Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 229 625,75 доларів США, що еквівалентно 1 083 372,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 жовтня 2021 року відповідачем було видано розписку, згідно із якою він позичив у позивача 15 000,00 доларів США та взяв на себе зобов`язання повернути кошти у строк до 30 грудня 2022 року, а 09 вересня 2022 року відповідачем було видано ще одну розписку, згідно із якою він позичив у позивача 10 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 03 жовтня 2022 року, однак станом на дату звернення з позовом до суду відповідачем зобов`язання виконано не було. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання 3 % річних та пеню. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28 березня 2023 року. У підготовче засіданні 28 березня 2023 року з`явилися позивач і відповідач. З метою вручення відповідачеві копії позовної заяви та надання строку для подання письмового відзиву на позовну заяву розгляд справи відкладено на 20 квітня 2023 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 травня 2023 року. 18 травня 2023 року розгляд справи відкладено на 02 червня 2023 року. Відповідач у судові засідання 18 травня 2023 року та 2 червня 2023 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу повісток про виклик рекомендованим листом з повідомлення про вручення, які повернуті відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтями 174, 178 ЦПК України та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За наведених обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення, проти чого позивач не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Судом встановлено, що 10 жовтня 2021 року [PERSON] склав розписку, відповідно до змісту якої він одержав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 грудня 2022 року. У випадку несвоєчасного повернення зобов`язався сплатити пеню в розмірі 30% суми, що не буде повернута своєчсно. Також 08 вересня 2022 року [PERSON] склав розписку, відповідно до змісту якої одержав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США готівковим способом, які зобов`язався повернути в повному обсязі у строк до 03 жовтня 2022 року. Як пояснив позивач, у передбачені розпискою строки відповідач борг не повернув, що і зумовило звернення позивача із цим позовом до суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно з ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач зобов`язання належним чином не виконов, а саме станом на день звернення позивача до суду отримані ним у борг кошти не повернув. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком позивача, який відповідає вимогам законодавства та перевірений судом, борг відповідача становить: основна сума боргу - 25 000,00 доларів США, 3% річних - 125,75 доларів США та пеня - 4500,00 доларів США. Доказів сплати суми боргу відповідачем суду не надано. Як виклав Верховний Суд у своїй постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України. При цьому, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечать чинному законодавству. Аналогічні висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Велика Палата Верховного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761 /12665/14-ц висловила свою правову позицію, яка полягає в тому, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк не виконав, борг за розписками не повернув та доказів на спростування доводів позовних вимог не надав. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 10833,72 грн.

Outcome: approved