Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

06.04.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати\~ з\~ [PERSON] \~на її\~користь аліменти\~на \~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/3\~частки від\~заробітку (доходу),\~ щомісячно,\~ до\~повноліття дитина,\~ та\~аліменти на\~ її\~користь як\~дружини,\~з якою\~проживає дитина,\~у розмірі\~1/6\~частки від\~заробітку (доходу)\~щомісячно,\~ до\~досягнення дитиною\~трьох років,\~ починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак разом не проживають. Вона з дитиною проживає окремо, син знаходиться на повному її утриманні. Аліменти відповідач взмозі платити, оскільки є працездатною особою, має достатній рівень життя та постійний заробіток, є військовослужбовцем ЗСУ. Тому змушена звернутися до суду з даним позовом. 10.04.2023 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити. Від відповідача до суду також надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.10/. Сторони проживають окремо один від одного. Дитина проживає з позивачем та нею утримується. Позивач у зв`язку з народженням дитини перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та відповідно отримує допомогу при народженні дитини /а.с.12,15/. Натомість відповідач з 04.06.2022 року мобілізований до ЗС/ а.с.4/. Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України обов`язку утримувати їх спільну неповнолітню дитину, допомоги на її утримання не надає. Натомість відповідач визнав позовні вимоги повністю, про що подав до суду письмову заяву Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. . А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дитині та дружині судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Отже, як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та відповідачем визнано, останній взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини та на дружину, до досягнення дитиною трьох років. Зокрема, є працездатним, його стан здоров`я дає змогу працювати, на даний час має достатній офіційний заробіток, інших утриманців немає, будь-яких стягнень з нього не проводиться. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, беручи до уваги визнання відповідачем позову, дійшов висновку,\~що він\~спроможний сплачувати\~аліменти на утримання дитини в\~розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання\~дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів.\~ Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов наступного. Так, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», Отже, взявши до уваги визнання відповідачем позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн.

Outcome: approved