Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У 2020 році позивач звернувся із вказаним позовом до Шевченківського районного суду м. Києва, в якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором між позивачем та [PERSON] , а саме на нерухоме майно. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Позивач просить суд: Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 07 жовтня 2008 року № 6432, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] ( [INFO] ІПН: [NUMBER] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською C.B., та зареєстрований в реєстрі за № 5326), а саме на нерухоме майно - двокімнатна квартира [ADDRESS] , та належить на праві власності позичальнику: - встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - двокімнатна квартира [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, визначеною в рамках виконавчого провадження на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. - за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки двокімнатна квартира [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , задовольнити вимогу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129), в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 09322277, адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 27) у розмірі 802693,06 грн., з якої: 465651,35 гривень - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу); 216511,45 гривень - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 120530,26 гривень - загальна сума пені. Звертаючись із позовом до суду позивач зазначає, що 07 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 16 жовтня 2007 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 534100,00 грн. зі сплатою 20,5% річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 07 жовтня 2018 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору 07 жовтня 2018 року між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір за умовами якого іпотекодавець як майновий поручитель боржника передав, а Банк прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених іпотечним договором, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. У зв`язку із невиконання умов кредитного договору та рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.12.2015 року про стягнення заборгованості, банк звернувся із цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку із тим, що, станом на 18.11.2021, заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 2739 від 07.10.2008 перед Банком складає 992 263,70 грн., в тому числі: - 465651,35 грн. - загальна сума заборгованості за Кредитом; - 213249,43 грн. - загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом; - 120530,26 грн. - загальна сума пені; - 97321,13 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за Кредитом; - 40622,03 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за процентами за користування Кредитом; - 40946,89 грн. - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум за Кредитом; - 12942,61 грн. - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за процентами за користування Кредитом. 06.09.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій зазначено, що за період з 31.12.2021 по 05.09.2022 в рахунок погашення заборгованості надійшли грошові кошти на загальну суму 1804,01 грн., які були зараховані в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитом. Враховуючи погашення заборгованості в сумі 1804,01 грн., станом на 05.09.2022, загальна сума заборгованості за Договором відновлюваної кредитної лінії № 2739 від 07.10.2008 перед Банком складає 990122,60 грн., в тому числі: - 465651,35 грн. - загальна сума заборгованості за Кредитом, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 31.12.2021 по 05.09.2022: - 211108,33 грн. - загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 31.12.2021 по 05.09.2022; - 120530,26 грн. - загальна сума пені, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 31.12.2021 по 05.09.2022; - 97321,13 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за Кредитом; - 40622,03 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за процентами за користування Кредитом; - 41946,89 грн. - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум за Кредитом; - 12942,61 грн. - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за процентами за користування Кредитом. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2023 року позовні вимоги задоволенні в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2023 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2022 року по справі №761/30451/20 скасовано. Призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Третя особа пояснень суду не надала. В судове засідання, яке відбулось 29.05.2023 року, представник позивача не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, справу слухати у його відсутності. В судове засідання, яке відбулось 29.05.2023 року, відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 29.05.2023 року, третя особа не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2739, за умовами п. 1.1. якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 534100,00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,5 % процентів річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах в строки, визначені цим договором. Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що загальний термін користування кредитом складає 10 років, при цьому дата остаточного погашення кредиту не пізніше 07 жовтня 2018 року. Відповідно до п. 1.6. кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси банку на рахунок в банку, що зазначений в цьому договорі, згідно наступного графіку - щомісячно з жовтня 2010 року по вересень 2018 року включно рівними частинами в сумі по 5564,00 гривень, а останній платіж в сумі 5520,00 гривень - не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена цим договором. Сплата процентів здійснюється в такому ж порядку. Позивач виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON] суму кредитних коштів в розмірі 534100,00 гривень. 22 грудня 2011 року між Банком та Позичальником укладено додатковий договір №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №2739 від 07 жовтня 2008 року, відповідно до якого сторони прийшли до згоди щодо реструктуризації кредитної заборгованості та зміни графіку погашення кредиту в межах строку кредитування за кредитним договором шляхом зменшення розміру щомісячних платежів по кредиту за грудень 2011 року - травень 2012 року. 23 грудня 2011 року між Банком та Позичальником укладено додатковий договір №2 до договору відновлювальної кредитної лінії №2739 від 07 жовтня 2008 року, відповідно до якого сторони прийшли до згоди щодо зміни терміну сплати чергових платежів по кредиту, отриманому відповідно до кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 07 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено іпотечний договір № 6432, за умовами якого іпотекодавець як майновий поручитель боржника передав, а Банк прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених іпотечним договором, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 02.10.2003 року (копія договору наявна в матеріалах справи). Договірна вартість предмета іпотеки, визначена сторонами іпотечного договору, становить 763000,00 гривень. [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31.08.2015 року, становила 802693,06 грн., з яких: 226954,60 грн. - сума простроченого кредиту, 238696,75 грн. - сума непростроченого кредиту, 216511,45 грн. - заборгованість за відсотками, та 120530,26 грн. - пеня. 10 грудня 2015 року Вишгородським районним судом Київської області ухвалено заочне рішення про задоволення позову банку до [PERSON] про стягненню заборгованості в розмірі 802693,06 грн., за кредитним договором. 30.11.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено та заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.12.2015 року залишено без змін. 05.03.2018 року Верховний суд касаційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення та заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.12.2015 року залишено без змін. Станом на 05.09.2022 рік на виконанні в Вишгородському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий документ (виконавче провадження № [NUMBER]) про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в розмірі 990122,60 грн. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (частини перша статті 572 ЦК України). Частиною першою статті 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). [PERSON] відповідно до умов договору іпотеки засвідчила, що всі умови договору їй зрозумілі, й вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердила свою здатність їх виконувати своїм підписом. Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку якщо в момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка х гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності за цим договором виявиться недійсною. При цьому у разі порушення зобов`язання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він від`ємний від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. Положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду у будь-який час за захистом своїх порушених прав у встановлено законом порядку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи, позичальник [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені договором позики, тобто не повертає отримані в кредит кошти. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На час розгляду справи загальна заборгованість третьої особи - позичальника [PERSON] перед позивачем становить 990122,60 грн. Таким чином, судом встановлений факт неналежного виконання зобов`язань позичальника за договором позики. Позивачем при зверненні до суду дотримані вимоги статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким іпотекодержатель надіслав іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначений стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Так, на адресу позичальника [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] банком були направлені листи-вимоги № 1771 та 1773 від 12.06.2012 року з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі, які відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення були отримані іпотекодавцем 25.06.2012 року. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини третя статті 33 вказаного закону). Згідно із частиною першою статті 34 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Судом встановлено, що позичальник (третя особа) допустив порушення вимог кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, іпотека не припинена. З врахуванням наведеного АТ «Державний ощадний банк України» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У спірному випадку іпотекодержатель на власний розсуд обрав судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону. Приймаючи до уваги те, що звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, а тому незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, допустимими та достатніми доказами у справі заявлені позивачем вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 14878,90 грн. Крім того, відповідач при подачі заяви про скасування заочного рішення суду не сплатила судовий збір у розмірі 496,20 грн., та у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір за подання заяви про скасування заочного рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 496,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved