Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

13 лютого 2023 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з даним позовом і просить: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3 відсотки річних у розмірі 2162,32 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.12.2007 між ВАТ «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 07-159, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 39586 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення 10.12.2022. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] \~\~ 10.12.2007 укладено договір поруки № 07-159-П, на підставі якого поручитель зобов`язується солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов`язань в тому з обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області\~ від 12 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 24025,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 311114,55 грн. На виконання рішення суду видано виконавчі документи, відкрито виконавче провадження. 25.12.2015 державним виконавцем Білоцерківського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» звертались з запитами щодо отримання інформації відносно виконавчого провадження, однак відповідь не отримали.\~ АТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк». 22.06.2009 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». 31.10.2018 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк». 21.10.2020 між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором КД № 07-159 від 10.12.2007 перейшло до АТ «Універсал Банк» 27. січня 2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів « 357/1983/15-ц від 04.06.2015 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Виконавчі документи втрачені, справа була передана до АТ «Універсал Банку» без оригіналів виконавчих документів. Станом на день звернення з позовом рішення суду не виконано в повному обсязі, наявний борг в розмірі 24025,812 доларів США, тому відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» три відсотки річних у розмірі 2162,32 доларів США\~ за період з 07.01.2020 року по 06\~ січня 2023 року. 27.03.2023 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 28 квітня 2023 року о 09:30. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи, призначений на 28 квітня 2023 року відкладено та призначено на 29 травня 2023 року. Представник позивача [PERSON] у поданій до суду позовній заяві просив у разі його неявки, провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] 29 травня 2023 року звернулася до суду із заявою, у якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення 3% річних до початку воєнних дій та зменшити розмір судових витрат. Одночасно, подала до суду витяг з наказу про перебування чоловіка у лавах ЗСУ та його звернення до банку (а.с.67-70). Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10.12.2007 ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 07-159, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 39486,00 Доларів США з процентами за користування кредитом 14,5 % річних та [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 10.12.2022 ( а. с. 11-12). 10.12.2007 між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (позичальник)\~ було укладено договір поруки № 07-159-П за умовами якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 07-159 від 10.12.2007 та будь-якими додатковими угодами до нього ( а. с. 16).. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 24 025,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 311 114,55 грн. (а.с.17-22). 27.06.2015 державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Заморською Я.О. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48331563 з примусового виконання виконавчого лист № 2/357/1383/15, виданого 04.06.2015 Білоцерківським міськрайонним судом\~ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу в сумі 312679, 13 грн. (а. с. 23). 30.12.2016 державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Заморською Я.О. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48331563 у зв`язку з відсутністю майна, належного боржникові, на яке може бути звернено стягнення ( а. с. 24). 27.06.2015 державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Заморською Я.О. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48331394 з примусового виконання виконавчого лист № 5357/1983/15-ц, виданого 04.06.2015 Білоцерківським міськрайонним судом\~ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу в сумі 312679, 13 грн. (а. с. 25). 25.12.2015 державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Сирицею К.В.. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 48331394 у зв`язку з відсутністю майна, належного боржникові, на яке може бути звернено стягнення (а. с. 26). Згідно інформації, наданої Білоцерківським районним відділом ДВС ЦМУ Міністерства юстиції станом на 05.03.2020 виконавчий документ що стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу в сумі 312670,13 грн. повторно до відділу не надходив\~ та на виконанні не перебуває (а.с.27). 21.10.2020 між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» було укладено Договір №75-РБ про відступлення прав вимоги на кредитні договори, визначені\~ у Додатку № 1, зокрема і пунктом 30 передбачено КД № 07-159 від 10.12.2007 з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків (а.с.31-35). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» на Акціонерне товариство «Універсал Банк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів № 357/1983/15-ц від 04.06.2015 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с.36-39). Стороною позивача подано до суду розрахунок трьох процентів річних, згідно з яким за період часу з 07.01.2020 до 06.01.2023 згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України на суму боргу 24 025,81 доларів США\~ нараховано 2 162,32 доларів США (а.с.30). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11. Що стосується стягнення суми позики, процентів за користування чужими коштами, а також 3 % річних в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквіваленту вказаної суми, то Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц зазначає наступне. При касаційному перегляді необхідно визначити у якій валюті має виконуватися зобов`язання, у разі якщо у позику передавалася іноземна валюта та правову природу і валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у частині другій статті 625 ЦК України. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 75 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме із 75 000,00 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, рішення судів попередніх інстанцій в частині зазначення гривневого еквівалента розміру стягнутої суми позики, отриманої в іноземній валюті та 3 % річних від простроченої суми, підлягають зміні. Оскільки сторони уклали договір в іноземній валюті 3% річних від простроченої суми мають бути стягнуті у валюті, визначеній договором За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Разом із тим відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16). Отже, зобов`язання між сторонами по справі, виникло на підставі кредитного договору № 07-159 від 10.12.2007 та договору поруки № 07-159-П, заборгованість за яким стягнуто рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року, яке набрало законної сили 31 березня 2015 року, однак на момент звернення до суду з позовом не виконане в повному обсязі та враховуючи, що відповідачем не подано до суду будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог. Тому, враховуючи ту обставину, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з прострочив виконання грошового зобов`язання розмір якого, визначений договором та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у АТ «Універсал Банк» виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді\~ трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Так, позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних від простроченої суми за період 01.01.2020 по 06.01.2023 в розмірі\~ 2162,32 доларів США., разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування 3% річних, з 24.02.2022 по 06.01.2023, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Законом України від 02 травня 2023 року затверджено Указ Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 2023 року 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року). Станом на 07.01.2020 борг відповідачів перед позивачем складав 24 025,81 доларів США. Кількість днів прострочення за період з 07.01.2020 по 23.02.2022 складає 779 днів, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 1 536,37 доларів США. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, та стягнення із відповідачів на користь позивача 3% річних в розмірі 1 536,37 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачів необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 1906,98\~ грн. (по 953,49 грн. з кожного із відповідачів), що становить 71,08 % від заявлених до суду позовних вимог.

Outcome: partial