Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом посилаючись на наступні обставини. Між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 07.07.2009 року, відповідно до якого остання отримала кредитну картку із початковим кредитним лімітом в розмірі зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 000,00 грн. Оскільки відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 04.01.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 63 348,47 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, згідно наданого до суду відзиву на позов. Так, додана до позовної заяви роздруківка з Умов та правил надання банківських послуг не містить доказів доведення до відома вказаних документів до [PERSON] . Абсолютно неможливо встановити які правила та умови надання кредитного ліміту діяли на час підписання заяви [PERSON] - липень 2009 року. Сайт АТ КБ «ПРИВАТБАНК» містить розміщені актуальні умови для різного виду карток без можливості обрання редакцій на будь-яку потрібну дату. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Також, з довідки про зміну умов кредитування вбачається, що позивач за самостійним рішенням однобічно 10 разів змінював розмір кредитного ліміту. Станом на 02.10.2018р. кредитний ліміт був у розмірі 50 000 грн., але з виписки по картці станом на 01.10.2021р. від`ємний баланс по кратці становив - 51 665,74 грн., тобто на 1665,74 грн. більше. Таке перевищення встановлення банком кредитного ліміту відбулося за рахунок списання процентів. Як видно із виписці по картці, останній позитивний баланс по картці мав місце 06.02.2021 року. З цього часу, банк самостійно списав проценти із кредитного ліміту (таким чином збільшивши заборгованість нібито по тілу) на суму 33 845,54 грн. Таким чином, із позовних вимог по тілу 51 820,55 грн., фактично списані відсотки Позивачем складають 33 845,54 грн., а кошти безпосередньо витрачені та не повернуті [PERSON] 17 975,01 грн. (51820,55 грн.-33845,54 грн.). Разом з тим, оскільки [PERSON] не отримувала жодних вимог від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про повернення боргу, а отже строк виконання обов`язку з повернення боргу не настав, таким чином, відсутня правова підставі для судового захисту права на повернення кредитних коштів, а тому у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити повністю. У свою чергу, позивач скерував до суду відповідь на відзив, згідно якого вказують, що заперечення відповідача є безпідставними та не повинні прийматися судом до уваги. Так, вказують на те, що при укладанні договору, шляхом підписання анкети-заяви від 07.07.2009р. між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були враховані норми чинного законодавства. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. На підтвердження укладення кредитного договору та наявності не виконаних кредитних зобов`язань, позивачем до суду надано: копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, виписку по рахунку (є первинним документом), довідки. Вказує, що відповідач користувалася кредитними грошовими коштами, зокрема, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінал самообслуговування та касах магазинів, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів. Крім того, позичальник в банк за фактом неправильного нарахування відсотків не зверталася, що свідчить про те, що відповідач знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погоджувалася. Також, вказує на те, що відповідачем контррозрахунок заборгованості не наданий, а розрахунок заборгованості не спростований, судово-економічна експертиза по справі не призначалась. Крім того, вказують, що збільшення/зменшення ліміту на картковому рахунку відбувається відповідно до норм чинного законодавства банком одноособово. Представник відповідача надав суду заперечення, згідно яких вказує на те, що позивач не надав доказів того, що відповідачем були підписані Правила і Тарифи банку. Крім того, звертає увагу на те, що заява, яка підписана відповідачем містить згоду на кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн. та не містить застереження щодо права банку змінювати кредит самостійно. Також, звертає увагу на те, що позивачем додані «Условия и правила и предоставления банковский услуг» (в редакції, як він зазначає, 2009 року) не на державній мові, а отже вказаний документ не може досліджуватися як доказ без належного завіреного перекладу. Крім того, в заяві значиться, що строк кредитування дорівнює строку дії картки, який закінчився 07/13. При видачі нових карток, зокрема, останньої картки № [NUMBER] від 05.09.2018 жодних заявок не підписувалося. У свою чергу, позивач надав пояснення на заперечення, згідно яких зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, договір між банком і позичальником укладався в письмовій формі і не суперечить чинному законодавству. Крім того, відповідач до певного часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання. Також, зауважує, що ЗУ «Про захист прав споживачів», на який посилається відповідач, не поширюється на дані спірні правовідносини, оскільки грошові кошти видавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а не як споживчий кредит для придбання продукції. Суд, вислухав пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст..16 даного Кодексу. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема таким підставами є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056 ЦК України). У свою чергу згідно ст..634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 07.07.2009р. Крім того, як вбачається із довідки про кредитні картки, які були видані відповідно до кредитного договору б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідачу на підставі кредитного договору від 07.07.2009р., було видано кредитну картку [NUMBER] із датою відкриття 16.07.2009р., термін дії до 07/13. В подальшому 20.11.2012р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: [NUMBER] строком дії до 07/16. В подальшому 24.06.2015р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: [NUMBER] строком дії до 09/18. В подальшому 05.09.2018р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: [NUMBER] строком дії до 05/22. Отже, підписавши 07.07.2009р. анкету-заяву, відповідач дала свою згоду на укладення кредитного договору з умовами, визначеними у даній анкеті-заяві. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у користування шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, які у свою чергу отримані відповідачем. Так, як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку [NUMBER] відбувся 16.07.2009р., 04.08.2009р. кредитний ліміт встановлено 500,00 грн., 02.02.2010р. відбулася зміна кредитного ліміту шляхом збільшення кредитного ліміту до 4 000,00 грн.; 16.04.2010р. кредитний ліміт було збільшено до 6 000,00 грн., 27.12.2010р. кредитний ліміт збільшено до 8 000,00 грн., 09.04.2011р. кредитний ліміт збільшено до 10 000,00 грн., 03.10.2011р. кредитний ліміт зменшено до 8 000,00 грн., 02.10.2018р. кредитний ліміт збільшено до 50 000,00 грн., 05.10.2021р. відбулося зменшення кредитного ліміту до 0 грн. Водночас, відповідач отримані суми кредитних коштів вчасно не повернула, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку, а саме: заборгованості за тілом кредиту - 51 820,55 грн., заборгованість за відсотками - 11 527,92 грн. Крім того, згідно наданої виписки вбачається користування відповідачем наданими кредитними коштами, що у сукупності із підписаною анкетою-заявою свідчить про обов`язок відповідача повернути отримані у тимчасове користування кредитні кошти. Наведені висновки суду повністю узгоджуються із позицією ВП ВС, яка висловлена у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, де Суд вказав, що: «безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.». З огляду на наведене вище та враховуючи, що кредитний ліміт за договором кредиту №б/н від 07.07.2009р., укладеним між ПриватБанком та [PERSON] , складав 50 000,00 грн., суд приходить до переконання про задоволення позову в частині заборгованості за тілом кредиту в межах ліміту останнього, що становить 50 000,00 грн. Щодо решти суми позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість останніх, а відтак і відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, у анкеті-заяві від 07.07.2009 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді заборгованості за простроченими відсотками за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Так, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.07.2009 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Разом з тим, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за порушення зобов`язання, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому слід зазначити, що згідно з частиною четвертою ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зважає на те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.07.2009р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за порушення умов користування кредитом. Відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідача нарахованої суми процентів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним у відзиві на позов та в судовому засіданні, оскільки вони є голослівними, безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються матеріалами справи в їх сукупності. На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial