Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

17 березня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у якій представник позивача зазначив, що [PERSON] 22 вересня 2015 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву, на підставі якої отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом на картковому рахунку. Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання батьківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, тому він був повністю проінформований про умови кредитування в Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість [PERSON] у порушення умов договору у встановлений строк не проводив чергові платежі, тому станом 14.02.2023 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 61 887,22 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківський послуг № б/н від 22.09.2015 року в сумі 61 887,22 грн та понесені судові витрати. 19 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, адвокат Клюєва І. С. вказала, що позовні вимоги, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що кредитний договір та первинні документи, що підтверджували б видачу кредитних коштів надано не було, як і будь-яких заяв позичальника про надання йому кредиту/встановлення кредитного ліміту. Із анкети-заяви вбачається, що сторони не погодили основних умов договору предмет, не погодили сам факт укладення кредитного договору, суму (ліміт) кредиту, строк, на який надається позика, відсотки за користування кредитом. Також анкета-заява не містить умов щодо збільшення строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, підписуючи заяву-анкету, зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач ознайомився і погодився, а також не містять те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та їх розміру й порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки він повністю залежить від волевиявлення Банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживання кредитування. Надані позивачем витяги з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише вказаний факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки анкета-заява не містить істотних вимог щодо предмету, зокрема укладання між Банком кредитного договору (встановлення кредитного ліміту), строку надання кредиту та розмірів відсотків, твердження позивача про укладення кредитного договору є безпідставними, не підтверджені належними та допустимими доказами. Відтак, будь-які докази укладення між сторонами кредитного договору взагалі відсутні, відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи те, що в анкеті-заяві розмір відсотків не встановлено, а докази погодження позичальника з умовами та правилами Банку в наданій редакції відсутня вимога про стягнення відсотків в сумі 12 187,12 грн, задоволенню не підлягає. Зазначає, що Банк самовільно, всупереч нормам чинного законодавства змінював кредитний ліміт, який, станом на 22.09.2015 року складав 0,00 грн та в подальшому, неодноразово в односторонньому порядку збільшувався до 49 000,00 грн. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк. Крім цього, вказує, що розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитним лімітом, ні факт наявності заборгованості. Документи, складені банком без участі позичальника не підтверджують факт надання позичальнику кредитних коштів, не доводять існування відповідного його волевиявлення, а отже й укладення сторонами певного правочину із дотримання статті 1055 ЦК України щодо форми кредитного договору. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості та виписка не є первинними документами, складені банком в односторонньому порядку. Зазначає, що докази укладення між сторонами кредитного договору відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Крім цього, представник відповідача прохає застосувати строк позовної давності до вимог позивача. 12 травня 2023 року від представника позивача, АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Відтак, підписана відповідачем заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, які разом і складають Договір про надання банківських послуг. Стосовно наданих Банком доказів укладення кредитного договору зазначає, що Банком надані відповідні докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань, зокрема, копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, довідка про видані картки. Зазначає, що сторонами при укладені Кредитного договору було досягнуто усі істотні умови договору.\~ Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Оскільки Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між Банком та відповідачем було укладено договір, який не оспорювався сторонами, а тому, на думку представника позивача, є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Матеріали справи не містять докази погашення кредитної заборгованості за договором, до того ж відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом та частково сплачував заборгованість за кредитним договором, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Щодо строків позовної давності зазначає, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього для місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак зі змісту позовної заяви вбачається, що останній прохав розглянути справу без участі представника Банку. Відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат Клюєва І. С. будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 22 вересня 2015 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 17). Зі змісту Анкети-заяви вбачається, що підписавши Анкету-заяву [PERSON] підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Правилами користування, основними вимогами обслуговування та кредитування, що складають між клієнтом та Банком Договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що інший примірник договору про надання банківських послуг отримав шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватись самостійно зі змінами Умов і Правил надання банківських послуг на офіційному сайті ПриватБанку privatbank.ua. Таким чином, наведене підтверджує факт існування кредитних правовідносин між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на підставі підписаної останніми анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] вбачається, що у період з 22.09.2015 року по 12.12.2022 року неодноразово відбувалась зміна кредитного ліміту, зокрема збільшення кредитного ліміту до 49 000 грн, зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн (а.с. 15). Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , останньому видавалися кредитні картки, а саме: 22.09.2015 року № [NUMBER] з терміном дії до 03/19, 30.05.2016 року № [NUMBER] з терміном дії до 05/18, 14.05.2018 року № [NUMBER] з терміном дії до 03/22, 21.06.2018 року № [NUMBER] з терміном дії до 05/22, 19.01.2022 року № [NUMBER] з терміном дії до 02/26 (а.с. 16). Факт користування кредитними коштами підтверджується наданою позивачем випискою за кредитним договором № б/н від 22.09.2015 року за період з 22.09.2015 по 16.02.2023 року, згідно якої вбачається, що останній систематично користувався\~ кредитними\~ коштами (а.с. 79-91). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, станом на 14 лютого 2023 року за кредитним договором № б/н від 22.09.2015 року утворилась заборгованість в сумі 61 887,22 грн, яка складається із: - заборгованість за тілом кредиту 49 700,10 грн; - заборгованість за простроченими відсотками 12 187,12 грн (а.с. 11-14). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а\~ в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). У відповідності зі статтею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладання договору здійснюється за принципом укладення між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Таким чином, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. Статтею 634 ЦК України визначено, що\~ договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим він має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Таким чином, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банку договору (умов кредитування). Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За частиною першою та другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові\~ у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором\~ за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц (провадження № 61-1411 св 18) зазначив, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Крім цього, договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. У постанові від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17 (провадження № 61-1056св17) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду наведено правовий висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. За таких обставин суд не приймає до уваги та відхиляє як безпідставні наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що відповідач [PERSON] не був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг. Судом установлено, що відповідач погодився на умови кредитного договору шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку та в подальшому, порушив порядок погашення заборгованості за кредитним договором, що призвело до заборгованості перед позивачем. Зі змісту паспорта споживчого кредиту, датованого 19.01.2022 року та підписаного відповідачем [PERSON] вбачається, що відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Крім цього, в матеріалах справи міститься фотокопія паспорта [PERSON] , засвідчена підписом клієнта та підписом співробітника банку 12.03.2019 року, що в свою чергу, підтверджує факт звернення відповідача до Банку з метою отримання банківських послуг. На підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами Банк надав розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по картці клієнта [PERSON] , зі змісту яких вбачається, що відповідачу позивачем дійсно було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами. Щодо тверджень сторони відповідача, що розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитним лімітом, ні факт наявності заборгованості суд зазначає таке. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Натомість Банком надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого, до первинних документів, і додатків до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах належать: касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо). У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19) наведено правовий висновок, згідно якого, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Як видно з наданих позивачем доказів, позичальник користувався карткою та, відповідно, кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості по кредитному договору, що підтверджується банківською випискою, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки, виконував інші зобов`язання перед Банком, жодних зауважень щодо покладення на нього обов`язків по виконанні договору не висловлював. Відтак, відповідач активно користувався наданим Банком кредитом в межах встановленого кредитного ліміту, а також частково періодично погашав заборгованість за наданим кредитом. Суд також звертає увагу на те, що відповідач після закінчення терміну дії картки неодноразово звертався до Банку та отримував іншу карту з метою подальшого користування кредитними коштами, тим самим в цей час визнавав розмір заборгованості та нараховані відсотки за користування коштами. Отже, суд вважає доведеним, що відповідач скористувався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею (переведення коштів між картками, придбання товарів, оплата послуг, часткове погашення кредиту тощо) в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань, а тому всі наведені у відзиві на позовну заяву заперечення сторони відповідача в цій частині суд до уваги не приймає та відхиляє. Часткове погашення кредиту, на переконання суду, свідчить про те, що відповідач усвідомлював, що має перед Банком заборгованість, яку повинен погасити, тобто розумів умови надання кредиту. За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У даному випадку між відповідачем, як боржником, та позивачем, як кредитором, склалися кредитні правовідносини, в яких банк є кредитором, а відповідач - боржником, проте, боржником доказів на підтвердження факту виконання умов кредитного договору (погашення заборгованості) суду не надано. Суд вважає, що представник позивача надав належні та допустимі докази про факт невиконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо повернення позивачеві фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору та повернення суми наданого кредиту, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Щодо застосування строків позовної давності заявлених представником відповідача у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). З урахуванням правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду провадження 61-6св18, справа № 200/11343/14ц від 07.02.2018 року загальна позовна давність (зокрема, щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язання по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме у постановах від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі № 6-61цс14 зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту строк позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Враховуючи видану 19.01.2022 року картку № [NUMBER] з терміном дії до 02/26, строк випущеної картки до останнього дня лютого 2026 року. Із урахуванням викладеного, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти та взяв на себе обов`язки по виконанню договору, які на цей час належним чином не виконав, то з нього необхідно стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у розмірі 61 887,22 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками за користування кредиту. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2684,00 гривень.

Outcome: approved