Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

21.02.2023 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] народилась заявниця - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.1963 року. Після укладання шлюбу 22.12.2010 року, [PERSON] , заявник, змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038247462 від 25.01.2023 року. Після розірвання шлюбу (03.11.2016 року) заявник залишилась з прізвищем « [PERSON] », що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038247462 від 25.01.2023 року. Заявник здійснювала трудову діяльність відповідно за трудовою книжкою серії [NUMBER] від 01.06.1983 року. 06.02.2023 року з досягненням пенсійного віку та з метою оформлення пенсійного забезпечення у вигляді пенсії, [PERSON] , [INFO] , звернулась до пенсійного фонду. Проте, отримала відмову з наступних підстав. Рішення про відмову у призначенні пенсії № 104650012668 від 13.02.2023 року визначає, що на титульній сторінці трудової книжки виправлений рік в даті народження, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. Враховуючи вищевикладене заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В дійсності трудова книжка заявника містить виправлення в даті народження [PERSON] . На підтвердження того, що [PERSON] дійсно [INFO] , заявник надає копію Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.1963 року, копію паспорта та податкового коду, копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038247462 від 25.01.2023 року, відповідно у всіх наданих документах заявник зазначена із датою народження [INFO] . Окрім того, є описка в даті заповнення трудової книжки, зокрема дата заповнення визначена «01.06.193»,замість вірної дати « [INFO] ». На підтвердження того, що трудова книжка заповнена 01.06.1983 року є Довідка № 411 від 31.03.1983 року з визначенням дати зарахування до роботи 01.06.1983 року після закінчення Київського політехнікуму зв`язку. Так як, трудова книжка зберігалась у відділі кадрів підприємств, де вона працювала, то вона не звернула увагу на те, що в ній вказано дату її народження з виправленням, а дата заповнення містить описку. На підставі вище наведеного, [PERSON] просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що трудова книжка серії [NUMBER] від 01.06.193 року видана на прізвище [PERSON] , дата народження [INFO] (з виправленням), дійсно належить [PERSON] , [INFO] , дата видачі трудової книжки [NUMBER] . Заявниця та заінтересована сторона в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народилась заявниця [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.1963 року. Після укладання шлюбу 22.12.2010 року, [PERSON] , заявник, змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038247462 від 25.01.2023 року. Після розірвання шлюбу (03.11.2016 року) заявник залишилась з прізвищем « [PERSON] », що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038247462 від 25.01.2023 року. Заявник здійснювала трудову діяльність відповідно за трудовою книжкою серії [NUMBER] від 01.06.1983 року. 06.02.2023 року з досягнення пенсійного віку та з метою оформлення пенсійного забезпечення у вигляді пенсії, [PERSON] , [INFO] , звернулась до пенсійного фонду. Проте, отримала відмову з наступних підстав. Рішення про відмову у призначенні пенсії № 104650012668 від 13.02.2023 року визначає, що на титульній сторінці трудової книжки виправлений рік в даті народження, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. Враховуючи вищевикладене заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В дійсності трудова книжка заявника містить виправлення в даті народження [PERSON] . Підтвердження того, що [PERSON] дійсно [INFO] заявник надає копію Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.1963 року, копію паспорта та податкового коду, копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038247462 від 25.01.2023 року, відповідно у всіх наданих документах заявник зазначена із датою народження [INFO] . Окрім того, встановлено, що є описка в даті заповнення трудової книжки, зокрема дата заповнення визначена «01.06.193», замість вірної дати « [INFO] ». На підтвердження того, що трудова книжка заповнена 01.06.1983 року є Довідка № 411 від 31.03.1983 року з визначенням дати зарахування до роботи 01.06.1983 року після закінчення Київського політехнікуму зв`язку. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала заявник у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Таким чином, суд вважає, що при оформленні правовстановлюючих документів була допущена помилка, а заявник не має змоги підтвердити належність їй відповідних правовстановлюючих документів. За таких підстав суд дійшов висновку, що заявниця звернулася із заявою до суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів з метою оформлення свого права на соціальне забезпечення (пенсійне забезпечення), а встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 274 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факти належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що той факт, що трудова книжка серії [NUMBER] від 01.06.193 року видана на прізвище [PERSON] , дата народження [INFO] (з виправленням), дійсно належить [PERSON] , [INFO] , дата видачі трудової книжки [NUMBER] «01.06.1983 року», що підтверджується зібраними та дослідженими належними та допустимими доказами, а також співпадіннями особистих даних, зазначених у вказаних документах. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявниці [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved