Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

02.03.2023 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.10.2022, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою судді від 13.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 29.03.2023. Ухвалою суду від 29.03.2023 за клопотанням відповідача надано сторонам строк у два місяці для примирення, зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення 29.05.2023. Ухвалою суду від 29.05.2023 провадження у справі поновлено. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач та відповідач подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала; відповідач позов визнав. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу 29.05.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Д ослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.10.2022, актовий запис № 1446. Від даного шлюбу сторони дітей на мають. Подружні відносини сторони припинили, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, враховуючи безрезультатність заходів примирення, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~статті 113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому згідно з частиною шостою\~статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, зміна прізвищ громадян України знаходиться поза компетенцією суду, а тому вимога позивача про зміну її прізвища не підлягає задоволенню. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial