Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

В листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що 16 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, про що було складено розписку на загальну суму 80 000 доларів США., зі строком повернення до 01 січня 2021 року. Однак, у встановлений у розписці термін відповідач запозичені кошти не повернув, що змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та стягнути 80 000 доларів США, а також 4 438,36 доларів США - 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України. Ухвалою судді від 22 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 03 березня 2023 року від представника позивача - адвоката Коваленко М.О. надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги з підстав та доводів, викладених в позові. Представник відповідача позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості в сумі 80 000 доларів США визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, в частині позовних вимог про стягнення 3% річних просив відмовити. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є оговори (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, про що було складено розписку на загальну суму 80 000 доларів США, зі строком повернення до 01 січня 2021 року. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт отримання коштів за договором позики та їх розмір стороною відповідача визнається, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню. Однак, відповідач заперечує проти стягнення з нього трьох відсотків річних. Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи те, що відповідач, отримавши грошові кошти від позивача, своєчасно їх не повернув, то з нього підлягає стягненню передбачені ст. 625 ЦК України 3% відсотки річних. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, розмір боргу з урахування 3% річних складає 84438 доларів США, розмір трьох відсотків становить 4 438,36 доларів США. Суд погоджується з вказаним розрахунком, вказаний розрахунок відповідачем не спростований належними та допустимим доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 12 405 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved