Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Рух справи 04.01.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, від 13.11.2020 № 0000602-20/129, за підписом представника позивача - адвоката Артемова А.О. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14 047,92 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Відповідну позовну заяву фактично передано судді по реєстру 06.01.2021. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 11.01.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що між АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 17.10.2017. Зазначається, що згідно з умовами кредитного договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 35 000,00 грн на строк до 30.09.2019. Зауважується, що відповідно до п. 2.8, п.п. 6.2.3 кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 28,00% річних, не пізніше останнього дня місяця, наступного за місяцем, у якому вони були нараховані, а уразі припинення дії кредитної лінії - не пізніше першого банківського дня, наступного за днем, у який клієнт зобов`язався погасити банку усю існуючу заборгованість за кредитом у зв`язку з припиненням дії кредитної лінії. В порушення умов кредитного договору та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання відповідача в частині погашення кредиту та процентів залишаються невиконаними, у зв`язку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 29.04.2020 становить 14 047,92 грн, що складається з: 8 835,12 грн - заборгованість за кредитом, 2 863,54 грн - заборгованість за процентами, 380,39 грн - пеня нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 1 968,87 грн - пеня нарахована на прострочену заборгованість за кредитом. Щодо правової позиції відповідача Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особі - відповідача. З довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА (а.с. 42) вбачається, що з 31.05.2007 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд двічі направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну проживання». Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, 01.04.2021 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 56). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. 17.10.2017 між АТ «Укрексімбанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту № [NUMBER] (а.с. 17-21), відповідно до умов якого: - укладенням цього договору сторони домовились про відкриття банком клієнтом кредитної лінії, у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом у розмірі не більше 35 000,00 грн, для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобов`язується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору); - дія кредитної лінії припиняється 30.09.2019 (п. 2.3 договору); - за користування кредитом клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28 % річних. Банк має право ініціювати встановлення нового розміру процентної ставки за користування кредитом. За наявності спільної згоди сторін щодо зміни розміру процентної ставки вони укладають додаткову угоду до цього договору про внесення до нього відповідних змін (п. 2.8 договору); - нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком у валюті карткового рахунку починаючи з першого календарного дня, наступного за днем видачі кредиту по день повного погашення кредиту (включно), виходячи при цьому з фактичної заборгованості за кредитом на початок кожного календарного дня періоду, за який нараховуються такі проценти, розмірів процентних ставок, визначених згідно з умовами цього договору, фактичної кількості календарних днів у періоді, за який здійснюється нарахування таких процентів, та фактичної кількості календарних днів у поточному році (п. 4.1. договору); - нарахування процентів за користування кредитом банк здійснює в останній банківський день кожного місяця та в день припинення дії кредитної лінії, а у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом - у день надходження на картковий рахунок грошових коштів, за рахунок яких така прострочена заборгованість буде повністю або частково погашена (п. 4.2 договору); - сплата клієнтом процентів за користування кредитом повинна здійснюватись у сумах, нарахованих банком, у тій валюті, в якій клієнту надано кредит, протягом строків (періодів) та у терміни, визначені цим договором (п. 4.3 договору); - у разі прострочення погашення кредиту та/або процентів за кредитом, клієнт сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме у період, за який нараховується пеня. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованості із розрахунку фактичної кількості днів прострочення, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня її погашення у повному обсязі (включно). При цьому сума пені, нарахованої за прострочення погашення заборгованості клієнта за кредитом та процентів за кредитом, не може становити більше 15% від суми кожного відповідного простроченого платежу (п.7.1.1 договору); - цей договір набуває чинності у день його підписання уповноваженими представником банку і клієнтом та скріплення відбитком печатки банку (п. 11.1 договору). Матеріали справи містять додаток №1 до договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 17.10.2017 «Таблиця обчислення орієнтованої загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки » (а.с. 22). Згідно поточної виписки за контрактом за період з 17.10.2017 по 29.04.2020 по рахунку відповідача, станом на 29.04.2020, вихідний залишок становить - 11 579,47 грн. (а.с. 9-16). Згідно розрахунку заборгованості від 29.04.2020 № 153/20-286 заборгованість [PERSON] перед АТ «Укрексімбанк» за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 17.10.2017, становить: основний борг відповідача 8 835,12 грн, нараховані та не сплачені за період з 01.03.2019 по 29.04.2020 проценти становлять 2 863,54 грн, пеня на суму прострочених процентів нарахована за період з 01.05.2019 по 29.04.2020 у розмірі 380,39 грн., пеня на суму простроченого основного боргу за період з 01.05.2019 по 29.04.2020 у сумі 1 968,87 грн. (а.с. 6-8). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавств. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, в той же час відповідач порушив умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість яка станом на 29.04.2020 становить 14 047,92 грн, що складається з: 8 835,12 грн - заборгованості за кредитом, 2 863,54 грн - заборгованості за процентами, 380,39 грн - пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами, 1 968,87 грн - пені, нарахованої на прострочену заборгованість за кредитом. Зазначене підтверджується представленим суду розрахунком заборгованості та банківською випискою. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Разом з тим, суд бере до уваги правові висновки, наведені, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), а саме: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами». Відповідач доводів позивача про визначену ним суму заборгованості не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог. Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку заборгованості не надав, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подав. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вказаним в сукупності підтверджується, що позовні вимоги є доведеними, а отже підлягають задоволенню. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 102,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved