Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

05.10.2020 представник позивачки звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом (а.с.1-6) та з урахування уточнених позовних вимог від 26.05.2023, прохав: 1) Стягнути з відповідача на її користь: - 16900 грн в рахунок виконання його зобов`язання по матеріальному утриманню житлового будинку [ADDRESS] ; - 20354 грн 23 коп. в рахунок виконання його зобов`язання по опаленню зазначеного житлового будинку. 2) Поділити житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] між співвласниками по варіанту «4» Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 375/1241/20 від 16.03.2023, шляхом виділення в натурі: [PERSON] наступних кімнат у житловому будинку [ADDRESS] : -веранда 1-1 площею 5,6 кв.м вартістю 17801 грн 00 коп., - коридор 1-2(1) площею 2,9 кв.м вартістю 12222 грн 98 коп., - санвузол 1-2(2) площею 4,9 кв.м вартістю 20652 грн 61 коп., -кухня 1-3 площею 8,8 кв.м вартістю 37090 грн 41 коп., -житлова кімната 1-7 площею 15,3 кв.м. вартістю 70349 грн 23 коп.. Всього по житловому будинку 158116 грн 23 коп.; [PERSON] наступних господарських будівель та споруд: -погріб з шийкою а/п вартістю 11941 грн 00 коп., -погріб під частиною будівлі Б/п вартістю 9422 грн 00 коп., -сарай б1 вартістю 6049 грн 00 коп., -убиральня Г (одна друга) вартістю 10525 грн 00 коп., -споруди 1-2(одна друга) вартістю 23904 грн 00 коп.. Всього по господарських будівлях та спорудах 61841 грн 00 коп.. Всього 219957 грн 23 коп.. [PERSON] наступних кімнат у житловому будинку [ADDRESS] : -ванна 1-4(1) площею 3,8 кв.м вартістю 17472 грн 36 коп., -туалет 1-4(2) площею 2,7 кв.м вартістю 12414 грн 57 коп., - коридор 1-4(3) площею 6,2 кв.м вартістю 28507 грн 53 коп., -кухні 1-5 площею 10,1 кв.м. вартістю 46439 грн 69 коп., -житлової кімнати 1-6 площею 15,1 кв.м вартістю 69429 грн 63 коп.. Всього по житловому будинку 174263 грн 77 коп.; [PERSON] наступних господарських будівель та споруд: -сарай Б1 вартістю 6654 грн 00 коп., -убиральня Г (одна друга) вартістю 10525 грн 00 коп., -споруди 1-2 (одна друга) вартістю 23904 грн 00 коп.. Всього по господарських будівлях та спорудах 41904 грн 00 коп. Всього 215346 грн 77 коп.. 3) Стягнути з позивачки на користь відповідача 2305 грн 23 коп. в рахунок компенсації різниці вартості їхніх часток. 4) стягнути з відповідача на її корить судові витрати по сплаті судового збору та по оплаті вартості експертизи у розмірі 15101 грн 68 коп. В обґрунтування позову зазначав, що у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1993, виданого державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д., позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] являються співвласниками житлового будинку [ADDRESS] у рівних частках. Спадкодавець помер [INFO] , тобто у позивачки та відповідача виникли зобов`язання по утриманню та зберіганню житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . На протязі всього періоду часу перебування будинку у спільній частковій власності позивачки та відповідача останній не вживав будь-яких заходів для утримання та зберігання зазначеного об`єкта нерухомого майна. Весь цей час стан будинку підтримувався позивачкою шляхом проведення періодичних поточних ремонтів. У 2020 році позивачка була вимушена замінити у будинку вікна та вхідні двері, а також відремонтувати ванну кімнату у зв`язку з їх аварійним станом. При цьому на придбання та встановлення вхідних дверей вона витратила 10000 грн, на придбання шести вікон, демонтаж старих та монтаж нових вікон вона витратила 8540 грн, а на ремонт ванної кімнати - 4260 грн. Крім цього, довелося здійснити заміну воріт, на що вона витратила 15000 грн. Таким чином, на утримання житлового будинку, що є об`єктом права спільної часткової власності, позивачці довелось витратити загалом - 37800 грн. Відповідач не приймав участі в організації та фінансуванні зазначених робіт, не допомагав виконувати зазначені ремонтні роботи, сплатити позивачці половину витрачених нею на ремонт будинку коштів відмовляється. Крім того, Позивачці довелося оплачувати вартість газу, спожитого для опалення зазначеного житлового будинку у холодну пору року. Позивачка була вимушена опалювати всю площу житлового будинку, оскільки частка Відповідача в даному об`єкті нерухомого майна не була виділена в натурі, а житлова будівля має опалюватись у холодну пору року з метою збереження її в належному технічному стані. В період з травня місяця 2017 року по вересень 2020 року позивачка витратила на оплату вартості газу, спожитого для опалення житлового будинку 40708 грн 27 коп.. Сплатити позивачці зазначену суму відповідач також відмовляється, що порушує її права. У поданому 08.07.2021 відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] (а.с.88-90) прохав відмовити у частині стягнення грошових коштів в рахунок виконання зобов`язання по матеріальному утриманню житлового будинку та по його опаленню. В обґрунтування зазначав, що у зазначеному будинку весь час проживала позивач по справі. Посилання позивачки, що вона у 2020 році замінила у будинку вікна та вхідні двері, здійснила заміну воріт, а також відремонтувала ванну кімнату не відповідають дійсності. До матеріалів справи долучений товарний чек, з якого вбачається що вікна були куплені в 2012 році. Разом з позивачкою відповідачем було куплено матеріали для ремонту в кухні - плитку, клей та інші, що відображено у товарному чеку від 16.07.2020. Чек залишився у позивачки. Поточні ремонти в зазначеному будинку були проведенні відповідачем, а саме: заміну електропроводки, гіпсові перегородки, фарбування дверей, стелі у кімнатах, ремонт огорожі та інше. Позивачка проживала у житловому будинку сама, особові рахунки по газопостачанню оформленні на неї, оплата за спожитий газ проводилася за фактично спожиті послуги по газопостачанню, як вбачається з квитанцій наданих до позовної заяви позивачка користувалася субсидією. У зазначеному будинку передбачено опалення на тверде паливо (груба), відповідачем було привезено разом з позивачкою дрова, брикети на опалення та на протязі 3 років опалення будинку в більшій частині проводилося твердим паливом. В період з травня місяця 2020 року по листопад місяць 2020 року відповідач проживав в будинку [ADDRESS] . Позивачка по справі постійно вчиняла сварки, його проживання у будинку стало нестерпним, і він змушений був переїхати проживати в буд. [ADDRESS] , який належить його старшій сестрі [PERSON] . Дійсно між сторонами не було добровільно досягнуто згоди між користуванням та володінням житловим будинком. Позивачка на час коли відповідач проживав у будинку [ADDRESS] надала йому у користування 1 кімнату, що позначено у технічному паспорті 1-4 (12,7 кв.м. від загальної площі будинку 75,4 м.кв.), що значно менше ніж займає та користується позивачка. Позивачка наполягала, щоб відповідач влаштував собі окремий вхід у житловий будинок, але на даний час в нього відсутні кошти щоб облаштувати окремий вхід, також не досягнуто згоди щодо виділення відповідачу його однієї другої частки житлового будинку. У відповіді на відзив на позов представник позивачки [PERSON] - адвокат Іллінський О.В. (а.с.94) зазначав, що як вбачається зі змісту відзиву, відповідач не визнає заявлені вимоги позивачки, при цьому не наводить переконливих аргументів для спростування обставин, викладених у позовній заяві, та не обґрунтовує відповідними нормами права свою позицію. Крім того, відповідач стверджує, що здійснював заміну електропроводки у будинку. Таке твердження відповідача не відповідає дійсності та спростовується рахунком від 16.01.2021 з відміткою про оплату зазначеного у ньому товару на суму 3 092 грн 31 коп. та придбання електричного обладнання, яке було використане в процесі ремонту будинку. 16.01.2021 електротовари, зазначені у рахунку, були придбані позивачкою для ремонту спірного житлового будинку. Зазначений рахунок знаходиться у позивачки, що доводить ту обставину, що саме нею був придбаний товар, зазначений у ньому, та використаний в процесі ремонту будинку. Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 22.07.2021 було задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Чорненької Олени Іванівни у даній справі. Розпорядженням в.о. голови Рокитнянського районного суду Київської області від 26.07.2021 справу передано на розгляд до Таращанського районного суду Київської області, як найбільш територіально наближеного. 02.08.2021 цивільна справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 справу передано для розгляду судді Зінкіну В.І.. Ухвалою судді від 02.08.2021 справу прийнято до свого провадження у порядку загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила, що спірний будинок є батьківським будинком. Батьки померли 15 років тому. Відповідач в 1993 році одружився та виїхав з батьківського будинку та його не було в будинку до 2020 року. Вона також не жила в будинку в період навчання, а потім з 2013 року стала проживати в батьківському будинку. Вона потихеньку ремонтувала будинок, сплачувала комунальні послуги. Прохає стягнути витрати на газове опалення з 2017 року по вересень 2020. Уточнила, що відповідач повернувся в будинок в травні 2019 року. За газ зовсім не платив. Відповідач проживав у будинку до грудня 2020 року. Вхідні двері в будинку замінювала, витратила десь 3000 грн, але квитанцій нема. В 2012 році вона замінювала вікна, витратила більше 8000 грн, є квитанції. Плитку клали у ванні десь у 2019-2020 році, витратила 4260 грн. Ворота робили в 2018-2019 роках, є розписка на 15 тисяч гривень. Вона прохала відповідача замінити трубу на воротах. Взагалі, з відповідачем ніякі роботи не обговорювала, не запитувала згоду відповідача. Ремонтні роботи були викликані необхідністю, оскільки вікна трухлі були. Стіна також трухла була, плитку купляла вона, а «ложив» плитку відповідач, вона заплатила йому 2500 грн за роботу, підтверджуючих документів про оплату нема. Плитку ложили в кухні, а не в ванній, якої в будинку взагалі поки нема. Будинок треба було опалювати, оскільки була сирість стін, стіни чорніли від сирості. Будинок не можливо опалювати по частинам, оскільки єдина система опалення. Штрафів по газу не було, вона оплачувала по лічильнику. Не заперечує, що був період, коли опалювала брикетами у грубі, оскільки економила кошти на операцію. Щодо квитанції про оплату газу у травні 2020 року від імені відповідача пояснила, що то вона давала кошти відповідачу, а він заплатив за газ зі своєї картки. Представник позивачки - адвокат Іллінський О.В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю. Пояснив, що в 1993 році прийшов з армії, проживав у будинку десь рік. Після того в 1995 році одружився та переїхав до жінки. В будинку залишилась проживати позивачка зі співмешканцем. Вікна заміни не потребували, позивачка на свій розсуд поміняла. Двері позивачка купляла в 2000 році за 400 грн. Двері поміняні з власної ініціативи позивачки, потреби замінювати не було. Ворота були в нормальному стані, але «струх» стовпчик. Він «переварив» стовпчик, оскільки перебетонувати не реально було. Позивачка поставила нову калитку та половинки воріт, а стовпчики залишились старі. На його думку ворота обійшлися у 7000 грн. Він згоду на заміну воріт не давав. Останні три роки будинок опалювався грубкою. Вони спільно привозили дрова і опалювалось брикетами. Котел був зламаний, відремонтували лише в 2020 році. Точний період, коли не працював котел, не знає. Також позивачці відключали газ за несплату, він три рази гасив штраф. В будинку взагалі відсутня ванна кімната. А плитка «ложилася» на кухні, це він робив. Він повністю оплатив плитку на кухню, і це було не в 2020 році, а в 2018 році. Позивачка кошти за роботу не давала. Він також переробив електропроводку, як прийшов жити. Також заплатив за газ 1400 грн. Він погоджується з варіантом розподілу № 4, який запропонував експерт. Не заперечує, щоб йому відійшли наступні кімнати: 1-6(1) площею 15,1м.кв., 1-5 площею 10,1 м. кв., 1-4(3) площею 6,2 м. кв., 1-4(1) площею 3,8 м.кв., 1-4(2) площею 2,7м. кв., а також господарські споруди: Б1 - сарай. Убиральню Г, а також споруди 1-2: ворота та огорожа - поділити на двох. Звернув увагу, що експертом не врахована криниця. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає через хату від позивачки. Вона прохала допомогу по ремонту. Плитка клалась на стіні на грубі. Він допомагав встановлювати ворота два роки тому, там робив майстер: зробив, поварив ворота, стовпчики вже були готові, майстер їх поправляв. Хто зробив стовпчики, не пам`ятає. Коли позивачка топила грубку, вона заказувала дрова. Також вона оплачувала за газ. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він живе приблизно через 150 метрів. Оскільки в нього є свій автомобіль, він привозив позивачці плитку, клей в 2019-2020 роках. Ворота до ремонти ще були батьківські, а позивачка поставила нові. Зі слів позивачки відомо, що вона оплачувала заміну дверей та вікон. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Позивачка сама робила ремонт. Відповідача вона там не бачила. В хаті грубу плиткою «обложили». Позивачка за свій кошт вставляла вікна та робили ворота. Була необхідність замінити вікна, оскільки старі «сочилися», а підвіконня були трухлі. Ворота також потребували ремонту. Вона давала гроші позивачці за свій витрачений газ, і та платила їй та собі за газ, це було в 2017-2021 роках. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона живе через город від позивачки. Біля хати позивачка сама старається. Її чоловік їздив з позивачкою і та купляла за свої гроші плитку. Боргу в позички за газ немає і в неї не відключали газ за борги. Також її чоловік підвозив позивачку, коли та платила за газ. Суд, заслухавши думку сторін та представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку цегляного, 1974 року забудови, який має 53,2 кв.м. житлової площі, з господарськими спорудами - двом повітками, криницею, туалетом, забором розташованого в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.12.1993 державним нотаріусом Рокитнянської державної нотаріальної контори Скоробагатько В.Д. після смерті [INFO] батька [PERSON] (а.с.9-10). У будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] міститься запис Білоцерківського МБТІ від 28.10.1996 про те, що «в [ADDRESS] , житловою площею на 15.11.1993 по даним інвентаризації 53,2 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рокитнянської державною нотаріальною конторою від 31.12.1993, перебуває у користуванні [PERSON] » (а.с.11-16). Як вбачається із відмітки про місце проживання у паспорта громадянина України, виданого Рокитнянським РВ ГУ МВС України від 21.01.2005, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.11.1996 (а.с.50). З 04.12.1993 [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , згідно наданої інформації Рокитнянської селищної ради Київської області від 10.03.2023 №03-18-354 (а.с.59). З 2000 року по травень 2020 року відповідач проживав без реєстрації по [ADDRESS] та з листопада 2020 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] у відповідності до актів обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] (а.с.91-91). Відповідно до технічного паспорту виготовленому 28.02.1979 БТІ, житловий будинок по [ADDRESS] складається із двох сін, кухні, чотирьох житлових кімнат - загальною площею 73,30 кв.м. та господарських будівель і споруд: сарай, прибудова до сараю, погріб, сарай, колодязь, вбиральня, огорожа. У технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] , виготовленому ФОП [PERSON] (а.с.17-20), станом на 26.08.2020 зазначена наступна характеристика: А - житловий будинок 1974 року спорудження, основною площею 70,8 кв.м.; а - прибудова 1974 року спорудження, основною площею 23,1 кв.м.; а1 - прибудова 1975 року спорудження, основною площею 7,7 кв.м.; а/п - погріб 1974 року спорудження, основною площею11,6 кв.м.; Б1 - сарай 1971 року спорудження, основною площею 36,3 кв.м.; б1 - сарай 1972 року спорудження, основною площею12,2 кв.м.; Б/п - погріб 1971 року спорудження, основною площею 10,6 кв.м.; Г - убиральня 2017 року спорудження, основною площею 1,7 кв.м.; №1 - ворота з хвірткою 2019 року спорудження, основною площею спорудження 7,8 кв.м.; №2 - огорожа 1986 року спорудження, основною площею 31,8 кв.м. (а.с.20). Згідно Варіанту № 4 технічного розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд між співвласниками домоволодіння за інвентаризаційним паспортом від 26.08.2020, станом на момент обстеження 10.03.2023 та з врахуванням зміни функціонального призначення приміщень в умовах проведеного розподілу, зазначеного у таблиці 8 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №375/1241/20 від 16.03.2023 № 36122/21-43 (а.с.178-192) запропоновано розподіл спірного об`єкту нерухомого майна між співвласниками таким чином: Співвласник №1 (однієї другої частини) 1-1- веранда площею 5,60 кв.м та вартістю 17801,00грн; 1-2(1) - коридор площею 2,90 кв.м та вартістю 12222,98 грн; 1-2(2) - санвузол площею 4,90 кв.м та вартістю 20652,61 грн; 1-3(1) - кухня площею 8,80 кв.м та вартістю 37090,41 грн; 1-7(1) житлова кімната площею 15,30 кв.м. та вартістю 70349,23 грн. Всього по будинку площа 37,50 кв.м. та вартість 158116,23 грн. а/п - погріб з шийкою вартістю 11941,00 грн; Б/п - погріб під частиною будівлі вартістю 9422,00 грн; б1 - сарай вартістю 6049,00 грн; Г - убиральня (одна друга) вартістю 10525,00 грн; №1-2 - споруди (одна друга) вартістю 23904,00 грн. Всього по господарських будівлях та спорудах - 61841,00 грн. Всього по житловому будинку та спорудах площа 37,50 кв.м. та вартість 219957,23 грн - частка становить 0,505. Співвласник №2 (однієї другої частини) 1-4(1) - ванна площею 3,80 кв.м та вартістю 17472,36 грн; 1-4(2) - туалет площею 2,70 кв.м та вартістю 12414,57 грн; 1-4(3)- коридор площею 6,2 кв.м та вартістю 28507,53 грн; 1-5 - кухня площею 10,10 кв.м. та вартістю 56439,69 грн; 1-6(1) - житлова кімната площею 15,10 кв.м. та вартістю 69429,63 грн, Всього по будинку площа 37,90 кв.м. та вартість 174263,77 грн. Б1- сарай вартістю 6654,00 грн; Г - убиральня (одна друга) вартістю10525,00 грн; №1-2 споруди (одна друга) вартістю 23904,00 грн. Всього по господарських будівлях та спорудах - 41083,00 грн. Всього по житловому будинку та спорудах площа 37,90 кв.м. та вартість 215346,77 грн - частка становить 0,495(а.с.190). Станом на момент проведення дослідження оціночна вартість домоволодіння складає 435304,00 грн. Як зазначав у висновку експерт КНДІСЕ Сергій Курочкін, що провести технічний розподіл між співвласниками [PERSON] та [PERSON] відповідно до ідеальних часток домоволодіння по [ADDRESS] по одній другій частині - неможливо, поділ можливий при умові відступу від ідеальних часток співвласників. По четвертому варіанту розподілу: Для співвласника №1 - на 2305,23 гривень більше; Для співвласника №2 - на 2305,23 гривень менше (а.с.191). Наданими квитанціями по оплаті послуг з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] підтверджено здійснення платежів за 2017-2020 роки на суму 19226,67 грн, з них: -17364,77 грн сплачено позивачкою (а.с. 25, 26, 28, 30-36, 39, 40,41, 43-45), -1861,90 грн. сплачено відповідачем (а.с.44,42 та випискою АТКБ «Приватбанк» по картці/рахунку [PERSON] ). 13.12.2012 позивачкою придбано вікна, що і не заперечує відповідач, згідно товарного чеку у кількості 6 штук на суму 8540 грн (а.с.21). У товарному чеку від 16.07.2020 зазначено найменування товару (плитка, клей, хрестики, затирка 2 кг, ґрунтовка) придбаного на суму 4260 грн (а.с.22). Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній (частковій та сумісній) власності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У статті 355 ЦК України визначено поняття і види права спільної власності. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У частині 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Щодо поділу житлового будинку між співвласниками Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 28 березня 2023 року у справі № 500/3987/16-ц. У даній справі [PERSON] просила здійснити поділ спірного нерухомого майна, виділивши їй у натурі частку у праві на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також стягнути із неї на користь [PERSON] компенсацію різниці вартості їхніх часток, відповідно до варіанту №4, запропонованого судовим експертом у висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 375/1241/20 від 16.03.2023 № 36122/21-43 провадження № 61-21282св21. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України необхідно дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ (виділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 та від 16.11.2016 року у справі № 6-1443цс16, а також правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 25.09.2019 року у справі № 205/9065/15-ц провадження № 61-21409св18, від 27.05.2020 року у справі № 173/1607/15-ц провадження № 61-26178св18 та від 20.07.2022 року у справі № 524/710/21 провадження № 61-1693св22. У висновку експерта від 16.03.2023 № 36122/21-43 зазначено, що технічний розподіл між співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] по одній другій частині можливий при умові відступу від ідеальних часток співвласників. Варіант № 4 виділу запропонований експертом та не передбачає виконання будь-яких робіт з перепланування чи переобладнання, а також відступ від ідеальних часток по вартості домоволодіння має найменший розмір грошової компенсації. Крім того, цей єдиний варіант виділу частки у праві на спірне будинковолодіння обраний та узгоджений сторонами. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 провадження № 61-22087св19. У судовому засіданні відповідач зазначав, що при проведені судової будівельно-технічної експертизи № 36122/21-43 не було враховано колодязь, який зазначений у технічному паспорті 1979 року. Судом було роз`яснено [PERSON] його право на проведення експертизи та право запропонувати питання для вирішення експертом. Однак відповідач клопотання про призначення експертизи не заявляв та погодився з варіантом №4 технічного розподілу. На підставі наведеного суд оцінює критично доводи відповідача щодо неврахування при поділі колодязя. Оскільки у висновку експерта від 16.03.2023 № 36122/21-43 не зазначено, що виділ в натурі частки у праві на спірне будинковолодіння є технічно неможливим та варіант № 4 виділу запропонований експертом узгоджений між сторонами, суд вважає, даний поділ спірного нерухомого майна таким, який не порушує прав [PERSON] , забезпечує розумний баланс інтересів сторін як співвласників та максимально враховує фактичний порядок користування спірними будинковолодінням, що склався між сторонами та існував тривалий період часу. Таким чином позовні вимоги щодо поділу нерухомого майна та компенсації різниці вартості їхніх часток є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо стягнення витрат на утримання житлового будинку, що є у спільній частковій власності У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17. У даній справі сторони є співвласниками спірного житлового будинку і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. [PERSON] відповідно до долучених квитанцій у період з серпня 2017 року до вересня 2020 року сплатила 17364,77 грн за спожитий природній газ (опалення житлового будинку) Судом не прийнято до розрахунку платежі, стосовно яких позивачкою долучено квитанції, які не можливо прочитати. [PERSON] у травні та липні 2020 року сплатив загалом 1861,90 грн (301,69 грн а.с.44; 1411,9 грн та 148,31 грн - підтверджується долученою у судовому засіданні 26.05.2023 випискою по рахунку [PERSON] ). Суд не приймає до уваги довід позивачки, що оплата 05.05.2020 проведена за її кошти, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. Таким чином, загалом сплачено 19 226,67 грн, отже половина, яка підлягала до сплати кожною стороною спору дорівнює 9613,33 грн. Оскільки відповідачем вже сплачено 1861,9 грн, тому з [PERSON] на користь позивачки підлягає до стягнення 7751,43 грн. Суд приходить до висновку, що не мають правового значення доводи відповідача, що він мешкав в спірному будинку лише з травня 2020 по грудень 2020, оскільки він як співвласник має брати участь в утриманні майна. Як зазначено у позовній заяві, що у 2020 році позивачка була вимушена замінити у будинку вікна та вхідні двері, а також відремонтувати ванну кімнату у зв`язку з їх аварійним станом. Так позивачкою за власні кошти було замінено 6 вікон у будинку на суму 8540 грн (а.с.21). Факт необхідності заміни вікон підтвердили свідки у судовому засіданні, які зазначали, що старі вікна були трухлі. Як зазначала позивачка у судовому засіданні, що стіна також трухла була, плитку купляла вона, а «ложив» плитку відповідач, вона заплатила йому 2500 грн за роботу, підтверджуючих документів про оплату нема. Плитку ложили в кухні, а не в ванній, якої в будинку взагалі поки нема. Для підтвердження понесених витрат на придбання плитки та інших матеріалів надано товарний чек на суму 4260 грн. У матеріалах справи документальне підтвердження понесених витрат позивачкою для заміні вхідних дверей - відсутнє. У судовому засіданні позивачка зазначала, що з відповідачем ніякі роботи не обговорювала, не запитувала згоду відповідача. Згідно запропонованого поділу позивачкою варіанту № 4 технічного розподілу спірного будинку вхідні двері та кухня залишаються у власності [PERSON] . Також позивачкою було встановлено нові ворота, без згоди другого співвласника, та в підтвердження надано розписку [PERSON] про оплату виконаної роботи із зварювання нових ворітна на суму 15000 грн. Суд критично оцінює вказану розписку та вважає її неналежним та недопустимим доказом. Суд приходить до висновку, що позивачкою доведено необхідність заміни вікон у спільному будинку та підтверджено належним чином суму витрат на їх придбання, більша частина вікон залишається у власності відповідача, а тому половина даних витрат підлягає стягненню із відповідача. Натомість [PERSON] не доведено, що понесені нею витрати на придбання матеріалів для ремонту стіни в кухні та встановлення нових воріт, є необхідними витратами на утримання та збереження спільного майна, відсутні беззаперечні докази витрат на придбання нових воріт, та з урахуванням того, що вхідні двері та кухня залишаються у власності позивачки, суд вважає, що такі витрати не підлягають до стягнення із іншого співвласника. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення із відповідача витрат по обслуговуванню житлового будинку підлягають до задоволення в частині витрат понесених позивачкою на встановлення нових вікон та газового опалення спірного будинку. Щодо судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний, зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною шостою статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 29.10.2021 задоволено клопотання позивачки та у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.126). У відповідності до рахунку КНДІСЕ №4281 від 08.12.2021 (а.с.139) позивачкою [PERSON] за проведення судової будівельно-технічної експертизи №36122/21-43 сплачено 15101,68 грн (а.с.204). Положенням частин першої, другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року*, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних (840,80 грн.) та за подання заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 2102 грн 00 коп. і від цієї суми буде розраховуватися розмір судового збору, то у 2021 ця сума складала 840 грн 80 коп. Отже, судовий збір за подання даного позову (вимога майнового характеру поєднується з вимогою немайнового характеру), розмір якого складає 1681 гривню 60 копійок (840,80грн + 840,80грн) Так, згідно квитанції від 29.03.2021 №5 позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн (а.с.67). У зв`язку із задоволенням позовної вимоги про поділ житлового будинку (немайнового характеру) - повністю (840,80грн), а про стягнення грошових коштів у сумі 37254,23 грн - частково на суму 12021,43 грн (32,27 відсотків від 840,80грн), то судовий збір підлягає до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1112,12 грн. Оскільки одну позовну вимогу задоволено повністю, яка становить 50 відсотків всього заявленого позову, а іншу позовну вимогу - на 32,27 відсотків, що становить 16,13 відсотків всього заявленого позову, то судові витрати понесені позивачкою на оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи необхідно стягнути з відповідача пропорційно у розмірі 9986,74 грн (66,13 відсотків). За таких обставин,

Outcome: partial