Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, у якій просить встановити юридичний факт про те, що [PERSON] здійснює постійний догляд та утримання [PERSON] , [INFO] , яка проживає по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] покликається на те, що він здійснює постійний догляд за [PERSON] , [INFO] , яка має когнітивні порушення та потребує постійного стороннього догляду та надання соціальної послуги по догляду на непрофесійній основі. Остання проживає без реєстрації разом із заявником по [ADDRESS] . З часу захворювання [PERSON] і дотепер, яка є особою похилого віку, заявник здійснює догляд за нею, забезпечуючи її ліками, їжею, умовами проживання та здійснює сплату комунальних послуг. Оскільки заявника можуть мобілізувати до ЗСУ і те, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, а заявник є тією особою, яка може його здійснювати та забезпечує постійний догляд за нею, а також з метою отримання заявником відстрочки від мобілізації до ЗСУ, просить подану заяву про встановлення юридичного факту задовольнити. Ухвалою суду від 28.02.2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаною заявою та постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження із призначенням відкритого судового засідання та повідомленням учасників справи. Заявник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1, п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заінтересована особа Управління соціального захисту населення Золочівської РДА Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, повідомивши про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заінтересована особа Другий відділ Золочівського РТЦКСП Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, надіславши до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, а проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог, виходячи із таких мотивів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 3, ч. 4 ст. 294 ЦПК України). Відповідно до\~частини другої\~статті 315\~ЦПК України,\~у судовому\~порядку можуть\~бути встановлені\~також інші\~факти,\~від яких\~залежить виникнення,\~зміна або\~припинення особистих\~чи майнових\~прав фізичних\~осіб,\~якщо законом\~не визначено\~іншого порядку\~їх встановлення. Згідно частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , однак проживає без реєстрації у житловому будинку своєї племінниці [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Красненської селищної ради №327 від 24.02.2023 та паспортом громадянки України [PERSON] (а.с. 6-7). Як убачається із акту Красненської селищної ради №326 від 24.02.2023, складеного секретарем селищної ради С. Дідух, що проведено обстеження проживання [PERSON] , [INFO] , яка проживає без реєстрації по [ADDRESS] у будинку племінниці [PERSON] , [INFO] , про що засвідчили сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Натомість, як убачається із Висновку КНП «Красненської МЛ» №84 від 23.02.2023, яким підтверджено наявність когнітивних порушень у [PERSON] , [INFO] , унаслідок яких вона потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, що остання проживає у селі Утішків Золочівського району Львівської області, а цей висновок видано для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с. 5). Однак, заявником [PERSON] не доведено обставин, на які він покликався як на підставу заявлених вимог (здійснення ним догляду за [PERSON] , забезпечення її ліками, їжею, умовами проживання та сплата ним комунальних послуг). Поряд із тим, що заявником не доведено факту здійснення ним постійного догляду за [PERSON] , ним не доведено факту спільного проживання з останньою та родинних відносин із нею, а також не надано доказів тому, що остання не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до законодавства її утримувати. Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому,\~у поданій\~заяві про\~встановлення юридичного\~факту,\~заявник [PERSON] \~покликався на\~пункт 1\~частини другої\~статті 17\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок і\~військову службу»,\~зокрема,\~що відстрочка\~від призову\~на строкову\~військову службу\~за сімейними\~обставинами за\~їх бажанням\~надається призовникам,\~які мають непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати). Однак, заявником не надано жодних доказів щодо родинних відносин із [PERSON] і доказів про те, що він здійснює опіку чи піклування [PERSON] , а також те, що остання не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до законодавства її утримувати. Крім того, у відповідності до абзацу 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Проте, заявником [PERSON] не надано висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, яким підтверджено, що [PERSON] потребує постійного догляду. Натомість, на думку суду, висновок КНП «Красненської МЛ» №84 від 23.02.2023 не може бути належним і допустимим доказом цьому факту, оскільки його видано для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Також заявником не доведено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Відтак, суд вважає, що заявник [PERSON] не довів належними і допустимими доказами факту здійснення ним постійного догляду за [PERSON] , ним не доведено факту спільного проживання з останньою та родинних відносин із нею, а також не надано доказів тому, що остання не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до законодавства її утримувати та не доведено про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а тому подана заява про встановлення юридичного факту є необгрунтованою. Зважаючи на викладене, а також те, що обставини, на які заявник покликався, як на підставу встановлення юридичного факту, не були доведені належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити повністю. Частиною сьомою статті 294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, а тому сплачений заявником [PERSON] за подання ним заяви про встановлення юридичного факту судовий збір в сумі 536,80 грн. до відшкодування йому не підлягає. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed