Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

02 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення від 19.10.2018 року №42/383 про "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торги окремими лотами, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для продажу прав на земельних торгах та про надання дозволу на виготовлення експертної оцінки земельної ділянки та про внесення змін до рішення міської ради". В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона є власником домоволодіння по [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 03.12.2002 року. Рішенням ММР від 19 квітня 2018 року №35/94 «Про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки громадянці по Центральному району м.Миколаєва» - міська рада вирішила надати згоду [PERSON] на відновлення меж земельної ділянки , орієнтовною загальною площею 690 кв.м., з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , згідно із висновком управління містобудування та архітектури ММР від 03.02.2017 року №15-39». На виконання вказаного рішення позивачкою замовлено виготовлення відповідної ддокументації землевпорядній організації та укладено відповідний договір. Разом з тим відповідчаем паралельно розроблявся проект рішення , яким частина земельної ділянки, на якій знаходиться належне їй домовлодіння по [ADDRESS] , підлягла продажу на земельних торгах. З`ясувавши це, вона двічі зверталася до міськради з заявами від 15.02.2018 року та та від 08.05.2018 рокуз вимогами не виносити на рішення сесії проект цього рішення в частині її земельної ділянки, орієнтовоною площею 50 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Проте її зверненян були розглянуті формально та вже 07.12.2018 року на офіційному сайті ММР опубліковане оскаржуване рішення. Вважає оскаржувані пункти цього рішення такими, що суперечать вимогам ст.ст. 118,123,134 ЗК України та підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Так, вона має право на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться під належним їй на праві власнсоті домоволодінням по [ADDRESS] , орієнтовоною площею 700 кв.м., що не перевищує розміру, гарантованого для безоплатної передачі в межах міста законом , отримала на це відповідний дозвіл у відповідача та уклала відповідний договрі на розробку проекту земелеустрою з землевпорядною організацією. Частина земельної ділянки, на якій розташовано належне їй домовлодіння та щодо якої прийнято оспорюване рішення, має орієнтовну площу 30-60 кв.м. та межує з двома приватизованими земельними ділянками , тобто знаходиться між ними: по [ADDRESS] , , площею 0,0666 га, власник [PERSON] , та по [ADDRESS] , площею 0,093162 га, власник [PERSON] . Межі цих ділянок визначені в натурі та проходять по належним їй огорожам, якими окремлено відповідну частину земельної ділянки, на якій розміщено її домовлодіння, спору щодо меж немає. На цій частині земельної ділянки прокладено трубопровід водоводу до до їх домоволодіння , що вбачається з матеріалів топозйомки - ситуаційного плану масштабу 1:1000 - де він позначений курсивною лінією. Тобто на цій частині земельної ділянки розташований об`єкт інженерної інфраструктури, протягом декілької десятиліть склалися межі фактичного землекорситування та встановлені належні їй огорожі 4-7, що є приналежністю її домоволодіння. З огляду правомірності користування спірною земельною ділянкою , вона не може бути продана на земельних торгах , а оспорюване рішення від 19.10.2018 року №42/383 , яким частина цієї земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні більше 30 років і на яку вона має право отримати безоплатно в порядку приватизації ,- порушує її право на приватизацію земельної ділянки під належним їй домоволодінням. Представником відповідача ММР надано відзив на позов, в якому заперечують проти його задволення в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на те, що позивачем не надано доказів, що на спірній земельній ділянці, орієнтовною площею 50 кв.м., знаходяться належні їй на праві власнсоті споруди та будівлі. Щодо порушення її права на безоплатну приватизацію землі оскаржуваним рішенням, то станом на час звернення до суду до ММР погоджена технічна документація з землеустрою щодо втснаовлення (відновлення) меж земельних ділянко в натурі з клопотанням про її затвердження та надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування її житлового будинку взааглі не надходила. Саме рішення про надання дозволу на розробку проекту земелеустрою є стадією процесу отримання права власності чи корситування земельною ділянкою. Саме отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого прваа , оскільки дозвіл не є правовстанволюючим актом , про що ВП ВС зазначила у постанові від 23.01.2019 у справі № 308/10112/16-а. За такого, оспорюване рішення не порушує прав позивача та прийнято у межах повноваженгь міської ради та з урахуванням відсутності виключень на передачу такої ділянки на земельні торги, встанволені ч.2,3 ст. 134 ЗК України. Представником третьої особи [PERSON] , подані письмові пояснення третьої особи, в яких вона заперечує проти позову та вважає доводи, викладені в позові, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що відповідач не вийшов за межі своїх повноважень і прийняте рішення ММР від 19.10.2018 року №42/383, а саме: його п.п.1.2, 2.2, 3.1, не суперечать вимогам ст.ст.118, 121, 134 ЗК України, є законним і не можуть бути скасоване з формальних надуманих підстав. Межі земельної ділянки [PERSON] не погоджені у встановленому законом порядку та спірна земельна ділянка не входить до її фактичної ділянки землекористування та вільна від будь-яких забудов, а тому право оренди на неї може бути виставлене на торги окремим лотом, в яких також може брати участь і позивачка. Зазначає, що загалом правопопередникам позивачки була виділена під обслуговування будинку земельна ділянка загальною площею 642 кв. м. На теперішній момент ділянка становить площу згідно вимірів технічного паспорта ММБТІ позивача, який надано ним особисто, станом на 2016 рік -707 кв. м., і до них входить спірна земельнна ділянка орієнтоовною площею 50 кв.м. Проте відведення зайвих 65 кв. м. земельної ділянки позивачу не відбувалося в установленому законом порядку. Звертає увагу суду на те, що жодних правових обґрунтувань в позові про належність спірної земельної ділянки позивачці по справі не наведено. А навпаки, позивачка лише одержала дозвіл відповідача на відновлення меж земельної ділянки орієнтовною загальною площею 690 кв. м., з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Але під формулюванням «орієнтовною площею» мається на увазі, що її площа буде встановлена лише після того, як буде розроблено та затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність такої земельної ділянки із встановленими межами. Наразі між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] і позивачкою існує спір щодо меж земельної ділянки, яку бажає одержати у власність остання, межі земельної ділянки не погоджені з жодним суміжним землекористувачем. А тому за відсутності встановлених меж земельної ділянки, стверджувати, що [PERSON] незаконно бажає здійснити викуп спірної земельної ділянки, або що міська рада неправомірно ухвалила рішення щодо передання ціжї ділянки на земельні торги, не можна, оскільки ділянка знаходиться у власності територіальної громади, і прав на неї у позивача не має. Позивачка замовчує в своєму позові і той факт, що ділянка, щодо якої прийняте відповідачем рішення №42/383, орієнтовною площею 50 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , ніколи не була ні у власності, ні у користуванні позивачки. Так, ще з 2002 року згідно даних ММБТІ , спірна ділянка за адресою по [ADDRESS] і в технічному паспорті (технічній документації) позивача є самовільно захопленою і не може входити до загальної, виділеної їй для забудови житлового будинку, площі ділянки. Спірна земельна ділянка не зайнята жодними будівлями та спорудами позивачки, що підтверджується наданим нею технічним паспортом, з якого вбачається, що вона взагалі є проходом між двома земельними ділянками і по всій довжині межує з ділянкою [PERSON] . Після ознайомлення із матеріалами інвентарної справи ММБТІ третьою особою за адресою: по [ADDRESS] , стало зрозуміло, що ця спірна ділянка у 50 кв. м. біля будинку [ADDRESS] завжди знаходилася у користуванні територіальної громади та використовувалася для проходу всіх суміжних землекористувачів на провулок до [ADDRESS] . З матеріалів інвентарної справи, викопіювань земельного кварталу, яка зберігається в ММБТІ вбачається, що інвентаризація земельної ділянки позивачки по [ADDRESS] із виходом на місце працівника, проводилася двічі: у 1961 році, де в викопіюванні зі схематичного плану кварталу [ADDRESS] відсутня спірна ділянка взагалі в схемі користування власника будинку. Потім в 2002 році в схемі технічного плану ділянки позивача з?являється спірна земельна ділянка, але вже як самозахват. Також зазначає, що посилання позивача на те, що по спірній земельній ділянці проходять комунікації та на ній розташовані споруди позивача (три хвіртки №4,6 і 5 та водопровід) є також безпідставними. Оскільки встановила вона їх нещодавно, без погоджень суміжних землекористувачів та самочинно. Також не доведено належними доказами факт проходження по спірній земельній ділянці водопроводу чи каналізації, оскільки не надана технічна документація на це та спростовуються даними МКП «Миколаївводоканал».. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.05.2019 року у відкритті провадження відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.07.2019 року ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.05.2019 року скасовано, а справу направлено до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 06.08.2019 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/2833/19. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С. Ухвалою від 14.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 16.02.2021 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до Миколаївська міська рада про визнання незаконними рішення Миколаївської міської ради та призначено підготовче судове засідання у справі . Ухвалою суду від 02.06.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, [PERSON] . Відкладено підготовче судове засідання у справі у звязку з великою навантаженістю судуд до 05 жовтня 2021 року . Протокольною ухвалою суду від 01 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Філевський Р.М. в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив про їх задволення. Зазначив, що спірною ділянкою позивачка та її правопопередники користуються більше 30 років, там розташований водовід до її домовлодіння. Отже продаж цієї ділянки з торгів призведе до необіхлності отримувати новій технічні умвои на водопостачання та переробляти всю систему, що потягне значні матеіральні витрати. Порзивачка має усталене право земелкорситування цією ділянко.ю, на якій розташовані належні їй інженерні комунікації, адже протягом тривлого часу її належне користування презюмується - а сопоррюване рішення протипрвано позбавляє її прав на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для обслуговування свого житлового убдинку. Позивачка після отримання дозволу належним чином замовила проект земелеустрою та звернулася в 2018 році за його затвердженням до міської ради. Проте не отримала ні відмову, ні погодження, а лише лист-відписку. Представник відповідача надала усду заяву про розгялд справи у їх відсутність, просила відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат Долгова Л.В, просили відмовити у задволенні позову з підстав, виклдаених у письмових поясненнях. Заперечували наявінсть будь-яких споруд чи комунікцій, належних позивачці, на спірній земельній ділянці та наголошували на відсутність погодження меж земельної діняки з суміжними землекористувачами. Зазначили, що спірна ділнка ніколи не надавалася ні позивачці, ні її мтаері у користування, оскільки раніше там було місце для складування використаної тари магазину, який був там розташований , потім цей прохід був занедбаний, і мати позивачки стала його використовувати для більш зручного проходу на провулок, про що вони, як сусідти не заперчеували. Отже, ця ділянка фактично є самозахватом землі з боку позивача. Також відмовилися від попередньо заявлених ними клопотнь про допит свідків та витребування дотаткових доказів та досліження інвентарної справи БІТ. Вислухавши учасників процесу , дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літер А-1, загальною площею 41,6 кв.м., сарай літер Б, Д.,Л, вбиральня літер Ж, літня кухня літер И, душ літер К, огорожі №4-7, споруди № 2,І, ІІ. При цьому, в наданому нею технічному паспорті станом на серпень 2018 року на вказане домовлодіння, зазначено, що № 4-6- це хвірки, а не огорожі. Згідно Рішення виконкому Ради народних депутатів №517 від 23.03.1954 правопопереднику позивача виділена для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] земельна ділянка, площею і 600 кв. м. Рішенням Ради народних депутатів №1078 від 01.12.1981 року«про оформлення надлишків на земельній ділянці [ADDRESS] додатково залишена в тимчасовому користуванні за цією адресою земельна ділянка в розмірі 42кв.м. За такого, судом встанволено, що згідно діючого на той час законодавства в установленому законом порядку для будівництва та обслуговування домоволодіння по [ADDRESS] виділена земельна ділянка площею 642 кв.м. Земельна ділянка, яка є предметом спору, не входить до складу цих 642 кв.м., є неправильної конфігурації і дійсно є виходом з земельної ділянки під домоволодінням позивача на провулок та розташована між сумжіними земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , про що не заперечували сторони в судовому засіданні. Позивачем надана технічна документація , розроблена за її замовленням, проте не погоджена в установленому законом порядку. Як доказ розташування на спірній земельній ділянці інженерних комунікацій водопроводу позивач посилається на топограчісну зйомку(кадастровий план) , яка виготовлена на її замовлення, з якої вбачаються пунктирні лінії , які предстанвик позивача визначає як обмежувальну зону водопровду. Проте жодних даних про те, що ці пунктирні лінії визначають міце розташування водопроводу, і що цей водопровід підведено саме до домовлодіння позивача, і взагналі, що цей водорпровід, навіть за його наявності, прокладено у відповідності до вимог законодавства та за належними технічними умовами - вказана зйомка не містить взагалі. Отже суд не може розцінити її як належний та достеменний доказ, інших же доказів розташування будь-яких інженерних комунікацій чи інших споруд на цій ділянці - позивачем не надано і на такі він не посилався. Також наведене твердження спростовується даними МКП «Миколаївводоканал», згідно яких наявна схема підключення домовлодіння позиваач згідно технічних умов, отриманих в 2020 році, проходить з [ADDRESS] , ане по спірній ділянці. Згіно відповіді з МКП «Миколаївводоканал» від 29.09.2020 р. №1734/36, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] підключено до мереж водопостачання. Місцем підключення до водопровідної мережі є мережа комунального водопроводу по вул..Лагерна. Та надано схему підключення водопровідної мережі станом на теперішній час, і вона не проходить через спірну ділянку. Технічна документація до проекту земелеустрою, не затверджена в устанволеному законом порядку, не є правовстановлюючим документом на право належного користування землею і не свідчить про безумовне право позивача на належне корситування цією ділянкю,загальною площею 690 кв.м., і не є підставою для безумовної передачі цієї ділянки у власність замовнику такого проекту землеустрою. В судовому засіданні представник позивача неодноразово заперечував проти пояснень представника третьої особи з приводу зазначення в технічному паспорті БТІ на домовлодіння [ADDRESS] щодо самозахоплення земельної ділянки площею 65 кв.м., оскільки до повноважень БТІ не входило встановлювати право належного землекористування. Суд погоджується з таким твердженням та вважає за необхідне зауважити, що такі положення розповсюджуються і на надані ним докази - а саме технічний план земельної ділянки позивача, де за результатами технічної інвентаризації її домовлодіння техніком БТІ включена спірна земельна ділянка - тобто такий план також не є належним доказом належного землекористування. Пунктом 55 розділу І рішення ММР № 31/36 від 19.12.2008 «Про надання дозволів на складання проектів земелеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним особам та громадянам та внесення змін до рішення міської ради по Центральному району м.Миколаєва» , [PERSON] для складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовоною площею 707 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування домоволодіння по [ADDRESS] . Площу земельної ділянки уточнити проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розділом 2 рішення ММР № 45/34 від 22.04.2010 року «Про надання дозволів на складання проектів земелеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним особам та громадянам та внесення змін до рішення міської ради по Центральному району м.Миколаєва» внесено до зміни до вищевказаного рішення № 31/36 від 19.12.2008 та пункт 55 вважати таким, що втратив чинність на підставі звернення [PERSON] , про відсутність узгодження меж земельної ділянки. Рішенням від 19 квітня 2018 року №35/94 ММР «Про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки громадянці по центральному району м.Миколаєва» - [PERSON] надана згода на відновлення меж зеемльної ділянки орієнтовною загальною площею 690 кв.м., з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , згідно із висновком управління містобудування та архітектури ММР від 03.02.2017 року №15-39. При цьому зобов`язано замовницю надати до департаменту з надання адміністративних послуг ММР погоджену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості). Згідно Договору про розроблення технічної документації від 15.06.2018 року, позивачка замовила у ФОП [PERSON] роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для надання їй у власність для будівництва та обслуговування житлвоого будинку , господарських будівель та споруд по [ADDRESS] - згідно завдання замовника ( додаток до договору). Додатків позивачем не надано. При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем взагалі не надно доказів, що вона подавала до міської ради проект землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для надання їй у власність для будівництва та обслуговування житлвоого будинку , господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Посилання її представника на «листи-відписки» не знайшли свого підтвердження, адже позивачкою надано відповідь відповідача лише на її звернення від 15.02.2018 року з приводу розроблення проекту оскаржуваного рішення, тобто датований взагалі за 4 місяці до розроблення відповідної технічної документації. Отже, непідтвердженим є твердження позивача про те, що відповідачем їй було фактично відмовлено у затвердженні технічної документації. А за такого, неможливо вважати встановленим, що її право на передачу безоплатну у власність земельної ділянки, необхідної для обслуговування її житлового будинку - порушено відповідачем. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; За Ст. 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є: територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; За Ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; Пунктом б) частини 2 статті 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" визначений перелік документів, які включаються в проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Серед них наявний кадастровий план земельної ділянки. Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" визначений перелік документів, які включаються в технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Серед них наявний також кадастровий план земельної ділянки. У відповідності до частини 2 статті 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає виготовлення кадастрового плану. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, яка визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками передбачений, а саме в додатку 2 зазначена форма "акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання". Пункт 3 "акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання" передбачає, що власники (користувачі) суміжних земельних ділянок можуть заявити претензії до існуючих меж. Також цим же "актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання" передбачено, що у разі відсутності претензій до існуючих меж у власників (користувачів) суміжної земельної ділянки, він підписується суміжними землекористувачами. У відповідності до пункту 3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Вказані дії відповідачем виконані не були. Відповідно до положень ст. 118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу( для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара). У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. За ч.7 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За ч.9-11 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як викладено у Постанові ВС від 14 лютого 2023 року у справі № 932/5120/21, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Відтак, відведенню земельної ділянки передує погодження проекту землеустрою, розробленого особою. Приписами частини четвертої статті 123 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. При цьому алгоритм дій на етапі погодження проекту землеустрою з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України передбачає таку послідовність: 1) розробник проекту землеустрою подає його на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин; 2) територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері; 3) погоджений проект землеустрою подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення державної експертизи землевпорядної документації, у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій експертизі. Даних про те, що позивачка вгадлі подавала проект землеустрою подає його на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин , чи оскаржувала дії ММР щодо відмови у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду до суду - матеріали справи не містять. Відповідно до положень ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до положень ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі:розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; тощо. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Згідно рішення ММР № 42/383 від 19.10.2018 року "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торги окремими лотами, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для продажу прав на земельних торгах та про надання дозволу на виготовлення експертної оцінки земельної ділянки та про внесення змін до рішення міської ради" - з метою сприяння соціально-економічному розвитку міста,

Outcome: dismissed