Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.12.2020 звернулася до Московського районного суду м.Харкова із позовом до приватного нотаріуса Гуменної Л.П., визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Харківську міську раду, [PERSON] , Харківську товарну біржу «Слобода», про визнання права власності на 17/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що 03 листопада 1995 року придбала у [PERSON] 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Даний правочин був укладений та зареєстрований на Харківській товарній біржі «Слобода» на підставі біржового контракту № Н18-4154 від 03.11.1995 у відповідності до ст. 16 Закону України «Про товарну біржу». 04 листопада 1995 року право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Харківському МБТІ за № 1920. Чинне на той час законодавство дозволяло укладати договори купівлі-продажу нерухомого майна на біржах, а нотаріального посвідчення не вимагалося. 17 листопада 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Гуменної Л.П. із зверненням щодо посвідчення договору відчуження вказаної частини будинку, однак їй було відмовлено, у зв`язку із тим, що укладений договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений правомірно, а на даний час вона не може реалізувати своє конституційне право розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2021 року, із врахуванням ухвали Московського районного суду м.Харкова від 01 березня 2001 року про виправлення описки, замінено відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуменну Любов Петрівну на належного Харківську міську раду. Від представника Харківської міської ради Хрущ Є.І. 08 червня 2021 року до суду надійшли пояснення, в яких проти задоволення позову заперечує. Вказує, що позивачем не доведено факту ухилення приватного нотаріуса від проведення нотаріальних дій, а біржі від нотаріального посвідчення договору. Також не встановлено порушення прав позивачки і, як наслідок, необхідність судового захисту, оскільки вона не зверталася до компетентних органів для оформлення своїх прав на вищевказане майно та не позбавлена такої можливості. Вказує, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу частини будинку діяв Цивільний кодекс в редакції 18.07.1963 року ( 01.01.2004 року). Згідно ст. 227 ЦК України ( 1963 року), договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, вони не прирівнювалися до нотаріально посвідчених, а лише не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню Тобто, житлові будинки могли бути предметом біржових товарів, але договір купівлі-продажу повинен був викладений у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Тому підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу відсутні. Також вказує, що [PERSON] не надано правовстановлюючих документів, а наданий технічний паспорт на житловий будинок виготовлявся 03 серпня 1995 року, що ставить під сумнів збереження його технічних характеристик. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07 липня 2021 року зупинено провадження по справі до залучення у справі правонаступника позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2021 року поновлено провадження по справі. 19 січня 2022 року [PERSON] подав до суду заяву про зміну підстав позову, який пред`явив до в якій вказав, що підставою первісного позову було визнання права власності на частину житлового будинку за його померлою дружиною [PERSON] у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який був укладений на товарній біржі. На даний час він, як спадкоємець [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Новохатської І.Ю. із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як правовстановлюючий документ на частину будинку не був при його укладенні нотаріально посвідчений. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2022 року до участі у справі залучено правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] , залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, приватного нотаріуса Новохатську І.Ю., витребувано у останньої відомості про осіб, які прийняли спадщину і кому видані свідоцтва про право на спадщину. Згідно відповіді Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Новохатської І.Ю. від 05 лютого 2022 року № 6/01-16, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті дружини [PERSON] (а.с.199). Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 березня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, змінені позовні вимоги підтримують (а.с.220-221). Відповідач Харківська міська рада належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.217), представник у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. У письмових поясненнях прохав розглядати справу за відсутності представника (а.с.130-133). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с.218-219). Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Новохатська І.Ю. у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.199). Представник третьої особи Харківської товарної біржі «Слобода» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи справи, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 209). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали через Харківську товарну біржу «Слобода», на підставі ст. 15 Закону України «Про Товарну біржу», договір купівлі-продажу від 03.11.1995 року 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.11). З копії довідки виданої КП «Харківське МБТІ» Харківської міської ради від 18.09.2020 р. № 1088267 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 03.11.1995 Харківською товарною біржею «Слобода», р. № Н18-4154 (а.с.15). Зазначений Договір також містить відмітку про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно у КП «Харківське МБТІ» Харківської міської ради 01.11.1995 року (а.с.11 зворот). У технічному паспорті на 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 03.08.1995 року внесені відомості про власника [PERSON] (а.с.12-14). [INFO] [PERSON] померла, що слідує із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 26 травня 2021 року Харківським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.153). Чоловік позивачки [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті дружини [PERSON] , що підтверджується відповіддю Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Новохатської І.Ю. від 05 лютого 2022 року № 6/01-16 (а.с.199). З постанови Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Новохатської І.Ю. від 29 листопада 2021 року за вих. № 257/02-31 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] дружини [PERSON] , яка складається з 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки договір-купівлі продажу будинку посвідчений Харківською товарною біржею «Слобода» від 03.11.1995 року, зареєстрований ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1920 від 04.11.1995, та не може бути прийнятий нотаріусом в якості документу, що підтверджує право власності, оскільки сторонами не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладання договору, в частині його нотаріального посвідчення (а.с.161). Відповідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Враховуючи, що позивач позбавлений, з урахуванням наведених причин, оформити свої права як спадкоємець, цей спір підлягає розгляду судом. Спірні правовідносини між сторонами виникли 03 листопада 1995 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржою. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. При укладенні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу 17/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Сторони узгодили усі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо об`єкту продажу нерухомості. При цьому, у пункті 4 договору купівлі-продажу було узгоджено ціну 281 686 000 карб., які продавці отримали після підписання вказаного договору. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо можливості визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі дійсним, зокрема у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 522/50/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 487/9435/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі №489/7537/15-ц. Положеннями статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що сторони домовились щодо всіх важливих умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне виконання цього договору, продавцеві було передано кошти за спірне майно, а покупець з часу укладення вказаного правочину до смерті користувалася цим майном. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним. Положеннями ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1277 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що слідує зі змісту ч.1 ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог визнання за позивачем права власності на спадкове майно у судовому порядку, враховуючи відсутність інших спадкоємців, які прийняти спадщину, що не суперечить вимогам закону та з метою захисту невизнаних прав позивача. Відзиву відповідача щодо змінених позовних вимог до суду не надходило, тому заперечення викладені у письмових поясненнях відповідача на первісні позовні вимоги судом не оцінюються.

Outcome: approved