Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач посилається на те, що 09 листопада 2017 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Осійської сільської ради Іршавського району, за актовим записом № 11. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, основна причини розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довір`я. Спочатку сімейне життя складалося добре, проте, шлюбні відносини між ними поступово погіршились, тепер між ними взагалі відсутні порозуміння та повага. У серпні 2022 року відповідачка забрала свої речі і виїхала за кордон. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачкою мають негативний характер, між ними відсутнє спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини він не бажає, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення із відповідачкою. З серпня 2022 року відповідачка не телефонує та не цікавиться дітьми. Також зазначає, що з серпня 2022 року відповідачка взагалі не надає матеріальну допомогу дітям, на неодноразові усні звернення щодо надання матеріальної допомоги вона відмовлялась. Відповідачка офіційно не працевлаштована, має нерегулярний, мінливий дохід, являється працездатною особою, інших дітей на утриманні не має. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачкою та стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 3000 гривень щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 19.04.2023 у даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити та проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, які причини неявки суду не повідомила, належним чином будучи повідомленою про час та місце розгляду справи. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 09 листопада 2017 року у виконавчому комітеті Осійської сільської ради Іршавського району, за актовим записом № 11 (а.с. 6). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,12), які проживають разом з позивачем та знаходяться на повному його утриманні (а.с.14,15). Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, проти надання строку на примирення заперечує, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо стягнення аліментів, суд доходить таких висновків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 833,00 гривень. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час діти сторін постійно проживають разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від матері дитини, яка повинна виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов, як і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про її матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли б вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачкою матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також враховує стан здоров`я відповідачки, яка є молодою, працездатною жінкою, та спроможність відповідачки сплачувати аліменти на утримання дітей. Суд визначає розмір аліментів у сумі 2500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.2 ст. 182 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на дітей і відповідачкою жодним чином не спростована можливість надання утримання дітям в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дітей, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дітей. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2500,00 грн. відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відтак позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1073,60 грн., сплаченого позивачем судового збору. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial