на рік. Де зареєстрований [PERSON] вона не знає. У позивачки з [PERSON] і [PERSON] більш кращі стосунки. Вона, коли скаже, що їй необхідні гроші на щось, то [PERSON] з [PERSON] їй давали, а [PERSON] не так. [PERSON] в цій квартирі періодично проживав, періодично виїзждаючи. Заслухавши думку учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки № 983 від 16.01.2018 року, виданої директором КП «Придніпровська СУБ» , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (заявник). Особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] , житлова площа 51,5 кв.м., загальна площа 89,4 кв.м. В матеріалах справи є Акт опитування сусідів від 10 березня 2016 року (том № 1 а.с. 46), затвердженого Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський» Меніковою О.П., в якому зазначено, що [PERSON] дійсно прописаний в квартирі [ADDRESS] , але не проживає в даному помешканні з 2009 року. Даний Акт підписаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також, в матеріалах справи є Акт опитування сусідів від 08 лютого 2018 року № 125 (том № 1, а.с. 62). В даному Акті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2009 року в даному помешканні не проживає. Даний акт взагалі ніким не затверджений, оскільки, відсутній підпис Голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський» [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що Акт опитування сусідів був необхідний позивачці для оформлення субсидії. Крім того, вона вказала, що печатка знаходилася виключно у Голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський» [PERSON] і ніхто інший не мав доступу до неї. Особи, які підписали вищевказані Акти не були допитані в судовому засіданні. А тому, на думку суду, дані Акти не є належними доказами у справі та суд оцінює їх критично. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно періодично виїзжав на роботу до м. Київ та за кордон на заробітки та змагання, але це були періодичні відрядження, а не зміна основного місця проживання. Даний факт був підтверджений в судовому засіданні показами свідка [PERSON] та матеріалами справи, а саме, копією Строкового трудового договору (том № 1 а.с. 86), копією закордонного паспорту на ім`я [PERSON] ( том № 1 а.с. 85). Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 423 від 23 квітня 2014 року, 25 квітня 2014 року було влаштовано в прийомну сім`ю [PERSON] на виховання та спільне проживання малолітню [PERSON] , яка народилася [INFO] . В матеріалах справи є Акт обстеження умов проживання від 29 грудня 2015 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей ЧМР Аркушою В.В. та Боскос Г.М.(том № 1 а.с. 27), з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] (прийомна мати), рідні діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Даний факт, також, був підтверджений в судовому засіданні свідком [PERSON] . В матеріалах справи є Виписка з банківської картки [PERSON] (том № 1 а.с. 138) та Дублікат квитанції № Р24А492507894А69968 (том № 1 а.с. 98), з яких вбачається, що 08.10.2018 року [PERSON] було переведено 5000 грн.00коп.Опис операції зазначено: Переказ на картку ПриватБанк через Приват24. Одержувач [PERSON] . В судовому засіданні представником відповідача - адвокатом Прядка В.М. зазначалось, що дані кошти були переведені відповідачем [PERSON] для сплати комунальних послуг. В матеріалах справи є копія Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4678 на ім`я [PERSON] вона знаходилась в стаціонарі (том № 1 а.с. 99-100). Відповідно до копій Квитанції (том № 1, а.с. 103,104,106,107) , [PERSON] здійснювались покупки лік в аптеці. Тобто, відповідач [PERSON] цікавився здоров`ям своєї матері [PERSON] та піклувався про неї. Також, як було підтверджено в судовому засіданні свідком [PERSON] в квартирі проводився ремонт. Відповідно до Товарних чеків, які знаходяться в матеріалах справи (том № 1 а.с. 164) [PERSON] 23.06.2016 року, 26.04.2016 року та 06.07.2016 року купувалися будівельні матеріали. На думку суду, [PERSON] приймав участь в ремонті квартири за адресою: [ADDRESS] . На думку суду, твердження позивачки [PERSON] про відсутність відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] є намаганням позбавити відповідача частки власності у спірній квартирі. В матеріалах справи є Акт про встановлення фактичного місця проживання особи № 76 від 20 квітня 2021 року (том № 1 а.с. 137), складеного комісією у складі Голови КС - Ніконенка В.В. секретаря КСМ [PERSON]. члена КСМ [PERSON] , відповідно до змісту якого 19 квітня 2021 року було проведено обстеження квартири у будинку та опитано сусідів за адресою: [ADDRESS] . За наслідками даного обстеження було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , паспорт Серії [NUMBER] , фактично постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з моменту реєстрації по дату складення даного Акту. В квартирі знаходяться його особисті речі та предмети побуту. Даний факт стороною позивача [PERSON] не заперечувався та був підтверджений в судовому засіданні показами свідка [PERSON] . Також, в матеріалах справи є заява [PERSON] (том № 1 а.с. 40) від 14 травня 2018 року, яка скерована на адресу суду, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] позов визнає, проти його задоволення не заперечує та просить його розглянути в його відсутність. Проте, як встановлено в судовому засіданні (під час скасування заочного рішення) дана заява ніким не підписана та відправлена не з особистої електронної адреси [PERSON] ( [PERSON] ). Дану заяву суд оцінює критично та при винесенні рішення не бере до уваги, на думку суду, це є введенням суду в оману. Крім того, в матеріалах справи є заява [PERSON] (том № 1 а.с. 199, 200), адресована на адресу суду, яка відправлена з тієї ж самої електронної адреси ( [PERSON] ). Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, оскільки, ці свідчення ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (§§ 40, 41). Відповідно до Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, § 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, § 50). У § 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (заява № 58255/00) ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, § 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У § 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Пункт 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.», заява № 9063/80), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі від 18 лютого 1999 року «Larkos v. Cyprus», заява № 29515/95). Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) сформулювала висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, якщо таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є нагальним у демократичному суспільстві. Виселення має оцінюватися на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ, позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, потрібним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Отже, при вирішенні спору про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року справі № 442/8188/19 (провадження № 61-7095св21) та у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року № 564/1455/21 (провадження № 61-4633св22). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не втратив інтерес до спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , вона є його єдиним житлом. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними.

Outcome: dismissed