Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 12.09.2017 між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 12.09.2017 складено відповідний актовий запис за №2512. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки сторони по справі мають різні погляди на сімейні життя та обов`язки, вони втратили почуття любові один до одного. Подружжя вже тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Позивач вважає, що подальше сумісне життя, примирення та збереження шлюбу неможливе. Враховуючи наведені обставини позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подала, проте 01.06.2023 звернулася до суду із заявою про визнання позову та не заперечила проти розірвання шлюбу між нею та позивачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 12.09.2017 між [PERSON] та [PERSON] Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, зареєстровано шлюб, про що 12.09.2017 складено відповідний актовий запис за №2512 (а.с. 5). Від шлюбу у сторін по справі, народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 6,7). Відносини подружжя не склалися, подружжя спільно не проживає, шлюб існує формально. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved