Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] в якому просив встановити факт належності на праві власності [PERSON] наступного майна: квартири [ADDRESS] та грошових вкладів у ВАТ «Ощадбанк»; визнати за позивачем право власності на 5/6 частин зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом та 5/6 частин грошових вкладів у ВАТ «Ощадбанк» в порядку спадкування за заповітом; визнати за відповідачем право власності на 1/6 частин зазначеної квартири в порядку спадкування обов`язкової частки та 1/6 частин грошових вкладів у ВАТ «Ощадбанк» в порядку спадкування обов`язкової частки. Свої вимоги мотивував тим, що спадкодавець [PERSON] є його батьком, який за життя мав на праві особистої приватно власності в порядку приватизації двокімнатну квартиру [ADDRESS] та грошовий вклад у банківській установі в розмірі 20000,00 грн., склав заповіт на його користь, а тому після його смерті [INFO] він має право на 5/6 частин маси спадкового майна, а на 1/6 частину має право відповідач в порядку спадкування обов`язкової частки. Вказував, що у позасудовому порядку не може оформити свої спадкові права, оскільки відповідач не надає нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру, а отримати його дублікат неможливо через ліквідацію органу, який його видав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2013 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2013 року було задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у зазначеній справі до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.2014 року провадження у справі було відновлене, оскільки у справі № 759/15473/13 була постановлена ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2014 року про залишення позову без розгляду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] , про забезпечення доказів задоволено. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2014 року задоволено заява головуючого у справі судді про самовідвід, проведений повторний авторозподіл справи та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2014 року справа була прийнята до провадження суддею Чалою А.П. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2014 року провадження у даній справі було зупинене до вступу у справу правонаступника [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.10.2016 року за результатами повторного авторозподілу справа прийнята до провадження судді Миколаєць І.Ю. в зв`язку з закінченням повноважень судді Чалої А.П. (т. 1 а.с. 130) Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року позивач [PERSON] був замінений на його правонаступника [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року було зупинене провадження у зазначеній справі до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним (справа № 759/15503/14). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року відновлене провадження у справі в зв`язку з ухваленням у справі № 759/15503/14 постанови Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, якою в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту [PERSON] , посвідченого 13 грудня 1994 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 6с-5315, відмовлено. 27.02.2020 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечувала проти позову, вказувала, що розмір її обов`язкової частки у спірній квартирі при спадкуванні після [PERSON] має складати частину, а не 1/6, оскільки має розраховуватися з числа спадкоємців, які прийняли спадщину без врахування доньки померлого [PERSON] , яка спадщину не приймала, а спірні грошові кошти є її особистою приватною власністю, а тому мають бути виключені з маси спадкового майна [PERSON] (т. 1 а.с. 176-182) 27.02.2020 року третя особа [PERSON] надала суду письмові пояснення, де заперечувала проти позовних вимог, посилалася на те, що вона є донькою померлого [PERSON] , але спадщину після його смерті не приймала, а тому розмір обов`язкової частки [PERSON] у спірній квартирі має становити саме частину та розраховуватися з кількості тих спадкоємців, які фактично прийняли спадщину - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно після смерті [PERSON] відповідач успадкувала ще частину спірну квартиру, а тому загальна частка у спірній квартирі після смерті [PERSON] та [PERSON] , на яку має право [PERSON] , становить частину спірної квартири. Також вона зауважила, що спірні грошові кошти є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки вони хоча і перебували на депозитному рахунку спадкодавця у ПАТ «Укрсиббанк», але покладені за рахунок тих коштів, які отримала [PERSON] зі свого депозитного рахунку у ВАТ КБ «Інтербанк». (т. 1 а.с. 210-216) 12.08.2020 року правонаступник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій остаточно просила: визнати за нею, [PERSON] , право власності на 5/9 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 4/9 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 5/18 частин грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку № [NUMBER] у публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк», відкритому 05.06.2012 року на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 13/18 частин грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку № [NUMBER] у публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк», відкритому 05.06.2012 року на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] ; вирішити питання судових витрат. (т. 2 а.с. 1-4) Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після пред`явлення первісного позову [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина в порядку спадкування за законом, на яку має право як спадкоємець за законом першої черги [PERSON] як мати померлого. Відповідно розмір часток у масі спадкового майна після смерті [PERSON] та [PERSON] , на які наразі мають право сторони по справі, змінився та складає у квартирі [ADDRESS] та 4/9 відповідно, а у грошовому вкладі 5/18 та 13/18 частин відповідно з врахуванням права відповідача на шлюбну половину у грошовому вкладі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2020 року закрите підготовче провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року заяву [PERSON] про відвід судді залишено без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року про залишення без розгляду про відвід судді повернуто скаржнику. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2020 року заяву адвоката Стеценка Юрія Володимировича про роз`яснення ухвали суду про звалишення без розгляду заяви про відвід судді залишено без задоволення. 22.04.2021 року згідно розпорядження № 391 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відстороненням головуючого по справі. В зв`язку з цим Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року справа прийнята до провадження суддею Журибеда О.М., справа була призначена до розгляду в підготовчому провадженні. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року визнано необгрунтованою заяву відповідача [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року відмовленоу задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Журибеди О.М. 23.06.2021 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання грошових коштів в розмірі 20000,00 грн. як вкладу до ПАТ «Укрсиббанк» за договором банківського вкладу її особистою приватною власністю, просила стягнути на свою користь судові витрати. Зустрічний позов обгрунтований тим, що спірний грошовий вклад [PERSON] є особистою власністю [PERSON] , хоча він і вченений у період їх шлюбу. Зазначає, що відкрили рахунок у ВАТ «УкрСиббанк» на ім`я [PERSON] і поклали на нього особисті кошти позивача за зустрічним позовом. Про цей вклад знали, позивач за зустрічним позовом, [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] ні чого не знав про це вклад. У відзиві на зустрічний позов [PERSON] зауважила, що заявлені вимоги не доведені належними та допустимими доказами, вона не погоджується з наведеним правовим обґрунтуванням заявлених вимог, заперечує проти того, що начебто між [PERSON] та [PERSON] за життя був вчинений розподіл спільного майна, зокрема спірних грошових коштів, а також зазначала, що не погоджується з витратами на професійну правничу допомогу відповідача, розмір яких в супереч п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК не зазначений. У листопаді 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якій вона зазначила, що спірні грошові кошти були накопичені за рахунок її особистих коштів: частини коштів які вона отримала зі свого депозитного рахунку у ВАТ КБ «Інтербанк», де кошти зберігалися протягом 2010-2011 років, та коштів, отриманих від здачі в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, яку вона набула в порядку приватизації у 2003 році. На підтвердження вказаних обставин надала копію державного акту про право власності на землю, довідки про укладання договорів та три копії договорів оренди земельної ділянки. У липні 2022 року від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності за вимогами [PERSON] про визнання спірних грошових коштів її особистою приватною власністю. Вказувала, що відповідач безспірно знала про позовні вимоги спочатку [PERSON] , а потім [PERSON] на грошові кошти в порядку спадкування після смерті [PERSON] ще з 25.11.2013 року, про що свідчить участь представників [PERSON] у цій справі, а з відповідним позовом [PERSON] звернулася до суду лише 22.06.2021 року, тобто через сім років та сім місяців, що свідчить про пропуск нею строку позовної давності для звернення до суду з такими вимогами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала у повному обсязі. Представник відповідача Стеценко Ю.В. заперечував проти основного позову, зустрічний підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлялася належним чином. В письмових поясненнях від 27.02.2020 року проти основного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення представників сторін приходить до висновку, що основний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити на підставі наступного. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 червня 1994 року, виданого згідно розпорядження № 3681 від 23 червня 1994 року. Право власності зареєстроване у КМБТІ 20.08.1994 року у реєстровій книзі за № 4556, що підтверджується відповіддю КМБТІ від 21.11.2013 року (т. 1 а.с. 30, 31) [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.06.1958 року по день смерті, про що Жовтневим ЗАГС м. Києва вчинений актовий запис № 992. Зазначені відомості підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . (т. 1 а.с. 84) Судом встановлено та не оспорюється сторонами справи, що від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] (актовий запис про народження № 1421, вчинений 06.05.1965 року Жовтневим ЗАГС м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (актовий запис про народження № 5, вчинений 02.01.1959 року Жовтневим ЗАГС м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ). (т. 1 а.с. 107) [INFO] [PERSON] помер у віці 82 років (актовий запис про смерть № 3953, вчинений Відділом реєстрації смерті у м. Києві 02.03.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ). (т. 1 а.с. 73) За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 13 грудня 1994 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щадко О.І., р.н. 6с-5315, яким все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде йому належати, і на що він матиме право за законом заповідав [PERSON] . (т. 1 а.с. 53) Відповідно до інформаційної довідки № 33802097 від 18.04.2013 року зазначений вище заповіт є чинним на момент відкриття спадщини. (т. 1 а.с. 52) Відповідно до матеріалів спадкової справи № 498/13, заведеної Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 18.04.2013 року, спадщину після смерті [PERSON] прийняли дві особи: [PERSON] та [PERSON] . (т. 1 а.с. 47, 59) Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державною нотаріальної контори Мусієнко К.П. від 20.09.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частини квартири [ADDRESS] в зв`язку з неподанням спадкоємцем правовстановлюючого документу на спадкове майно. (т. 1 а.с. 70) [INFO] [PERSON] помер (актовий запис про смерть № 19481, вчинений 15.11.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Після його смерті [INFO] П`ятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 51/2015. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: переживша дружина спадкодавця [PERSON] та матір спадкодавця [PERSON] . (т. 2 а.с. 93, 106, 109, 119) Донька померлого [PERSON] - [PERSON] спадщину після померлого батька не прийняла та відмовилася від належної їй частки у спадковому майні на користь [PERSON] . (т. 2 а.с. 121, 126) Постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту [PERSON] , посвідченого 13 грудня 1994 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щадко О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 6с-5315, відмовлено. Постановою Верховного суду від 26.05.2021 року постанова Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року змінена та її мотивувальна частина викладена у редакції цієї постанови, а в іншій частині залишена без змін. (т. 1, а.с. 158-161) Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК ( 435-15 ), є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до п.п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які утримує у себе відповідач, про що свідчить її заява від 26.06.2013 року (т. 1 а.с. 62), свідчить про неможливість оформлення спадкових справ [PERSON] на спірну квартиру у позасудовому порядку. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що розмір обов`язкової частки [PERSON] при спадкуванні за заповітом після смерті [PERSON] має вираховуватися з числа всіх спадкоємців за законом першої черги. А тому в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] частки спадкоємців розподіляються наступним чином: [PERSON] 5/6 частин спірної квартири та [PERSON] 1/6 частина. Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що [PERSON] не оскаржував постанови державного нотаріуса Дванадцятої київської державною нотаріальної контори Мусієнко К.П. від 20.09.2013 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині розміру обов`язкової частки, на яку має право відповідач, оскільки суд керується принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Як пояснила Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/5726/19, активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. озовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Окреме оскарження дій нотаріуса в частині помилкового визначення розміру обов`язкової частки відповідача у праві на спадщину є неефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спірну квартиру виключає можливість у позасудовому порядку захистити своє порушене право і ця прогалена не може бути усунута у спосіб оскарження дій нотаріуса. Наведені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, який вважає, що спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. (Постанови Великої Палати ВС від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 року у справі № 910/2861/18, від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15, від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18) Відповідно після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом частки спадкоємців у праві власності на спірну квартиру розподілилися наступним чином: [PERSON] -5/9 часток, [PERSON] - 4/9 частки. В частині спадкування грошового вкладу [PERSON] суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] мав депозитний рахунок в АТ «УКРСИББАНК» № [NUMBER] валюта UAN, залишок коштів на рахунку [NUMBER] тіло депозита в сумі 20000,00 грн; на рахунку [NUMBER] проценти в сумі 7649,81 грн., що підтверджується листом АТ «УКРСИББАНК» від 21.07.2022 року, договором банківського вкладу від 05 червня 2012 року. (т. 3 а.с. 108-109) Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Надані відповідачем пояснення про походження спірних грошових коштів на підтвердження правового режиму особистої приватної власності відповідача на такі кошти суд вважає непереконливими, а надані докази не дозволяють безспірно стверджувати, що саме кошти від оренди земельної ділянки відповідача були внесені на депозитний рахунок спадкодавця. З врахуванням наведеного в порядку спадкування після смерті [PERSON] частки спадкоємців на спірні грошові кошти становлять: [PERSON] 1/12 часток (1/2:3:2=1/12) та [PERSON] 5/12 часток (1/2-1/12=5/12). Після смерті [PERSON] частки спадкоємців на спірні грошові кошти становлять: [PERSON] 5/18 часток (5/12:3*2=5/18 часток) та [PERSON] 13/18 часток (1/2 частка шлюбна+1/12 обов`язкова частка після смерті [PERSON] +5/36 частка успадкована після смерті [PERSON] (5/12:3=5/36)=13/18). Одночасно суд не погоджується з доводами сторони позивача про застосування строків позовної давності до вимог відповідача про визнання права приватної власності на спірні грошові кошти та вилучення їх з маси спадкового майна. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Оскільки [PERSON] не спростувала презумпцію правового режиму спільної сумісної власності на спірні грошові кошти відсутні правові підстави для визнання їх приватною власністю відповідача та виключення їх з маси спадкового майна. Відповідно право приватної власності відповідача на спірне майно не порушена, а отже відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та враховуючи доведеність позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку про їх задоволення в повному обсязі та відмову [PERSON] у задоволенні її зустрічного позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи довічно починаючи з 27.08.2013 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААА № 813994. (т. 1 а.с. 89) Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп. З огляду на ч. 6 ст. 141 ЦПК України та відповідно до п. 16.11. постанови Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, зокрема, для компенсації судового збору за рахунок держави у разі звільнення від його сплати у визначених законом випадках. Таким чином, стягнення розміру судового збору на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] враховуючи правовий статус інваліда 2 групи останньої повинно здійснюватися за рахунок коштів державного бюджету. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved