Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

06 січня 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просить: позбавити його батька, [PERSON] батьківських прав відносно нього. Свої вимоги мотивує тим, що його батьки перебували у шлюбі від якого [INFO] народився він, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.11.2006 року. Після розірвання шлюбу батьки почали проживати окремо. За ввесь цей час його батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавився його розвитком, станом здоров`я, навчанням, тому він вирішив звернутись до суду та позбавити свого батька батьківських прав. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. У судове засідання відповідач не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечив. Також відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні свідок, [PERSON] показала, що вона є матір?ю позивача і її син сам вирішив звернутись до суду про позбавлення відповідача батьківських прав, бо його він не бачив майже 13 років. Також вказала, що відповідач ніякої участі у вихованні їх дитини не приймав і не приймає, а чинить перешкоди у його виїзді за кордон для відпочинку, а також не дає згоди на його реєстрацію за іншим місцем проживання для навчання у навчальних закладах. Представник третьої особи, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклуванняу судове засідання надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Також надали висновок, щодо позбавлення батьківських прав відповідача та вважають, що не доцільно відповідача позбавляти батьківських прав. Як встановлено судом, батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі від якого [INFO] народився він, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.11.2006 року. Після розірвання шлюбу батьки почали проживати окремо. З часу розірвання шлюбу між матір`ю позивача та відповідачем, минуло вже майже чотирнадцять років. За цей час він жодного разу не бачив відповідача, останній з ним жодного разу не спілкувався. Більш того він навіть не знає як виглядає цей чоловік. Відповідач за цей час жодного разу не цікавився його життям, здоров`ям, його досягненнями у навчанні. Фактично відповідач свідомо та навмисно весь час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти. Після розірвання шлюбу його матері з відповідачем, він з 2009 року та до липня 2021 року, постійно проживав в с. Авдіївка, Сосницького району, Чернігівської області. Даний факт підтверджується довідкою від 20.10.2020 року № 964. Під час проживання в с. Авдіївка, він отримував медичне обслуговування в Авдіївській дільничній лікарні. Відповідач у лікарню ніколи не приходив, його здоров`ям не цікавився, що підтверджується довідкою Авдіївської дільничної лікарні від 27.12.2022 року № 57. 11.06.2021 року позивач закінчив Авдіївську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Понорницької селищної ради Чернігівської області та отримав свідоцтво про здобуття базової середньої освіти. За час його навчання у Авдіївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, відповідач контакту зі школою не підтримував, успішністю сина не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Тільки мати завжди приділяла належну увагу його навчанню та вихованню. Даний факт підтверджується довідкою Авдіївського ліцею Понорницької селищної ради від 12.12.2022 року № 92. Окрім цього, на даний час позивач є здобувачем освіти Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж транспорту та комп`ютерних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка». Даний факт підтверджується Договором про надання освітніх послуг № 486/2021 від 31.07.2021 року. Він навчається на II курсі денної форми здобуття освіти за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» відповідно до договору за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. За період його навчання з 01.09.2021 року по теперішній час, відповідач у вихованні участі не брав, що підтверджується довідкою від 12.12.2022 року № 113, виданою Коледжем. Відповідач свідомо та навмисно не лише весь час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо його виховання, а також свідомо та навмисно ухиляється від забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти. Так, відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра № 23 від 31.07.2021 року, замовником освітньої послуги, для отримання ним фахової освіти у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж транспорту та комп`ютерних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка», є його мати [PERSON] . Відповідно до Розділу III вказаного Договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 57200 грн. Саме його мати, як замовник послуги, вносить плату щосеместрово на користь Коледжу, що підтверджується квитанціями № 25 від 09.08.2021 року, № 4 від 30.12.2021 року та № 8 від 30.08.2022 року. Тому він вирішив звернутись до суду та позбавити свого батька батьківських прав. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком. Згідно із ч. 2,4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо мати або батько: не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти: жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1-4 статті 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, які відповідач по відношенню до позивача, як до свого сина, не виконував та не виконує, ухиляється від їх виконання. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Вислухавши сторону позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим, підтвердженим відповідними доказами та підлягає повному задоволенню. За таких підстав з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved