Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому позивач просить визнати її колишнього чоловіка таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] для зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. 1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1.\~Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що \~позивач з\~є власником\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~ в якому окрім неї, проживали та зареєстровані на даний час відповідач [PERSON] та їх спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, з 2020 року відповідач припинив спільне проживання із сім`єю, добровільно залишив житло, обрав інше постійне місце проживання і з того часу даним житлом не користується, участі у витратах по утриманню квартири не приймає, що покладає на позивача додатковий тягар і позбавляє можливості отримати субсидію. Враховуючи те, що у грудні 2021 року шлюб між сторонами офіційно розірвано, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом та зняти його з реєстрації за місцем проживання. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3\~500 грн. 1.2. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позов не скористався, у своїй заяві від 04.05.2023 позовні вимоги визнав повністю, вказав на відсутність між ним та позивачем спірних правовідносин, підтвердив, що у спірному помешканні не проживає, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Окрім того, у зв`язку із визнанням ним позовних вимог, просив у відповідності до частини першої статті 142 Цивільного процесуального\~кодексу України вирішити питання про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] , з державного бюджету. Вимогу щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на надання правничої допомоги в розмірі 3500 грн визнав частково, а саме за виключенням 800 грн за участь адвоката в судовому засіданні, оскільки такої необхідності участі в такому засіданні немає в зв`язку з визнанням ним позову. 2. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 25.04.2023; ухвалою судді від 28.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 26.05.2023. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення. У підготовче засідання 26.05.2023 сторони не з`явились. Від позивача [PERSON] та її представника [PERSON] 26.05.2023 надійшла спільна заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 04.05.2023 також просив розгляд справи проводити у його відсутності у зв`язку із визнанням позову. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина друга статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 4. Фактичні обставини справи. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав №322275757 від 08.02.2023. Як вбачається з будинкової книги серії А №174779 для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , у даному житловому приміщенні зареєстровані, окрім позивача [PERSON] (з 25.09.2019 по даний час), відповідач [PERSON] (з 14.11.2019\~по даний\~час) та з 25.09.2019 по даний час їх діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2021 шлюб між сторонами розірвано. Факт непроживання відповідача [PERSON] з грудня 2020 року в будинку у будинку\~ [ADDRESS] ,\~підтвердили в письмових поясненнях [PERSON] , [PERSON] від 03.04.2023, [PERSON] від 25.04.2023, [PERSON] від 24.04.2023. 5. Норми права, які застосував суд; висновки суду та мотиви прийнятого рішення. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (стаття 61 ЦПК України). У даній справі сторонами визнається факт непроживання відповідача з грудня 2020 року в належному позивачу житловому будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, та досліджених доказів суд дійшов висновку про таке. Відповідно із статтею 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною четвертою статті 156 ЖК України визначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частин 2, 3 статті 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина, їхні діти та батьки. Відповідно до\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла (колишній член сім`ї) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. \~ \~ \~ \~У справі\~встановлено,\~що позивач\~є власником\~спірного житла,\~відповідач [PERSON] зареєстрований у даному помешканні з 14.11.2019, однак з грудня 2020 року відсутній в спірному помешканні у зв`язку із припиненням подружніх відносин та обранням іншого фактичного місця проживання. \~ \~ \~ \~Вказані обставини визнаються відповідачем. Зважаючи на встановлені судом обставини, суд визнає доведеним факт постійної відсутності відповідача у спірному будинку без поважних причин понад один рік. Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з грудня 2020 року, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання ним таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація [PERSON] в належному позивачу житловому приміщенні обмежує та звужує її права як власника нерухомого майна. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту у заявлений спосіб шляхом та приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В той же час вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає до задоволення, виходячи з такого. В силу статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з місця реєстрації проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи вказану норму Закону, належним способом захисту у даній категорії спорів є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а вимога про зняття особи з місця реєстрації проживання є похідною і реалізовується під час виконання судового рішення. 6. Розподіл судових витрат. 6.1.Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 6.2.Разом з тим, відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до вимог статті 142 ЦПК України за клопотанням відповідача вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50\~відсотків(1073,60грн/2=536,80грн) сплаченого судового збору, а решту витрат (536,80 грн) стягнути з відповідача на користь позивача. 6.3. Що стосується вимог позивача про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень, то суд вважає необхідним їх зменшити з огляду на таке. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За матеріалами даної цивільної справи 19.04.2023 між адвокатським об`єднанням «МКС ПАРТНЕРИ» та позивачем [PERSON] укладено договір №ФО-39 про надання правової допомоги та додаткову угоду до договору від 19.04.2023, якими визначено розмір гонорару за надання правової допомоги в загальній сумі 3500,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Суду надано акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг), згідно з яким виконавцем було проведено такі роботи: юридичні послуги 200 грн; підготовка позовної заяви, в тому числі збір доказів та надіслання відповідних матеріалів з позовною заявою до суду 2500 грн; представництво позивача в суді (участь в одному судовому засіданні) 800,00 грн. Однак, фактично виконавцем за договором №ФО-39 про надання правової допомоги, та додатковою угодою до договору від 19.04.2023 надано юридичні послуги та складено позовну заяву, витрати за що становлять 2700 грн (200 грн юридична консультація, 2\~500 грн підготовка позовної заяви, збір доказів, надіслання відповідних матеріалів з позовною заявою до суду). Відповідно до\~частини четвертої\~ статті\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд вправі з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, сталість судової практики з порушеного перед судом питання, з урахуванням критерію розумної необхідності таких витрат та їх співмірності, а також враховуючи, що представник позивача в судових засіданнях участі не приймав, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2700 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто заявлену позивачем суму без врахування оплати послуг адвоката за участь в судовому засіданні (800 грн), про що також клопотав відповідач у заяві від 04.05.2023.

Outcome: partial