Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: відділ захисту прав дітей Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Управління Служба у справах дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, який в ході судового розгляду був [PERSON] уточнений. Позов мотивує тим, що вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2019 по 27.05.2021, від вказаного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх син - [PERSON] мешкав разом з матір`ю, однак він часто забирав його до себе, постійно з ним спілкувався та матеріально забезпечував, а з жовтня 2021 року [PERSON] взагалі постійно проживає разом з ним. Вказав, що [PERSON] мешкає окремо, її постійна адреса та місце її перебування йому не відомі. Позивач зазначив, що [PERSON] спілкується з ним по телефону та приходить провідати сина, він не перешкоджає матері бачити дитину, але забезпечує сина матеріально самостійно та самостійно займається його вихованням. [PERSON] зазначив, що син - [PERSON] дуже його кохає та бажає і надалі проживати разом з ним. Вказав, що працює, має самостійний дохід, а графік роботи дозволяє йому займатися вихованням дитини. Вважає, що намір [PERSON] забрати дитину, нашкодить психічному стану [PERSON] , вплине на його емоційний стан. Вказав, що відповідач після їх розлучення змінила кілька співмешканців, дітьми вона не займалася ніколи, а залишала їх на свою матір, яка й займалася їх вихованням, інші діти відповідачки мешкають разом з бабусею. Вважає, що таке неупорядковане життя відповідачки погано вплине на психічний стан [PERSON] . Крім того, позивач вважає, що намір забрати дитину має матір відповідачки, яка є переміщеною особою та бажає вивезти сина без його згоди за кордон або на непідконтрольну територію. [PERSON] вказав, що позитивно характеризується, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, де є усі умови для знаходження дітей. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позов мотивує тим, що вони з відповідачем з 27.07.2019 по 27.05.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач за зустрічним позовом вказав, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх син - [PERSON] мешкав разом з нею. Також вказала, що від іншого чоловіка має доньку - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначила, що з початку 2020 року вони з [PERSON] спільно не мешкають і не ведуть спільного господарства. Після припинення спільного проживання, вони з [PERSON] 2 роки підтримували нормальні відносини задля виховання сина [PERSON] . Вказала, що [PERSON] постійно безперешкодно спілкувався з сином, проти чого вона ніколи не заперечувала. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що 15 березня 2022 року відповідач в черговий раз взяв сина [PERSON] поспілкуватись на декілька днів, однак після цього сина їй не повернув, не дивлячись на всі її зусилля. Вказала, що неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням та вимогою повернути їй [PERSON] , однак при всіх її намаганнях поспілкуватися з останнім з цього приводу, від відповідача вона чує у відповідь лише крик, погрози, на нормальний контакт [PERSON] не виходить. Окрім того вказала, що твердження відповідача про те, що їх син [PERSON] з жовтня 2021 року мешкає разом з ним, не відповідають дійсності. [PERSON] вказала, що декілька разів вона бачила сина по відео зв`язку, декілька разів [PERSON] присилав їй фотографії сина. Зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що він без її згоди та дозволу вивіз дитину на західну частину України, де він і мешкає зі своєю співмешканкою та її дитиною від попередніх стосунків. В місті Дніпрі [PERSON] та сина немає, також зазначила, що всі копії документів, які видані в м.Запоріжжі та м. Дніпрі є підробленими та неправдивим, оскільки [PERSON] ніколи не мешкав в м. Запоріжжі та не відвідував там дитячий садочок, а відповідач за зустрічним позовом минулого року тимчасово перебував там, але без сина. [PERSON] вказала, що вирішити питання з [PERSON] мирним шляхом не є можливим, оскільки останній на всі її неодноразові звернення, [PERSON] їй не повернув. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2022 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2022 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: відділ захисту прав дітей Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2022 залучено по цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом Управління Службу у справах дітей Тернопільської міської ради, змінено назву третьої особи - Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради на правильну назву- орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник - [PERSON] підтримали заявлений уточнений позов та не визнали зустрічний позов у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник - [PERSON] підтримали зустрічний позов та не визнали позов, заявлений [PERSON] у повному обсязі. Представник третьої особи - відділу захисту прав дітей Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду, не повідомив. Представник третьої особи - Управління -Служби у справах дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, надав судові клопотання про розгляд справи за його відсутності та прохав прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Представник третьої особи -органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав судові клопотання про розгляд справи за його відсутності та прохав прийняти рішення, врахувавши інтереси малолітньої дитини в межах чинного законодавства України. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає основний позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Як мати, так і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч. 1 ст. 141 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов"язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2019 року. Згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2021 року, яке набрало законної сили 29 червня 2021 року, шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розрізано. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , наявною в матеріалах справи. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу спору між сторонами про місця проживання малолітньої дитини- [PERSON] не було. Дитина постійно проживала разом з матір`ю, але батько часто забирав дитину за згодою матері, але в березні 2022 року [PERSON] забрав дитину і не повернув її матері, місце його знаходження разом з дитиною, матері було невідомо. Згідно з положеннями ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за загодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Допитаній в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що мешкає та працює перукарем в м. Запоріжжі. [PERSON] знає майже 3 роки, це її клієнт. З відповідачкою не знайомі. Свідок вказав, що їй відомо, що дитина - [PERSON] ходив в м. Запоріжжі в садочок разом з її онукою. Дитину та [PERSON] бачила особисто, після того як вони виїхали з м. Дніпра, більше їх не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що перебуває з [PERSON] в дружніх відносинах, знайомі з ним пару років, [PERSON] також знає. Вказав, що при зустрічах з [PERSON] , син був з ним, однак бачив його не часто. Коли він був разом з [PERSON] та малолітнім [PERSON] , то бачив, що вони дуже добре ставляться один до одного, як батько і син. Вказав, що зустрічі, які були у них з [PERSON] , були по роботі, однак [PERSON] приїздив з сином і дівчиною, яку представляв, як дружину. Інколи, коли працювали, [PERSON] був вдома з дружиною позивача. Однак свідку не було відомо, що ця жінка не матір [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з позивачем [PERSON] вони перебувають в добрих відносинах, вона є рідної сестрою його цивільної дружини. Вказала, що знайома з позивачем 3 роки, з дитиною - [PERSON] , також знайома, знає, що дитина проживає в м. Тернополі. Коли приїздила в гості до сестри, бачила, що в [PERSON] , дитини та її сестри дуже гарні відносини. Дитина добре відноситься до них, має багато іграшок, відвідує дитячий садочок. [PERSON] працює віддалено, тому в нього достатньо часу для дитини. В вихідні [PERSON] з дружиною вивозять дітей ( [PERSON] та дитину цивільної дружини [PERSON] ) на дитячий майданчик або в гори, або в торгівельний центр. Вказала, що [PERSON] мешкає разом з батьком вже не менше 2 років. Спочатку мешкали в Запоріжжі, потім в Дніпрі, а коли почалась війна переїхали до Тернополя. Наразі моральний стан дитини дуже добрий. Батько возить дитину до логопеда, до садочка. У дитини є окреме спальне ліжко, [PERSON] гарно харчується. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком цивільної дружини [PERSON] надав судові пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Знайома з [PERSON] з 2017 року, з [PERSON] познайомилась коли вони почали зустрічатися. Відносин зараз немає. Після народження дитини, вона перестала спілкуватися з [PERSON] . [PERSON] не було в місті, він постійно працював. [PERSON] зараз приїхав у Дніпро. Однак їй відомо, що до цього [PERSON] довго шукала [PERSON] . [PERSON] завжди мав доступ до дитини, але після початку повномаштабної війни він перестав давати дитину. Постійно обманював, де знаходиться дитина. А до цього, [PERSON] мешкав у [PERSON] . У [PERSON] є ще одна дитина. [PERSON] спілкувався добре з дочкою [PERSON] . Останній час не відомо, де мешкає [PERSON] . Вказала, що [PERSON] їздила до Тернополя, оскільки [PERSON] , коли взяв дитину просто поспілкуватись, вивіз дитину без згоди [PERSON] до м. Тернополя. Щоб повернути та знайти дитину, [PERSON] збирала документи, подавала на опікунство. Дізнались про те, що дитина в Тернополі після березня 2022 року. [PERSON] хотіла бачитися з дитиною, намагалися туди приїхати. Коли приїхала до Тернополя і вийшов співмешканець [PERSON] , [PERSON] вихватив дитину у [PERSON] та побіг. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав судові пояснення, що йому відомо, що у [PERSON] є двоє дітей - хлопчик [PERSON] та дівчинка [PERSON] . Знає, що [PERSON] завжди мешкав разом з матір"ю , щодо випадку коли батька його забрав, пояснив наступне. Це сталось 15 вересня 2022 року, [PERSON] давала сина батькові, він сказав, що це на пару днів та забрав [PERSON] . До цього випадку не було такого, щоб хлопчик тривалий час мешкав з батьком, [PERSON] брав його на вихідні або на тиждень. Був випадок, коли на інше місце мешкання батько забирав [PERSON] , а саме коли він був у м. Запоріжжі, раніше дитина поверталась завжди до матері. [PERSON] вчиняла дії щодо пошуку сина, зверталась до Індустріального та Амурського відділу поліції, залучали до пошуку друзів, шукали по районам, [PERSON] зверталась до опікунської ради, дитину тоді так і не знайшли, на минулому засіданні вказала, що її не було, тому ще не встигли її допитати. Як [PERSON] приїхав з західної України та дав побачитись [PERSON] з сином, [PERSON] відмовився йти до батька, тому на даний момент [PERSON] мешкає з [PERSON] . [PERSON] їздила в м. Ужгород, там стало зрозуміло що батько там не мешкає, там [PERSON] викликала поліцію, потім колишній чоловік зізнався, що проживає в м. Тернополі, [PERSON] поїхала туди, там і зустріла колишнього чоловіка та сина. До [PERSON] також їздила по пошуки сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] його цивільна дружина, з серпня 2021 року мешкають з [PERSON] , дітей у [PERSON] двоє, донька [PERSON] та син [PERSON] . Вказав, що коли вони почали співмешкати, [PERSON] жив разом з ними, однак 15 березня 2022 року колишній чоловік [PERSON] зателефонував їй та сказав що хоче побачити дитину та взяти на один день. Коли дитину забирав [PERSON] , [PERSON] плакав. Щодо пошуку дитини [PERSON] вказав, що вона шукала сина весь період, поки не знайшла в Тернополі. Шукали постійно, потім знайомий побачив в районі вул. Косіора Кирилла, який проходив з іншою дитиною, потім вони поїхали туди на пошуки та не знайшли дитину. З [PERSON] не могли зв"язатись, він постійно змінював номер телефону. Продовжили пошуки та коли проїзджали на проспекті Образцова , побачили [PERSON] та його батьків, які йшли до нього з сином та його жінки. В пошуках [PERSON] , вони з [PERSON] поїхали за адресою в м. Ужгород, там нікого не було, подзвонили батьку дитини та він сказав що їде в Тернопіль, в Тернополі вже з ним зустрілись, дитину він не дав та втік з нею. Після засідання опіки в Тернопілі, де рекомендували мешкання дитини з матір"ю, сказали, що [PERSON] може забрати дитину з дитячого садочку, приїхавши в садик, вони встигли забрати дитину, тоді поїхали з [PERSON] погуляти. Вказав, що після того, як вони забрали дитину, на натупний день, колишній чоловік [PERSON] почав писати погрози. Таким чином, судом був опитаний ряд свідків, як за клопотанням позивача за первінисм позовом, так і за клопотанням відповідача за первісним позовом. Свідки, опитані за клопотанням позивача за первісним позовом характеризували позивача, як хорошого батька, свідки ж з боку відповідача за первісним позовом - відповідача, як гарну матір. Суд, оцінив докази у вигляді показання свідків в сукупності з іншими доказами по справі, дав їм належну оцінку. Встановлено, що 25.05.2022 спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було обстежено умови проживання матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та було складено акт, згідно якого [PERSON] створено належні умови для повноцінного життя, розвитку та виховання сина. У [PERSON] є окреме спальне місце, облаштовані місця для навчання та дозвілля, створені умови для відпочинку. Набір продуктів харчування відповідає віковим вимогами. Квартира за вищевказаною адресою знаходиться в оренді за договором найму житлового приміщення від 24.10.2022, де, окрім [PERSON] проживають [PERSON] , 2021 р.н. - донька [PERSON] , [PERSON] , 1971 р.н. - матір [PERSON] та [PERSON] , 1997 р.н.- співмешканець [PERSON] . На момент обстеження, малолітній [PERSON] проживав з батьком за адресою: [ADDRESS] . Судом з`ясовано, що за заявою [PERSON] 10.05.2022 спеціалістами управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та складено акт, згідно якого, у травні 2022 року [PERSON] проживав у батька, який створив належні умови для розвитку та виховання сина, їжу готує бабуся, [PERSON] , 1971 р.н. Під час обстеження було з`ясовано, що [PERSON] працює за наймом у ФОП [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] працює адміністратором в ТОВ «СОФТСІСТЕМ» з 17.09.2021, відповідно до довідки адміністрації підприємства від 21.02.2022 № 8, має постійний офіційний середньомісячний дохід у вигляді заробітної плати близько 5000 грн. Згідно довідки Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 09.09.2022 №1545 [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні і є одержувачем допомоги при народженні дітей [PERSON] , [PERSON] з 02.07.2021 по теперішній час. Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯС № 545813 та медичної довідки про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 12ЯЯТ № 810304 у [PERSON] психіатричних та наркологічних протипоказань щодо оформлення документів опіки та опікунства не виявлено. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] разом із сином [PERSON] прибули в м. Тернопіль, як внутрішньо переміщені особи у зв`язку із агресією російської федерації та проведенням воєнних дій. Встановлено, що 18.10.2022 працівниками управління сім`ї, молодіжної політки та захисту дітей проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] та цивільною дружиною у квартирі, яка складається з 1 кімнати, загальною площею 43,7 кв.м. на підставі договору оренди з усіма комунальними зручностями. Для дитини створені всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, у дитини наявне окреме місце для сну, відпочинку, дитячі речі, іграшки та книги. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] є ФОП з 03.11.2022. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 26.01.2023 залишок по рахунку [PERSON] становить 248998, 43 грн. Відповідно до довідки Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 36 [PERSON] відвідує молодшу групу № 1 з 16.09.2022. В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] неодноразово зверталася у правоохоронні органи з заявами про те, що батько дитини- [PERSON] в березні 2022 року забрав сина і місце його знаходження їй було невідоме. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними группами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Норми міжнародного права та національного законодавства не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, відповідно, до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] від 13.01.2023 №6-11-10 , орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] , як таке, щ о відповідає інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Управління -Служби у справах дітей Тернопільської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2019 р.н. разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), відступаючи від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей". Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд має керуватися найкращими інтересами дитини. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким із батьків дитина буде проживати. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див.посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див.серед інших, Ольссон (№ 2), 90, Ignaccolo-Zenide, 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, 71, 25 січня 2011 року, І Manic, 102 ). Суд, врахувавши всі докази надані сторонами, проаналізувавши їх з точки зору належності, законності, зробивши системний аналіз вищезазначеного законодавства, правових висновків ВС, врахувавши всі обставини справи, дійшов висновку, що якнайкращому забезпеченню інтересів дитини буде відповідати саме проживання дитини з матір`ю. Такий висновок суд зробив, виходячи з наступного. Судом встановлено, що обидва з батьків мають належні умови проживання для малолітньої дитини, мають стабільний дохід, позитивні характеристики, обидва мешкають зі співмешканцями. Також суд враховує прихильність дитини до кожного з батьків. Так, суд критично оцінює наданий позивачем [PERSON] психологічний висновок за результатами бесіди, даних експериментальних методик, спостереження за поведінкою дитини, під час обстеження, складений Центром психологічної допомоги «Психолог і Я». По-перше, висновок зроблено на замовлення позивача [PERSON] , матір дитини - [PERSON] згоду на проведення такої бесіди з малолітньою дитиною не надавала. По - друге, бесіда проводилася тільки в присутності батька дитини і, враховуючи малолітній вік дитини, ту обставину, що дитина останній час мешкає з батьком, зробити безумовний висновок про прихильність дитини саме до батька, неможливо. Визначаючи місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з матір`ю, суд виходив саме із інтересів дитини, враховуючи малолітній вік дитини, наявність у хлопчика деяких захворювань, однакову прихильність дитини до матері та батька, важливість в ранньому віці для дитини емоційного зв`язку з матір`ю. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved