Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані наступним. 21 січня 2021 року між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №3199989.Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.11 Договору позики, реквізити та підпис сторін. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №4 від 16.08.2021 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором в сумі 20278,00 грн., з яких: - 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 14278,00 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно п.3.7 Договору Факторингу, у разі отримання коштів від боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується перерахувати на банківський рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» будь-які грошові кошти, отримані від боржників на виконання ними своїх зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими відступлено Фактору. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 21 січня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір №12596-01/2021.11.08.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №11082021, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.2. Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 11.08.2021 до Договору факторингу №11082021 від 11.08.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором в сумі 13562,50 грн., з яких: - 3500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10062,50 грн. - заборгованість за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11.08.2021 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №3199989 в розмірі 20278,00 грн., з яких 6000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 14278,00 грн. - заборгованість за відсотками; стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 12596-01/2021 в розмірі 13562,50 грн., з яких: - 3500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10062,50 грн. - заборгованість за відсотками, а також стягнути понесені судові витрати. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого в задоволенні позову відповідач просить відмовити в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані, що по перше, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості, матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 33840,50 грн.; по друге, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг; по-третє вважає, позивачем не вірно нараховані відсотки; по четверте, Умови обслуговування ТОВ «ФК «ЄАПБ», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом зазначив про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач до початку судового засідання надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги не визнав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 21.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №3199989, відповідно до якого відповідач отримав у позику 6000,00 грн. строком на 30 днів, кінцева дата повернення позики - 20.02.2021 р. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,99 % від суми позики за кожен день користування позикою (726,35% річних). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70% за день. Орієнтовна загальна вартість позики - 9582,00 грн. Договір позики №3199989 від 21.01.2021 року було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників, зокрема до [PERSON] за договором позики № 3199989 від 21.01.2021 р., що підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 4 до цього договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 4 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та розрахунку заборгованості за договором позики № 3199989 від 21.01.2021 р. [PERSON] має заборгованість в розмірі 20278,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 278,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, судом встановлено, що 21 січня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір №12596-01/2021, відповідно до якого відповідач отримав у позику 3500,00 грн. строком на 25 днів, кінцева дата повернення позики - 14.02.2021 р. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,80 % на добу (657,00% річних). Орієнтовна загальна вартість кредиту - 5075,00 грн. Кредитний договір №12596-01/2021 від 21.01.2021 року було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису. 11.08.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №11082021, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 11.08.2021 до Договору факторингу №11082021 від 11.08.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором в сумі 13562,50 грн., з яких: - 3500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10062,50 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищє встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір про надання позики та кредитний договір підписані [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому укладені з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику, суму якої вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути заборгованість в розмірі 9582,00 грн., яка складається з: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3582,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 21.01.2021 року по 20.02.2021 року (в межах строку договору). Крім того, [PERSON] отримав у ТОВ «ФК «Інвеструм» кредит, суму якого вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути заборгованість в розмірі 5075,00 грн., яка складається з: 3500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1575,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 21.01.2021 року по 14.02.2021 року (в межах строку договору). Щодо стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих понад строку кредитування, з 21.02.2021 року по Договору позики №3199989, та нарахованих з 15.02.2021 року по кредитному договору №12596-01/2021 від 21.01.2021 року, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2 Договору позики № 3199989 від 21.01.2021 року позика надається строком на 30 днів, тобто до 20.02.2021 року. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору №12596-01/2021 від 21.01.2021 року кредит надається строком на 25 днів, тобто до 14.02.2021 року. Таким чином, у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії позики та дії кредитного договору, є необґрунтованими, правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих з 21.02.2021 року по Договору позики №3199989 від 01.01.2021 року, та нарахованих з 15.02.2021 року по кредитному договору №12596-01/2021 від 21.01.2021 року відсутні. За таких обставин, зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики №3199989 від 21.01.2021 року та по кредитному договору №12596-01/2021 від 21.01.2021 року, проте нарахування процентів продовжувалося поза межами дії договору позики та кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №3199989 від 21.01.2021 року в розмірі 9582,00 грн., яка складається з: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3582,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 21.01.2021 року по 20.02.2021 року та підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №12596-01/2021 від 21.01.2021 року у розмірі 5075,00 грн., яка складається з: 3500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1575,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 21.01.2021 року по 14.02.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2481,00 гривень. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що згідно п.п.1) п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час ухвалення рішення становить 2481,00 гривень. Тобто враховуючи заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір в розмірі 2481,00 грн. є мінімальним.

Outcome: partial