Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У жовтня 2022 року представник позивачів адвокат Ільків Микола Миколайович звернувся до суду від імені та в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] із цим позовом. Позов обгрунтовано тим, що [INFO] близько 20 год. 24 хв. [PERSON] , керуючи мопедом марки «XGJAO», без номерного знаку, рухаючись по автодорозі «Козелець-Козари-Носівка» від с. Козари Носівського району Чернігівської області до м. Носівка здійснив наїзд на придорожнє дерево, яке впало на проїзну частину. Внаслідок ДТП [PERSON] упав на проїзну частину. В подальшому, автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по автодорозі «Козелець-Козари-Носівка» в напрямку з с. Козари до м. Носівка здійснив наїзд на придорожнє дерево та [PERSON] , який лежав на проїзній частині, унаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія вказаного вище транспортного засобу [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно з полісом № АР 0093394 у страховій компанії «Еталон» (надалі за текстом - СК «Еталон»). 25 серпня 2020 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020270000000204 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 02 березня 2021 року на адресу СК «Еталон» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого [PERSON] та батька загиблого [PERSON] , загальна сума якого становить 65946 грн. 00 коп., з яких 56676 грн. 00 коп. - моральна шкода та 9270 грн. 00 коп. - витрати на поховання. За указаною заявою було відкрито страхову справу № 18703. 25 травня 2022 року до заяви про виплату страхового відшкодування було додатково долучено копію постанови про закриття кримінального провадження № 12020270000000204 від 13 березня 2022 року, замовлення, рахунок-фактуру № СФ-0000002 від 19 травня 2022 року, видаткову накладну № РН-0000002 від 19 травня 2022 року, товарний чек від 19 травня 2022 року, копію витягу про державну реєстрацію ФОП [PERSON] , копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб щодо ФОП [PERSON] , з огляду на що збільшено суму страхового відшкодування до 111946 грн. 00 коп., з яких: 28338 грн. 00 коп. - моральна шкода, 9270 грн. 00 коп. - витрати на поховання, 46000 грн. 00 коп. - витрати на встановленння та виготовлення пам`ятника, понесені матір`ю загиблого [PERSON] та 28338 грн. 00 коп. - моральна шкода для батька загиблого [PERSON] . У період з 04 по 08 серпня 2022 року позивачам було виплачено страхове відшкодування у розмірах: 15973 грн. 00 коп., 1000 грн. 00 коп. та 30000 грн. 00 коп. Листом від 22 серпня 2022 року СК «Еталон» повідомлено, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від суми стразового відшкодування, установленої законом, оскільки відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961) у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто 111946 грн. : 2 = 55973 грн. 00 коп. При цьому розмір заподіяної шкоди, 50 % від якого підлягає компенсації, складається з наступного: для матері загиблого [PERSON] - моральна шкода 14169 грн. 00 коп., витрати на поховання 4635 грн. 00 коп., витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника - 23000 грн. 00 коп.; для батька загиблого [PERSON] - моральна шкода 14169 грн. 00 коп. Тобто у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди, витрат на поховання та витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника страховою компанією відмовлено. Ураховуючи викладене вище, позивачі уважають відмову СК «Еталон» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. З огляду на викладені обставини позивачі просили стягнути з СК «Еталон» на користь: - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 14169 грн. 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України у розмірі 1028 грн. 71 коп., три відсотки річних у розмірі 61 грн. 72 коп., інфляційні витрати у розмірі 155 грн. 86 коп.; - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 41804 грн. 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України у розмірі 3035 грн. 08 коп., три відсотки річних у розмірі 182 грн. 11 коп., інфляційні витрати у розмірі 459 грн. 84 коп. Також позивачі просили суд стягнути з СК «Еталон» понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. кожному. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року відкрито позовне провадження в даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а. с. 79). 01 грудня 2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проосив у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Еталон» відмовити, уважаючи такі вимоги необгрунтованими та незаконними. Указував, що згідно з постановою про закриття кримінального провадження № 12020270000000204 від 13 березня 2022 року встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад злочину. Також, посилаючись на ст. 7 постанови Пленуму ВСС України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодаства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність може бути підставою для зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини вини потерпілого. У частині відшкодування витрат на правову допомогу зазначав, що представником позивачів не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги. У даній справі два позивачі, натомість адвокатом написано лише одну позовну заяву, а тому витрати адвоката на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. документально не підтверджені (а. с. 87-88). У відповіді на відзив представник позивачів адвокат Ільків М.М., не погоджуючись з твердженнями представника відповідача, зазначав, що, відмовляючи у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування, відповідач не урахував, що водій забезпеченого страховим полісом автомобіля на момент ДТП керував транспортним засобом, а, отже повинен відповідати за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду. У постанові про закриття кримінального провадження відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Вимога про стягнення коштів на правничу допомогу є обгрунтованою та підтверджена належними та допустимими доказами (а. с. 102-105). 26 грудня 2022 року від представника позивачів до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, якою за станом на дату підготовчого засідання (17 січня 2023 року) збільшено розмір позовних вимог та порушено питання про стягнення зі страхової компанії «Еталон» на користь: - [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 14169 грн. 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України у розмірі 3163 грн. 76 коп., три відсотки річних у розмірі 189 грн. 83 коп., інфляційні витрати у розмірі 792 грн. 96 коп. та 6000 грн.00 коп. понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу; - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 41804 грн. 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України у розмірі 9334 грн. 32 коп., три відсотки річних у розмірі 560 грн.06 коп., інфляційні витрати у розмірі 2339 грн. 53 коп. та 6000 грн.00 коп. понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу (а. с. 129-130). Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2023 року закрито підготовче провадження в даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 березня 2023 року (а. с. 140). У судовому засіданні 21 березня 2023 року представник позивачів адвокат Ільків М.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, які зазначені у ньому. Додатково звертав увагу суду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження № 12020270000000204 від 13 березня 2022 року не встановлено вини потерпілого [PERSON] у настанні ДТП. Оскільки відповідач у справі не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (02 березня 2023 року) не здійснив виплату позивачам страхового відшкодування (регламентної виплати), у такому разі на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, з нього (відповідача) на користь позивачів має бути стягнуто пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, три відсотки річних, інфляційні витрати. У судовому засіданні 21 березня 2023 року представник відповідача [PERSON] позов не визнала з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву, зазначала, що згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, що з урахуванням п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961 надавало відповідачу право відмовити чи у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування. Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то уважала, що підстав для її стягнення немає, адже позивачами не надано, зокрема, детального опису виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги. У судове засідання 18 травня 2023 року позивачі та їх представник адвокат Ільків М.М. не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду 11 травня 2023 року надіслали письмове клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача до суду 18 травня 2023 року не з`явився, засобом електронного зв`язку надіслав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Статтею 43 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та зібрані у справі докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що [INFO] близько 20 год. 42 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по автодорозі «Козелець-Козари-Носівка», від с. Козари, Носівського району Чернігівської області до м. Носівка здійснив наїзд на [PERSON] , який лежав на проїзній частині. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодженні від яких помер на місці події. За даним фактом 25 серпня 2022 року Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12020270000000204, правова кваліфікацяя - ч. 2 ст. 286 КК України (а. с. 18). Згідно з постановою слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого СУ ГУПН в Чернігівській області О. Лазоренка від 13 березня 2022 року кримінальне провадження № 12020270000000204 від 25 серпня 2020 року закрите в зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а. с. 26). Згідно із копією свідоцтва про смерть від 26 серпня 2020 року серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 30 років; місце смерті - на автодорозі Козелець-Козари-Носівка (а. с. 16). Зі свідоцтва про народження [PERSON] , який народився [INFO] , убачається, що його батьками є позивачі [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15). Оскільки транспортний засіб марки та моделі «Hyundai Tucson», державний номер [NUMBER] , відповідно до полісу № АР 93394 від [INFO] був застрахований у страховій компанії «Еталон», 02 березня 2021 року, директор ТОВ «Центр автовиплат Поліс» [PERSON], діючи за довіреностями від 23 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] подав заяву про виплату страхового відшкодування, якою просив виплатити: - матері потерпілого [PERSON] моральну шкоду 28338 грн. 00 коп., витрати на поховання 9270 грн. 00 коп.; - батькові потерпілого [PERSON] моральну шкоду 28338 грн. 00 коп. (а. с. 20, 8, 21-24). Письмовою заявою від 25 травня 2022 року директором ТОВ «Центр автовиплат Поліс» [PERSON] до заяви про виплату страхового відшкодування від 02 березня 2021 року (справа № 18703) було додатково долучено: копію постанови про закриття кримінального провадження № 12020270000000204 від 13 березня 2022 року, замовлення, рахунок-фактуру № СФ-0000002 від 19 травня 2022 року, видаткову накладну № РН-0000002 від 19 травня 2022 року, товарний чек від 19 травня 2022 року, копію витягу про державну реєстрацію ФОП [PERSON] , копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб щодо ФОП [PERSON] , та з огляду додані документи збільшено суму страхового відшкодування на користь матері потерпілого [PERSON] : 28338 грн. 00 коп. - моральна шкода, 9270 грн. 00 коп. - витрати на поховання, 46000 грн. 00 коп. - витрати на встановленння та виготовлення пам`ятника; на користь батька потерпілого [PERSON] 28338 грн. 00 коп. - моральна шкода (а. с. 25). 16 червня 2022 року у справі № 18703 до заяви про виплату страхового відшкодування було додатково долучено фото пам`ятника, встановленого на місці поховання (а. с. 34). Платіжними дорученнями від 04 серпня 2022 року № 1378, від 05 серпня 2022 року № 1394, від 08 серпня 2022 року № 1403 ПрАТ «СК «Еталон» на користь отримувача ТОВ «Центр автовиплат Поліс» було сплачено суми відповідно 15973 грн., 10000 грн. та 30000 грн. як страхове відшкодування по дог. АР-0093394; с/а 712-18703 (а. с. 37-39). Про отримання указаних вище сум у судовому засіданні представник позивачів не заперечував. Листом від 22 серпня 2022 року, у відповідь на адвокатський запит від 09 серпня 2022 року Ільків М.М. СК «Еталон» з посиланням на п. 36.3 ст. 36 Закону 1961 повідомило, що за заявленою подією розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість осіб, взаємопов`язаними, сукупними діями яких заподіяно неподільну шкоду, тобто 111946 грн. 00 коп. : 2 = 55973 грн. 00 коп. Розмір заподіяної шкоди, 50% від якого підлягає компенсації, складається: матері потерпілого [PERSON] - моральна шкода 28338 грн. 00 коп. : 2 = 14169 грн. 00 коп., витрати на поховання 9270 грн. 00 коп. : 2 = 4635 грн. 00 коп. та витрати на виготовлення та встанволення пам`ятника 46000 грн. 00 коп. : 2 = 23000 грн. 00 коп.; для батька потерпілого [PERSON] - моральна шкода 28338 грн. 00 коп. : 2 = 14169 грн. 00 коп. (а. с. 36, 40). Відмова у виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди, витрат на поховання та витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника слугувала підставою для звернення позивачів за захистом своїх прав до суду. До встановлених у судовому засіданні правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом № 1961, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Так, згідно зі ст. 6 Закону № 1961 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положеннями ст. 22 Закону № 1961 передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону № 1961 шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, шо полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України (правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20). Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. П. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України установлено, що непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібний правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20, а також у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Водночас Верховний суд у постанові від 10 січня 2019 року у цивільній справі № 274/4882/17-ц висловив правову позицію, що відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Оскільки до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961, то цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована, відповідно відшкодування шкоди здійснюється не безпосередньо особою, а страховиком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц викладено правовий висновок, відповідно дло якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Разом з цим, за змістом пункту 36.3 ст. 36 Закону № 1961 у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Суд не знаходить підстав для застосування у виниклих правовідносинах положень пункту 36.3 ст.36 Закону № 1961 та виплаті позивачам [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 50% від заявленої суми. Як зазначалорсь раніше, постановою слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого СУ ГУПН в Чернігівській області О. Лазоренка від 13 березня 2022 року про закриття кримінального провадження № 12020270000000204 від 25 серпня 2020 року було встановлено, що [INFO] у період часу з 20 год. 24 хв. по 20 год. 42 хв. [PERSON] , керуючи мопедом марки «XGJAO», без номерного знаку, рухаючись по автодорозі «Козелець-Козари-Носівка» від с. Козари Носівського району Чернігівської області до м. Носівка здійснив наїзд на придорожнє дерево, яке впало на проїзну частину. Внаслідок ДТП [PERSON] упав на проїзну частину. В подальшому [INFO] близько 20 год. 42 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі «Козелець-Козари-Носівка» від с. Козари Носівського району Чернігівської області до м. Носівка здійснив наїзд на придорожнє дерево та [PERSON] , який лежав на проїзній частині. Внаслідок наїзду автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] , на [PERSON] останній отримав тілесні ушкодженні, від яких помер на місці події. Відтак, положення пункту 36.3 ст. 36 Закону № 1961 застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про заподіяння шкоди декількома джерелами підвищеної небезпеки та поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, натомість матеріалами справи не установлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія марки «XGJAO», без номерного знаку, була застрахована відповідно до вимог цього Закону. Слід зазначити, що нормами Закону № 1961 не передбачено право страховика приймати рішення щодо зменшення розміру відшкодування шкоди з урахуванням дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоду (смерть) внаслідок ДТП з використання транспортного засобу. При цьому, відповідно до ч. 3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (правовий висновок щодо застосування цієї норми викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц). Оскільки встановлено, що загиблий [PERSON] , який у розумінні положень п. 1.3 ст. 3 Закону № 1961 є потерпілим, цивільно-правова відповідальність якого не може бути застрахованою у відповідності до положень цього Закону, рішення страховика (відповідача у справі) про зменшення розміру страхового відшкодування на 50 відстоків суперечить нормам Закону № 1961 та є таким, що не ґрунтується на положеннях вказаного Закону, тобто є невмотивованим. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Таким чином [PERSON] як мати померлого, так і батько останнього [PERSON] мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Разом з тим, відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961 страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX мінімальна заробітна плата з 1 січня 2020 року становила 4723 гривні. Таким чином, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування позивачам моральної шкоди становить 56676 грн. 00 коп. за розрахунком: 4723 грн. х 12, у той час, як фактично сплачено [PERSON] та [PERSON] кожному по 14169 грн. 00 коп. (14169 грн. 00 коп. х 2 = 28338 грн. 00 коп.) Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає стягненню страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 14169 грн. 00 коп. Окрім цього, пунктом 27.4. ст. 27 Закону № 1961 визначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Розмір витрат, понесених позивачем [PERSON] на поховання, підтверджується копією товарного чеку від 25 серпня 2020 року, виданого ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відповідно до якого сплачено 9270 грн. 00 коп., з яких відповідачем відшкодовано 4635 грн. 00 коп. (9270 грн. 00 коп. х 50 %) (а.с.17). Розмір витрат, понесених позивачем [PERSON] на встановлення надгробного пам`ятника, - 46000 грн. 00 коп., підтверджується замовленням від 19 січня 2022 року (а. с. 28), товариним чеком, виданим ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] (а. с. 29), рахунком-фактурою від 19 травня 2022 року № СФ-0000002 (а. с. 30, 31). У судовому засіданні сторони у справі не заперечували факту відшкодування відповідачем суми витрат 23 000 грн., що становить 50 відсотків від фактичних витрат на встановлення пам`ятника, понесених позивачем [PERSON] . Ураховуючи, що загальний розмір здійснених витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника 55270 грн. 00 коп (9270 грн. 00 коп. + 46000 грн. 00 коп.) не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (56676 грн. 00 коп.), за відрахуванням вже сплаченої відповідачем суми страхового відшкодування на указану мету (4635 грн. 00 коп. та 23000 грн. 00 коп.) з СК «Еталон» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню різниця між сумою, що підлягала сплаті та фактично сплаченою, яка становить 4635 грн. 00 коп. витрат на поховання та 23000 грн. 00 коп. витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, суд виходить з такого: Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками представника позивача сума заборгованості по виплаті позивачу [PERSON] : 14169 грн. 00 коп, період нарахування: 08 серпня 2022 року - 29 вересня 2022 року; розмір пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України - 1028 грн. 71 коп., трьох відсотків річних - 61 грн. 72 коп., інфляційних витрат - 155 грн. 86 коп. (а.с.6). За розрахунками представника позивача сума заборгованості по виплаті позивачу [PERSON] : 41804 грн. 00 коп., період нарахування: 08 серпня 2022 року - 29 вересня 2022 року; розмір пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України - 3035 грн.08 коп., трьох відсотків річних - 182 грн. 11 коп., інфляційних витрат - 459 грн. 84 коп. (а. с. 7). Наведені розрахунки заявлених до стягнення позовних вимог відповідачем ніяким чином не спростовано, власного контррозрахунку не надано. За змістом ст. 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Тому таке правовідношення є грошовим зобов`язанням. Позивачка (потерпіла), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяється правами за цим договором: на її або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на неї поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Верховним Судом України в постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №308/3162/15-ц. Таким чином, у цій частині з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України у розмірі 1028 грн. 71 коп., три відсотки річних - 61 грн. 72 коп., інфляційні втрати, що становлять - 155 грн. 86 коп, а на користиь позивача [PERSON] - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України - 3035 грн.08 коп., три відсотки річних - 182 грн. 11 коп., інфляційні втрати - 459 грн. 84 коп. Разом з цим суд не приймає до розгляду та повертає подану представником позивачів заяву про уточнення позовних вимог, якою за станом на 17 січня 2023 року - дату підготовчого засідання, збільшено розмір позовних вимог у частині стягнення з страхової компанії «Еталон» пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, оскільки до суду не подано належних доказів направлення такої заяви відповідачу у справі. Суд, не заперечуючи право позивача збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, яке гарантоване ч. 2 ст. 49 ЦПК України, зазначає, що п. 5 цієї ж статті встановлено, що учасники справи зобов`язані подати до суду докази направлення іншим учасникам справи копій заяв та доданих до них документів, передбачених п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. ст. 49 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України, у разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. При цьому, указані вище приписи процесуального закону стороною позивача не виконані. Що стосується стягнення з СК «Еталон» понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. кожному з позивачів суд виходить з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: п. 1) на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ч. 3 п. 8 ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом установлено, що правову допомогу позивачам надавав адвокат Ільків Микола Миколайович на підставі ордерів № 1164294 та № 1164293 від 29 вересня 2022 року (а. с. 41, 42), договорів про надання правової допомоги № б/н, укладених 23 серпня 2022року окремо з [PERSON] та окремо з [PERSON] ( а.с.43-45, 46-48). Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На підтвердження суми витрат на правничу допомогу представник позивача подав до суду: договори про надання правової допомоги № б/н, укладені 23 серпня 2022 року з [PERSON] (окремо) та з [PERSON] (окремо), за умовами яких вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до кожного договору становить шість тисяч гривень (а. с. 43-45, 46-48). Однак суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими». Суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не є складними, що свідчить про те, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи для адвоката. Отже, враховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру суд вбачає підстави для часткового стягнення з відповідача на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] понесених ними витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. (чотири тисячі) кожному. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 992 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial