Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , 19.01.2023 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2013 року, справа № 0818/10309/2012 року, [PERSON] , [INFO] , було визнано недієздатною. 17.05.2013 року, рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя у справі № 0827/3196/2012 року, над [PERSON] було встановлено опіку та призначено опікуном її матір [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 03.06.2013 року, у вищевказаному рішенні суду було виправлено описки та правильно зазначено прізвище недієздатної [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 19.06.2013 року, було виправлено описку у рішенні суду від 17.05.2013 року. Так, між КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради в особі директора Березовського І.І. та [PERSON] , було укладено договір про надання соціальних послуг. Відповідно до предмету вказаного договору, Інтернат приймає на обслуговування [PERSON] .. Цей договір набирає чинності з 28.01.2019 року. Після чого, Інтернатом було розроблено індивідуальний план надання соціальної допомоги. Законний представник\~зазначає,\~що відповідно\~до статті\~48\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», під час перебування пенсіонера на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі) йому виплачується 25 відсотків призначеної пенсії. У випадках, якщо розмір його пенсії перевищує вартість утримання, виплачується різниця між пенсією і вартістю утримання, але не менше 25 відсотків призначеної пенсії. Тобто, на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради, щомісячно УПФУ в Запорізькій області відраховувалось 75 % пенсійного забезпечення за перебування пенсіонера на повному державному утриманні у вищевказаній установі. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України\~Указом Президента України № 64/2022\~введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Наразі дію воєнного стану було продовжено та він триває. Михайлівський психоневрологічний інтернат розташований у Михайлівському районі у селі Показне, що наразі є тимчасово окупованою територією. У зв`язку із цим, 22.08.2022 року законний представник позивача [PERSON] самостійно евакуювала [PERSON] із інтернату до міста Запоріжжя. З 26.08.2022 року та по теперішній час, із пенсії [PERSON] Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області незаконно продовжує утримуватись 75 % з її пенсії в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат». Вказаними діями порушуються конституційні права та гарантії [PERSON] у галузі соціального захисту. [PERSON] повідомляла посадових осіб Михайлівського психоневрологічного інтернату про те, що вона забирає до Запоріжжя [PERSON] , про що вона писала заяву соціальному працівнику та розписку. Тобто, письмово поставила до відома Інтернат про те, що вона забирає доньку до дому. Проте, посадовими особами інтернату не було проінформовано органи ПФУ та органи опіки та піклування про те, що [PERSON] вибула із вказаної установи. Відповіддю ГУПФУ в Запорізькій області від 20.09.2022 року № 9912-8719/ж-02/8-0800/22 [PERSON] було повідомлено, що відповідно до Постанови КМУ № 269 «Про затвердження Порядку перерахування органами ПФУ України або структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання» адміністрація установи у разі перебування особи на канікулах, на лікуванні тощо надсилає у триденний строк з дати вибуття особи копію відповідного наказу (витягу з наказу) установи до органу Пенсійного фонду України. Враховуючи вищезазначене, після надходження до Головного управління наказу інтернату, оформленого згідно з нормами чинного законодавства, пенсійна справа [PERSON] буде переглянута. Позивач категорично не згодна із такою відмовою про перегляд її пенсійної справи, оскільки КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області та взяти будь-які документи, в тому числі наказ або витяг з нього не можливо ніяким способом. Відтак, Пенсійний фонд не виплачує пенсію [PERSON] у повному обсязі у розмірі 75 % з 22.08.2022 року. Бездіяльністю відповідача [PERSON] та її законному представнику [PERSON] завдається моральна шкода та вони зазнають дискримінації як ВПО з боку Пенсійного фонду. Бездіяльністю Пенсійного фонду, позивача поставлено в умови без грошівя та здійснюється тиск морального характеру, оскільки позивач не має змоги придбати собі необхідні для життя речі, їжу та засоби гігієни. Оскільки позивач є інвалідом другої групи, то вона потребує додаткового догляду, ліків, особливого харчування та режиму. Все це, позивач не має змоги реалізовувати через брак належних їй коштів, що не сплачуються Пенсійним фондом. Вказані обставини призвели до додаткових хвилювань позивача, через що вона потрапила до лікарні. Оскільки [PERSON] є недієздатною особою, вона потерпає від дискримінації ПФУ у зв`язку з невиплатою пенсії як ВПО та інваліда. Вказані обставини також підтверджує епікризом, копія якого долучена до позовної заяви. Окрім зазначеного, відповідачем були допущені і інші порушення Закону, а саме: Закон України «Про звернення громадян», а також ПФУ проігнорував постанову КМУ номер 367. Законний представник наголошує, що вина ПФУ в Запорізькій області полягає в тому що порушені Закони України, зокрема Конституція України, Закон України «Про звернення громадян», Закон України «Про забезпечення прав і свобод ВПО». Позивач зазнала душевних страждань, коли до її мами - опікуна були виявлені зневага та приниження людської честі та гідності, коли невиплати 100% пенсії призвело до обмеження можливостей харчуватися та вдягатися за зимовим сезоном, призвело до значного погіршення матеріального становища недієздатного інваліда, що в свою чергу призводить до дискримінації ВПО. У зв`язку з чим, позивач вважає себе ошуканою, постійні згадки про це морально травмують та продовжують травмувати її. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 50 000 грн., яку [PERSON] просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ЄДРПОУ: 20490012) на користь [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2023 року, цивільну справу за позовом [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, направлено за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. \~ \~ \~ \~10.02.2023 року цивільна справа за позовом [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2023 року була розподілена судді Макарову В.О. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2023 року, позовну заяву [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди було залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків. 10.03.2023 року законним представником позивача були усунуті недоліки позовної заяви шляхом подання до суду уточненої позовної заяви. Ухвалою судді від 13.03.2023 року, позовну заяву [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін., сторонам надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. 28.03.2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ЄДРПОУ: 20490012) на користь [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 150\~000 грн. [PERSON] в інтересах [PERSON] зазначає, що на даний час існує необхідність у збільшенні позовних вимог, оскільки протиправність дій ГУПФУ в Запорізькій області також підтверджується й рішенням суду, в якому встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача. Так, 21.03.2023 року Запорізьким окружним адміністративним судом було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] , в особі законного представника\~ [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення пенсії [PERSON] внаслідок відрахування 75% з пенсії [PERSON] в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області \~здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з дня протиправного відрахування 75% з її пенсії на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат», а саме з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату [PERSON] відрахованих коштів у розмірі 75% з її пенсії, які протиправно відраховувались на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Відтак, сторона позивача намагалась добитись правди у вирішенні її питання, зверталась до відповідача тощо. Вказані обставини завдавали додаткової моральної шкоди позивачу. 03.04.2023 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року в рамках справи № 280/6909/22 станом на 31.03.2023 року не набрало законної сили. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області у добровільному порядку буде виконане рішення суду після набрання ним законної сили. Зазначає, що позивачем безпідставно визначено розмір шкоди в сумі 150\~000 грн., жодних доказів в обґрунтування залежності цієї суми від понесених ним душевних страждань, додаткових хвилювань не надано. Розрахунку розміру моральної шкоди також не надано. Позивачем не доведено, що діями відповідача щодо невиплати пенсії їй заподіяно моральну шкоду, наявність причино-наслідкового зв`язку між діями в відповідача та заподіяння позивачу шкоди, не зазначено, з яких міркувань виходить, визначаючи розмір моральної шкоди. Позивачем не подано суду жодних доказів які б підтверджували наявність обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення. Крім того, статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою. Тобто відшкодування повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього закону визначений вичерпаний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі не передбачені цим Законом. Відшкодування шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дають підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не перебачено витрат на зазначені цілі. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є такими, що задоволенню не підлягають. Протокольною ухвалою суду від 24.04.2023 заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ковтун В.І. збільшені позовні вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в задоволенні позову просив відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Надав суду службову записку заступника начальника управління начальнику відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Будовської Л. від 01.05.2023 року щодо виконання рішення суду по справі № 280/6909/22 стосовно [PERSON] та скан-копію розпорядження про виконання вищезазначеного рішення суду, протокол розрахунку боргу. Клопотань про допит свідків сторонами в судовому засіданні заявлено не було. Вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Частиною другою статті 19\~Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Сторонами не заперечується, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2013 року, ухваленого у справі № 0818/10309/2012 року, [PERSON] , [INFO] , було визнано недієздатною. Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17.05.2013 року, ухваленому у справі № 0827/3196/2012 року, над [PERSON] було встановлено опіку та призначено опікуном її матір [PERSON] , [INFO] . Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач у справі не виплачував пенсію позивачу [PERSON] у повному обсязі у розмірі 75 %. Дії відповідача щодо зменшення пенсії позивача внаслідок відрахування 75% з пенсії позивача в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 були визнані протиправними. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року, ухваленому у справі № 280/6909/22 позовні вимоги [PERSON] , в особі законного представника\~ [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення пенсії [PERSON] внаслідок відрахування 75% з пенсії [PERSON] в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області \~здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з дня протиправного відрахування 75% з її пенсії на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат», а саме з 23.08.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату [PERSON] відрахованих коштів у розмірі 75% з її пенсії, які протиправно відраховувались на рахунок КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 року. Вказане рішення набрало законної сили, виконано, про що свідчить надані у судовому засіданні представником відповідача службова записка заступника начальника управління начальнику відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг [PERSON] від 01.05.2023 року щодо виконання рішення суду по справі № 280/6909/22 стосовно [PERSON] , скан-копія розпорядження про виконання вищезазначеного рішення суду, та протокол розрахунку боргу. Встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставини не потребують, відповідно до положень ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, доказуванню. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року, справа № 569/1799/16-ц). Крім того, суд зауважує, що відсутність наслідків у виді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20.10.2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22.11.2005 року). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд бере до уваги, що позивач недотримувала пенсію. Позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду і рішенням даного суду було визнані дії відповідача щодо зменшення пенсії позивача внаслідок відрахування 75% з пенсії позивача в рахунок забезпечення та перебування пенсіонера на повному державному утриманні в КУ «Михайлівський психоневрологічний інтернат» з 23.08.2022 протиправними. Встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії [PERSON] , суд вважає достатньою сатисфакцією для відновлення прав позивача. Разом з цим, само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати [PERSON] її немайнових втрат, оскільки встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача, до суду, змушена була докладати зусиль для організації свого життя у зв`язку з неотриманням 100% пенсії та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, тому суд погоджується із доводами позивача про порушення звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 3 000 грн. Окремо суд наголошує, що реалізація права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішенням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень не може і не повинна бути інструментом збагачення такої особи за рахунок бюджетних коштів, а покликана виключно забезпечити компенсацію завданої моральної шкоди, у цьому випадку реальних душевних страждань. Суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18). Суд також враховує, що з одного боку, участь Державної казначейської служби України в якості відповідача у цій справі не була обов`язковою. \~Підводячи підсумок, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, суму в розмірі 3 000 грн. З урахуванням змісту\~статті 25 Бюджетного кодексу України\~та Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України певної суми коштів на користь позивача є належним та ефективним способом захисту її прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання. \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач у справі була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки являється інвалідом ІІ групи. Разом з цим, згідно із п. 13 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір»,\~не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв. Таким чином,

Outcome: partial