Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

25 листопада 2022 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідачів на його користь : 36\~560,00 гривень, що еквівалентно 1000 доларам США, 3% річних у розмірі 895,47 гривень, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1518,37 гривень; судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11\~725,00 гривень. В обґрунтування\~\~позовних вимог позивач посилається на те, що 20.01.2022 між [PERSON] (надалі відповідач 1), [PERSON] (надалі відповідач 2) та [PERSON] (надалі позивач) дійдено згоди про купівлю майнових прав на квартиру [ADDRESS] . За домовленістю позивач передав відповідачам в якості завдатку 28500 гривень, що було еквівалентно 1000 доларам США з терміном укладення угоди 03.03.2022. Вказав, що про досягнуті домовленості та отриману суму завдатку відповідачами складено розписку від 20.01.2022, яку підписано обома відповідачами. Станом на час подання позову, відповідачі від виконання своїх обов`язків ухиляються, відмовляються повернути отриману суму завдатку. На підставі викладеного позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 25.11.2022 визначено по вказаній цивільній справі головуючу суддю Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2022 відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2023 провадження по цивільній справі\~за вказаною позовною заявою відкрито, постановлено здійснювати\~розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Правом на подачу відзиву на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] не скористались. В судове засідання, призначене на 29.05.2023, позивач не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] , подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялися у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку із відсутністю адресата за адресою доставки. Заяв, клопотань до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлялися про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 січня 2022 року [PERSON] , зі згоди дружини, [PERSON] , отримав в якості завдатку від [PERSON] суму в розмірі 28500 гривень (еквівалент 1000 доларів США) за продаж майнових прав квартири [ADDRESS] , з терміном укладення угоди 03.03.2022. Зазначений факт пыдтверджується оригіналом розписки від 20.01.2022, яка підписана [PERSON] та [PERSON] . Оргиінал розписки міститься в матеріалах справи. 09.11.2022 [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] , що є також зареєстрованим місцем проживання відповідачки [PERSON] ,, направлено лист-претензію щодо повернення завдатку у розмірі еквівалентному 1000 доларів США на час повернення коштів, з огляду на те, що угода про купівлю-продажу квартири між сторонами не укладена. Станом на 25.11.2022, дату подачі позову до суду, відповідачі отриманих грошових коштів [PERSON] не повернули. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Судом встановлено, що зміст розписки, підписаної 20.01.2022 відповідачами та наданої позивачу свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин) про намір укласти угоду з продажу майнових прав на квартиру. Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі угоди купівлі-продажу майнових прав квартири. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов"язання має бути виражене угрошовій одиниці України-гривні. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК УКраїни грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина 2 статті 524 та частина 2 статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов"язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі, сума, що підлягає сплаті за зобов"язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлний договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В межах розгляду даної справи встановлено, оскільки не спростовано відповідачами, що в обумовлений сторонами строк, тобто до 03.03.2022, між позивачем та відповідачами угода з купівлі-продажу майнових прав квартири укладено не було, сторони домовилися лише укласти такий договір у майбутньому. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що передана позивачем грошова сума відповідачам, є авансом та підлягає поверненню позивачу. Оскільки позивач передав відповідачам аванс у розмірі 28 500,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 553 ЦК України, оскільки грошове зобов"язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на листопад 14.11.2022 (дату здійснення розрахунку позивачем) , еквівалентна 1 000,00 доларів США, становила 36 560,00 грн. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великою Палати Верховного Суду у постонові від 07.07.2020 у справі N 296/10217/15-ц. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на те, що у частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.219 р. по справі №464/3790/16-ц. Оскільки у передбачений попередньою угодою строк договір купівлі-продажу нерухомого майна не було укладено, то починаючи з 04.03.2022, а не з 21.01.2022, як зазначає позивач, у відповідачів виник обов`язок повернути отримані за цим договором кошти. Невиконання цього обов`язку є підставою для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, тому на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постонові від 07.07.2020 у справі N 296/10217/15-ц. Однак, перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивач здійснив нарахування 3% річних не на прострочену суму авансу, яка визначена у попередній угоді у доларах США, а на її еквівалент у національній валюті України станом на 14.11.2022. Таким чином, здійснивши перерахунок 3% річних на суму авансового платежу, яка визначена сторонами у доларах США, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 730 грн. 30 коп. еквіваленту, виходячи з офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ), що діяв на час звернення позивача до суду (25.11.2022) та становив 36.57 грн за 1 доларів США. Відповідно до\~ статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд розглянуши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача суми авансового платежу у розмірі 36 560 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США та 3% річних у розмірі 730 грн. 30 коп. Щодо розподілу судових витрат. Згідно із частинами 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 992,40 гривень. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 988,03 грн. (992,4:100*99,56 % = 988,03). З огляду на те, що ухвалою суду від 28.11.2022 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову, судовий збір за подачу вказаної заяви не підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до вимог частини 3 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс). Позивачем, на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 11725 гривень надано суду: договір №08-22 про надання правової допомоги від 21.10.2022, укладений між адвокатом Кабанцем В.О. та Лук`яновим В.М.; ордер серії ВІ №1114019, виданий адвокатом Кабанцем В.О. на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] ; акт №1 приймання-передавання наданих послуг, відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги за Договором: підготовка та направлення претензії на суму 1675 гривень, складання позовної заяви, формування доказів, подання позову до суду на суму 6700 гривень, складання та подання заяви про забезпечення позову на суму 3350 гривень, а всього на суму 11725 гривень. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Стороною відповідачів не подано заяв про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 11725 гривень та відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 11 673 грн. 41 коп. ( 11725х99.56:100) На підставі викладеного,

Outcome: partial