Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Обґрунтування позову та стислий виклад позицій учасників справи. Позовна заява обґрунтована, тим що 16 грудня 2011 року позивач уклав шлюб з відповідачем, а заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 3 грудня 2020 у справі № 392/843/20 шлюб міє сторонами було розірвано. До укладення шлюбу 2 липня 2011 року [PERSON] придбав будинок за адресою: [ADDRESS] . Оскільки будинок придбаний до укладення шлюбу, за особисті кошти позивача, то є його особистою приватною власністю. В подальшому 27 листопада 2014 року, в період шлюбу з [PERSON] , позивач продав належний йому на праві приватної власності будинок за адресою: [ADDRESS] за 45 000 грн, тобто вказані грошові кошти є особистою приватною власністю позивача. Представник позивача зазначає, що за кошти отримані від продажу належного позивачу на праві особистої приватної власності будинку 15 червня 2015 року позивач придбав будинок за адресою: [ADDRESS] за 18000 грн. Вказує, що спірний будинок придбаний ним за особисті кошти та за особисті кошти покращено вказаний будинок, а тому будинок за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . Посилаючись на вищевикладене та п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», правову позицію Верховного Суду України та Верховного Суду в Постановах від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2641цс15, від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16, від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17, від 8 травня 2019 року № 461/12153/15-ц, від 22 січня 2020 у справі № 711/2302/18, частину 1 статті 57 СК України просить визнати особистою приватною власності [PERSON] будинок за адресою [ADDRESS] . Щодо правової позиції відповідача. Відповідач відзив на позов не подав. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив (навіть з урахуванням строку поштового обігу). Судом в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. З відповіді сільського голови Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але тривалий час за даною адресою не проживає. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, серед іншого зазначено, що громадяни України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача повістку про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд витребував інформацію щодо перетину державного кордону відповідачем, а також відомостей про склад та членів сім`ї [PERSON] , та здійснив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади. Відповідно до отриманої інформації з Головного центру обробки спеціаотної інформації Державної прикордонної служби Ураїни Борисова В.А. в період з 1 січня 2022 року по 16 лютого 2023 року в базі даних не виявлено, як таку що перетинала державний кордон України. Крім того, відповідно до виписки від 5 квітня 2023 року № 471 в житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частиною 3 статті 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. З врахуванням вищевикладеного, копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами вручено 11 квітня 2023 року, про що свідчить відповідний запис у судовій розписці (а.с. 128). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до частини 9 статті 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин відсутності учасника справи за вказаною адресою. Крім того, жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви ( клопотання) учасників справи. 28 липня 2022 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача, позов підтримують у повному обсязі. 5 жовтня 2022 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за його участі. Крім того, повідомив, що за адресою , [ADDRESS] проживають батьки відповідача [PERSON] 13 жовтня 2022 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача, позов підтримують у повному обсязі. 19 грудня 2022 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за його участі. 13 лютого 2023 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за його участі. 16 лютого 2023року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача, позов підтримують у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 30 березня 2023 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за його участі. 28 квітня 2023 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за його участі. 25 травня 2023 року від представника позивача адвоката Усатенка В.А. надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за його участі. 29 травня 2023 року у зв`язку із нестабільної роботою інтернет-зв`язку зі сторони представника позивача, останнім була направлена на електронну адресу суду заява про проведення судового засідання у його відсутність та згода на проведення заочного розгляду справи. Рух справи. До Маловисківського районного суду Кіровоградської області 22 червня 2022 року надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати його особистою приватною власністю житловий будинок. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Кратка Д.М. Судом в порядку частини 6 статті 187 ЦПК направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь зазначений запит надійшла 27 червня 2022 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, витребувано докази від приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновського А.В. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2022 року клопотання представника позивача задоволено, судове засідання призначене на 10 годину 1 листопада 2022 року, визначено проводити в режимі відеоконференції з приміщенням Ленінського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2022 року клопотання представника позивача задоволено, судове засідання призначене на 10 годину 23 грудня 2022 року, визначено проводити в режимі відеоконференції з приміщенням Кіровського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2023 року клопотання представника позивача задоволено, судове засідання призначене на 12 годину 16 лютого 2023 року, визначено проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon". Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2023 року витребувано докази від Державної прикордонної служби України та Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 3 квітня 2023 року клопотання представника позивача задоволено, судове засідання призначене на 10 годину 4 квітня 2023 року, визначено проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon". Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 1 травня 2023 року клопотання представника позивача задоволено, судове засідання призначене на 10 годину 2 травня 2023 року, визначено проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon". Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2023 року клопотання представника позивача задоволено, судове засідання призначене на 13.45 годину 29 травня 2023 року, визначено проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon". Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2023 року за згодою представника судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Встановлені судом фактичні обставини справи. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області 16 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 16. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). Заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 3 грудня 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 листопада 2014 року (посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. 27 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2656) [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Продаж будинку вчинено за домовленістю сторін за 45000 грн. Згідно з пунктом 5 договору продавець стверджує про те, що цей договір посвідчено за згодою його дружини [PERSON] , що підтверджується її заявою, посвідченою приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. 27 листопада 2014 року за реєстром № 2655(а.с. 11-12). Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 5 червня 2015 року (посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В. 5 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 511) [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Продаж будинку вчинено за 18000 грн (а.с.13). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 38585037, 5 червня 2015 року приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Сосновським А.В., зареєстровано право власності (розмір частки -1/1, вид спільної власності спільна сумісна) [PERSON] на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно висновку про вартість об`єкта нерухомого майна від 29 травня 2022 року, складеного ТОВ «Юридично-експертна компанія «Юрконсалтінг», об`єктом оцінки якого і є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки, становить 41666 гривень (а.с.15). Відповідно до заяви [PERSON] зареєстрованої приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Сосновським А.В. 5 червня 2015 року за № 510 [PERSON] дала згоду на укладення договору купівлі-продажу, за яким купити за ціною та на умовах на свій розсуд житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] її чоловіком [PERSON] . Підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання житлового будинку, є їх спільною сумісною власністю. Придбаний житловий будинок також буде об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається ними за час шлюбу. З умовами договору купівлі продажу вона ознайомлена. Зміст статей 60-65 СК України нотаріусом їй роз`яснено (а.с. 63). Згідно відомостей викладених у виписці від 5 квітня 2023 року № 470 з погосподарської книги № 17 по Злинській сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області, особовий рахунок № [NUMBER] , в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] та [PERSON] . На даний час за вказаною адресою ніхто не проживає. Присадибна земельна ділянка складає 0, 1500 га. (а.с. 126). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номера довідок 33675932, 333663261, 333664327) право власності на 1/1 частку житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , вид спільної власності спільна сумісна (а.с. 149-150, 151-153, 154-156). Мотиви суду. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) та статті 368 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, про те що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідна презумпція застосовується в силу закону і твердження про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, суперечить нормам матеріального права і нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України (Постанова КЦС ВС від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18). При віднесенні майна до спільної сумісної власності крім факту набуття майна в період шлюбу (часу набуття), встановленню підлягає також джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам (Постанова КЦС ВС від 24 березня 2020 року у справі №367/3800/14). Застосування презумпції спільності майна подружжя передбачає відсутність у позивача обов`язку доводити належність набутого майна до майна подружжя, якщо таке майно набуто за час шлюбу. Разом із тим, відповідна презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, при цьому, саме на нього покладається тягар доказування відповідних обставин (Постанова КЦС ВС від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19). Встановлення того, що спірне майно було придбано подружжям в період шлюбу є достатнім для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, на кого таке майно оформлено, за умови, якщо не буде спростовано презумпцію спільності майна (Постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 15 червня 2020 року № 430/1281/14-ц). Таким чином, факт придбання спірного будинку в період шлюбу між сторонами є підставою для застосування презумпції спільності права власності подружжя на таке майно, а також покладення тягаря доказування обставин, необхідних для її спростування на позивача. Положеннями статті 57 СК України визначено перелік підстав за яких майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, за пунктом третім частини першої вказаної норми, особистою приватною власністю визнається майно набуте за час шлюбу за кошти, які належали особисто одному з подружжя. У даній справі позивач посилається на те, що спірний будинок було придбано ним у приватну власність 15 червня 2015 року за рахунок коштів, отриманих від продажу будинку розташованого в [ADDRESS] . В свою чергу, позивач стверджує, що зазначений будинок він придбав за власні кошти до укладення шлюбу. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частиною 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до вимог стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню (Постанова КЦС ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18-ц). Суд зазначає, що твердження позивача щодо набуття спірного будинку у приватну власність не доведені належними достатніми доказами і суперечать встановленим по справі обставинам. Перш за все, суд звертає увагу на те, що із встановлених обставин справи не вбачається придбання житлового будинку в [ADDRESS] у особисту приватну власність позивача. Зазначений будинок було придбано на ім`я [PERSON] в період перебування його у шлюбі із відповідачем [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 5 червня 2015 року. За умовами цього договору продаж будинку вчинено за 18000 грн, дружина покупця згодна з укладенням цього договору, згода оформлена письмовою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом 5 червня 2015 року, реєстр № 510, і яка залишається в справах нотаріуса. Відповідно до відомостей викладених у заяві [PERSON] зареєстрованої приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Сосновським А.В. 5 червня 2015 року за № 510 вона дала згоду на укладення договору купівлі-продажу, за яким купити за ціною та на умовах на свій розсуд житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] її чоловіком [PERSON] . Підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання житлового будинку, є їх спільною сумісною власністю. Придбаний житловий будинок також буде об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається ними за час шлюбу. З умовами договору купівлі продажу вона ознайомлена. Про наявність цієї заяви, а також її змісту, позивачу [PERSON] було відомо або ж повинно було бути відомо на момент укладення договору, оскільки про факт подання такої заяви зазначено в самому договорі, який підписано [PERSON] . Враховуючи вказане, суд вважає, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів для спростування презумпції спільності майна набутого під час шлюбу, а відтак, спірний житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] було набуто 5 червня 2015 року у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Неприпустимість позбавлення права власності крім випадків, встановлених Конституцією України та законом віднесено до загальних засад цивільного законодавства (пункт 2 частини 1 статті 3 ЦК України), а також є складовою принципу непорушності права власності (частина 1 статті 321 ЦК України). Суд зазначає, що докази надані позивачем не є переконливими, доказування не може грунтуватися на припущеннях і суд є судом факту. Суд висновує, що зважаючи на те, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог щодо визнання особистою приватною власністю житлового будинку, позов задоволенню не підлягає. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed