Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця»), за яким просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця») на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 1200000,00 гривень (один мільйон двісті тисяч грн 00 коп.); стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на таке. [INFO] приблизно о 11:20 год. в м. Одесі, на 4 кілометрі від станції Одеса-Західна на залізничній колії рухався локомотив №1851 під керуванням машиніста ТЧ-1 Одеса-Сортувальна, [PERSON] , де на невстановленому пішохідному переході мав місце наїзд на [PERSON] , яка перетинала залізничну колію у недозволеному місці. Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. За даним фактом слідчим відділом Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №12019161470001019 від 14 вересня 2020 рок, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Підставами виникнення прав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до слухання в порядку загального позовного провадження. На адресу суду 13 липня 2021 року надійшов відзив АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за яким представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки АТ «Українська залізниця» не було порушено правил безпеки руху, посилаючись на таке. За даним фактом 22 вересня 2020 року виробничим підрозділом служби колії «Одеською дистанцією колії» регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», комісією по проведенню службового розслідування аварії - травмування сторонньої особи складено Акт службового розслідування аварії Форми ЦРБО - 2 від 22 вересня 2020 року, згідно якого вказано, що випадок пов`язаний з порушенням потерпілою [PERSON] вимог п. п. 2.1, 2. 2, 2. 3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорту України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54 щодо безпеки громадян при знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. 16 червня 2022 року представником позивача було подано заяву про витребування доказів, а саме витребувати з СВ відділення поліції № 3 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області копій матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 14720200000001019 від 14.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Вказане клопотання було задоволено та було винесено ухвалу від 21 червня 2022 року про витребування вищевказаних доказів. На виконання ухвали Відділенням поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 24 березня 2023 року було надано матеріали кримінального провадження в 1 томі на 87 арк. Згідно із матеріалами, наданими до суду, кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Представник позивача [PERSON] адвокат Гусельщикова М.А надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Карпенко І.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку із зайнятістю судді. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження - серія [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради 13 травня 19997 року. [PERSON] перетинала залізничну колію у недозволеному місці на 4 кілометрі від станції Одеса-Західна. Внаслідок наїзду на [PERSON] локомотиву №1851, вона отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. Як вбачається з Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 2898 [INFO] - [INFO] смерть [PERSON] настала від поєднаної травми голови, шиї, тулуба та кінцівок у вигляді перелому кісток обличчя, склепіння та основи черепа, крововиливі під м`які мозкові оболонки, перелому під`язикової кістки, перелому лопаток, переломів правих та лівих ребер з розривами пристінкової плеври, розривів лівої легені, забоїв легенів, розриву печінки, розміщення селезінки, розриву лівої нирки, розриву зв`язок правого та лівого крижово-клубових зчленувань, переломів гілок правої лобкової кістки, відкритих переломів лівої стегнової кістки, закритого перелому кісток правого передпліччя, закритого перелому першої фаланги середнього пальця правої кисті. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа [PERSON] етиловий спирт не виявлений. За даним фактом слідчим відділом Хмельницького ВП Малиновського ВП в Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12019161470001019 від 14 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного, транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку, якщо це створило небезпеку для життя людей або настання інших тяжких наслідків, якщо вони спричинили загибель людей. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження МВС України Відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області від 28 квітня 2021 року досудовим розслідуванням встановлено, що [INFO] приблизно о 11:20 год. в м. Одесі, на 4 кілометрі від станції Одеса-Західна на залізничній колії рухався локомотив №1851 під керуванням машиніста ТЧ-1 Одеса-Сортувальна, [PERSON] , де невстановленому пішохідному переході мав місце наїзд на [PERSON] , яка перетинала залізничну колію у недозволеному місці. Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. Разом із цим, встановлено, що смерть [PERSON] , [INFO] , настала від поєднаної травми голови, шиї, тулуба та кінцівок у вигляді перелому кісток обличчя, склепіння та основи черепа, крововиливі під м`які мозкові оболонки, перелому під`язикової кістки, перелому лопаток, переломів правих та лівих ребер з розривами пристінкової плеври, розривів лівої легені, забоїв легенів, розриву печінки, розміщення селезінки, розриву лівої нирки, розриву зв`язок правого та лівого крижово-клубових зчленувань, переломів гілок правої лобкової кістки, відкритих переломів лівої стегнової кістки, закритого перелому кісток правого передпліччя, закритого перелому першої фаланги середнього пальця правої кисті. Виходячи з механізму утворення ушкоджень та їх локалізації [PERSON] ймовірніше за все перебувала у вертикальному положенні чи близькому до такого у момент спричиненим ушкоджень. Крім цього, з Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» отримано результати перевірки, які проводились за вказаним фактом, відповідно до якої встановлено, що [INFO] під час прямування поїзду № 4701 на перегоні Одеса - Застава 1- Одеса-Західна, на ділянці колії з обмеженою видимості (опора контактної мережі, зарослі чагарнику) за 20-25 м від електровозу ВЛ40У № 1851-2 локомотивна бригада у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] побачила сторонню особу, що намагалась перейти рейкову колію, яка не реагувала на звукові сигнали великої гучності Згідно перегону Одеса-Застава І -Одеса-Західна, зі швидкістю 72 км/год з одночасною подачею піску під колісні пари електровозу ВЛ40У № 1851-2 машиніст [PERSON] , вжив усі необхідні заходи для запобігання наїзду на сторонню людину. Наїзд попередити не вдалось. Гальмівний шлях склав 264 м. Під час службового розслідування даного випадку керівництво виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» прийшло до висновку, що бригада діяла відповідно до нормативних актів з охорони праці, діючих розпорядчих документів керівництва філії «Одеська залізниця» та АТ «Укрзалізниця». Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Таким чином, у спірному випадку подія мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок її грубої необережності, а саме: порушення нею пунктів п. п. 2.1, 2. 2, 2. 3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорту України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54 щодо безпеки громадян при знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); а на станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії»; перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушила п. 3 Постанови КМУ № 903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил доведено постановою про закриття кримінального провадження МВС України Відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області від 28 квітня 2021 року. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок її грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть доньки, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 300000 грн., який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі доньки позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги в розмірі 1200000,00 грн, судовим рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволено частково в розмірі 300000,00 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3000,00 грн в дохід держави. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial