Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 07.12.2022 року звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованість за договором позики №1918811 від 12.04.2021 у розмірі 33880,00 (тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят грн.. 00 коп.) гривень, з яких 10000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 23880,00 гривень сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати. Як встановлено судом 12.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» ( позикодавець) та [PERSON] ( позичальником) укладено , у електронному вигляді, договір позики №1918811( а/с 6), який був підписаний позичальником шляхом електронного одноразового ідентифікатора. Згідно умов договору позикодавець взяв на себе зобов`язання передати позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, а позичальник взяв на себе зобов`язання , у строк до 12.05.2021 року, повернути суму отриманих грошей у повному обсязі та сплатити за користування грошей проценти, визначені у договорі. У відповідності до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ( а/с 12 ) ( з додатковими угодами від 28.07.202 1року та 21.09.2021 року та реєстру боржників від 21.08.2021 року (а/с 14-16) ) позивач отримав право вимоги до боржника [PERSON] , заборгованість якого складає 33880,00 гривень, з яких 10000 гривень заборгованість за тілом позики а 23880,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками. Розрахунок заборгованості наданої позивачем міститься на а/с 18. У своєму відзиві , наданому до суду 16.03.2023 року відповідач , не оспорюючи факт укладення вказаного договору позики не погоджується із розміром заборгованості наполягаючи при цьому лише на відсутність первинних бухгалтерських документів а також не відповідністю договору позики умовам та правилам надання банківських послуг. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані з виконанням зобов`язань за договором позики врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц з метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У даному випадку суд враховую, що згідно заяви по суті справи відповідач ( позичальник ) не заперечував укладення саме такого договору позики, який наданий до суду в якості доказів із позовною заявою, із умовами які в ньому зазначені. Враховуючи зміст договору , погодження з фактом його укладення позичальника, суд приходить до висновку що позовні вимоги доведені суду та не спростовані стороною відповідача, який в обґрунтування своїх заперечень надав чисельні посилання на рішення Верховного суду з питань розгляду правовідносин пов`язаних із кредитними договорами та не надав жодного належного та допустимого доказу щодо невірного розрахунку заборгованості. Таким чином суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог що є підставою для задоволення позову. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Суд враховуючи, що при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31091 від 18.11.2021 року ( а/с 1), а також факт задоволення позову у повному обсязі, вважає що зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved