Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить розірвати договір найму (оренди) житла, укладений 14.05.2014 між ним, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , та Комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія», посилаючись на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 26.02.2014 року №125 до числа службового житла Лозівської міської лікарні включено 3-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка згідно службового ордера на жиле приміщення №000417 від 31.03.2014 року була надана позивачу на склад сім`ї з 3-х осіб, в тому числі - [PERSON] , як дружині, та сину - [PERSON] , [INFO] . 14.05.2014 року між ним та КП «Житлова управляюча компанія» було укладено Договір найму (оренди) житла на вказану квартиру. 09.08.2014 року [PERSON] знялася з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі і разом із сином виїхала з м.Лозова, та зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] , в якій вона мас частку у праві власності. Своїм листом Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калушської міської ради Івано-Франківської області від 02.11.2022 року №2233/093-03 повідомив, що разом із [PERSON] було проведено реєстрацію місця проживання і сина [PERSON] , яка після його звернення із запитом про надання інформації чи зареєстроване місце проживання сина разом з матір?ю в подальшому була скасована. 3 моменту від`їзду [PERSON] разом із сином проживає на квартирі, яку винаймає за адресою: [ADDRESS] , і працює в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, а син навчається в Тернопільському навально-виховному комплексі «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука». У зв`язку з тим, що службова квартира потребувала ремонту, позивач в ній не проживав з моменту отримання службового ордеру. 20.10.2022 року він звернувся до КП «Житлова управляюча компанія» із заявою про розірвання договору найму (оренди) житла від 14.05.2014 року, але отримав відмову з тих підстав, що у квартирі залишаються зареєстрованими він та його неповнолітній син. Позивач не може знятися з реєстрації разом із сином без згоди на це його матері - [PERSON] , яка не отримує його пропозиції щодо надання довіреності (заяви) про згоду на зняття нашого сина з реєстрації місця проживання в службовій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , не відповідає на його дзвінки. У зв`язку з цим він вимушений сплачувати комунальні послуги за житло, яким не користується. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лєдєньова Б.В. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимогах наполягали, з наведених у позові підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав відзив на позов згідно якого вважає, що предметом спору стали взаємовідносини позивача з колишньою дружиною [PERSON] , яка не дає згоду на зняття з реєстрації неповнолітнього сина [PERSON] за вищезазначеною адресою, який після розлучення проживає з матір`ю. Позивач звернувся до суду за захистом свого права і тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише після зняття з місця реєстрації всіх членів його родини ( [PERSON] , [PERSON] ), а до цього часу він зобов`язаний виконувати умови договору найму (оренди) житла б/н від 14.05.2014. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Лобенко Т.Г. в судовому засіданні залишила вирішення цього питання на розсуд суду. Треті особи: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та день розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. На початку 2014 року позивач, як працівник, який працював в Лозівській міській лікарні, звернувся лікар-уролог [PERSON] із заявою про надання йому квартири, на умовах договору найму житла. За результатами зборів трудового колективу Лозівської міської лікарні було прийнято рішення про розподіл даного службового житла лікарю-урологу [PERSON] .. На підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 26.02.2014 №125 до числа службового житла з Лозівської міської лікарні включено 3-кімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , яка згідно службового ордера на жиле приміщення №000417 від 31.03.2014 та рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 25.03.2014 №172 була надана [PERSON] на склад сім`ї з 3-х осіб, в тому числі - [PERSON] , як дружині, та сину - [PERSON] , [INFO] . Квартира є службовим житлом комунального закладу Лозівська міська лікарня, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 26.02.2014 №125. 14.05.2014 між [PERSON] та КП «Житловою управляючою компанія», на підставі рішення Лозівської міської ради №172 від 25.03.2014, було укладено Договір найму (оренди) житла б/н на квартиру за адресою: [ADDRESS] , строком орендного користування на 5 років. Згідно особового рахунку основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , з 29.04.2014 є [PERSON] , з яким були зареєстровані дружина [PERSON] (зняття з реєстрації 09.08.2014) та неповнолітній син [PERSON] . 09.08.2014 [PERSON] знялася з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі і разом із сином виїхала з м.Лозова та зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] , в якому вона має частку у праві власності. Рішенням Лозівського міськрайонного суду харківської області від 22.01.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно акту обстеження квартири ОСББ «Лучаківського,6» м.Тернопіль від 21.09.2016, [PERSON] разом із сином [PERSON] , не зареєстровані, однак зі слів сусідів проживають у квартирі, за адресою: [ADDRESS] . З листа Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калушської міської ради Івано-Франківської області №2233/093-03 від 02.11.2022, [PERSON] , [INFO] не зареєстрований на території Калуської ТГ, інформація про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , в реєстрі територіальної громади скасовано в зв`язку з невідповідністю даних. Відповідно до листа Служби у справах дітей Калуської міської ради №к-86 від 05.05.2023, згідно даних Реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON] , [INFO] , малолітній [PERSON] , [INFO] , згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Івано-Франківській області, Калуського відділу УДМС на території Калуської територіальної громади не зареєстрований. Працівники служби у справах дітей Калуської міської ради побували за адресою: [ADDRESS] , однак за даною адресою ніхто не проживає. Спеціалістом Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Служби у справах дітей Тернопільської міської ради (лист №522/24.3.1 від 27.04.2023), з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було здійснено візит за адресою: [ADDRESS] , проте не вдалося застати мешканців за вище вказаною адресою, залишений виклик в службу у справах дітей ніхто проігноровано. 26.04.2023 спеціалістом служби повторно здійснено візит за вказаною адресою. Під час візиту проведено розмову з мешканцем квартири [ADDRESS] тривалий час ніхто не проживає (більше шести місяців). Власники квартири перебувають у Польщі впродовж останніх п`яти років. Згідно довідок Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, [PERSON] з 02.07.2002 працювала в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, однак на дату дачі відповіді на запит позивача (12.05.2023) остання у вказаній лікарні не працює. Згідно довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука» №129 від 17.08.2022, [PERSON] , [INFO] , з 2013 року по теперішній час є учнем 10-ЛА класу Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука» №129. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК) місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини не існує, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . Як вбачається із позову, [PERSON] в службовій квартирі не проживав з моменту отримання, так як квартира потребувала ремонту. Крім цього в суді встановлено та не заперечується представником КП «ЖУК» Б.Пономаренком, що останній неодноразово звертався до міської ради з питанням повернення службового житла але зареєстровані в ньому позивач та його неповнолітня дитина (без зняття останньої з реєстрації) не давали можливість скасувати виданий позивачу службовий ордер у зв`язку з відмовою від службового житла. 20.10.2022 [PERSON] звернувся до КП «Житлова управляюча компанія» із заявою про розірвання договору найму (оренди) житла від 14.05.2014. 24.10.2022 листом КП «Житлова управляюча компанія» №1208 [PERSON] було відмовлено в розірванні договору найму (оренди) житла від 14.05.2014 з тих підстав, що у квартирі залишаються зареєстровані він та його неповнолітній син. [PERSON] не може знятися з реєстрації разом із сином без згоди на то його матері - [PERSON] , яка ігнорує письмові пропозиції щодо надання довіреності (заяви) про згоду на зняття їх сина з реєстрації місця проживання в службовій квартирі, за адресою: [ADDRESS] , не відповідає на його дзвінки. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має п свого особистого немайнового або майнового права. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 та від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 сформулювала правовий висновок, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Ст.123 ЖК України, передбачено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76,79-83,85,90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ч.3 ст.810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної чи комунальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки спірна квартира є службовим житлом комунального закладу Лозівська міська лікарня до цих правовідносин, суд застосовує положення ЖК України. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК України) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України). Згідно «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» (далі Положення) затвердженого Постановою Ради міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року №37 «Про службові жилі приміщення» службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Згідно Положення, на підставі спеціального ордера (пункт 21 Положення) між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення. Наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї. Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. У відповідності до п.34 Положення, і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку. Пунктом 35 Положення, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено: одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі №361/6668/15 (провадження №61-25867св18), зроблено висновок, що: «основною умовою втрати права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених статтею 107 ЖК Української РСР, є наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання. При цьому слід встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд до іншого населеного пункту, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)». Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Ст.13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає обмеження вільного вибору місця проживання осіб, які не досягли 14-річного віку. Неповнолітньому [PERSON] виповнилось 16 років 19.02.2023. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 201/5877/19, зроблено висновок, що: «права користування спірним житлом малолітніх дітей відповідача є похідними від її прав на це житло. Якщо судами буде встановлено, що мати дітей вибула зі спірного житла у зв`язку з обранням нею іншого місця постійного проживання й діти ніколи не вселялися до спірного житла, це свідчитиме, що право користування цим житлом дітьми ніколи не набувалося. У такому висновку Верховний Суд виходить з системного аналізу правил частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України та частини другої статті 107 ЖК Української РСР, що дає підстави для висновку, що діти не набувають право користування житловим приміщенням у разі, якщо до цього їхня мати втратила таке право відповідно до вимог закону з дня вибуття її з цього житла. Отже, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житлом, лише у разі якщо до цього вона набула право користування іншим жилим приміщенням.» В судовому засіданні було встановлено, проти чого також не заперечує представник відповідача, що позивач [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] . Колишня дружина позивача [PERSON] та спільна дитина [PERSON] добровільно виїхали зі спірної квартири та проживають в м.Тернопіль. Так, згідно акту обстеження квартири ОСББ «Лучаківського,6» м.Тернопіль від 21.09.2016, [PERSON] разом із сином [PERSON] , не зареєстровані, однак зі слів сусідів проживають у квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука» №129 від 17.08.2022, [PERSON] , [INFO] , з 2013 року по теперішній час є учнем 10-ЛА класу Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука» №129. Тобто, матеріалами справи підтверджується факт вибуття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, у зв`язку з чим договір найму, відповідно до ст.107 ЖК України, вважається розірваним з дня вибуття. Доводи представника відповідача, стосовно того, що «предметом спору стали взаємовідносини позивача з колишньою дружиною [PERSON] , яка не дає згоду на зняття з реєстрації неповнолітнього сина [PERSON] за вищезазначеною адресою, який після розлучення проживає з матір`ю. Позивач звернувся до суду за захистом свого права і тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише після зняття з місця реєстрації всіх членів його родини ( [PERSON] , [PERSON] ), а до цього часу він зобов`язаний виконувати умови договору найму (оренди) житла б/н від 14.05.2014», є не обґрунтованими і суд їх розцінює, як спосіб захисту, оскільки «вибуття» і «зняття з реєстрації» не є тотожними поняттями, і сама реєстрація у спірній квартирі не підтверджує право користування цією квартирою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім цього, судом встановлено, що укладання 14.05.2014 Договору найму (оренди) житла між [PERSON] та КП «Житлова управляюча компанія», поклало на позивача тягар (обов`язок) оплачувати житло, в якому він зареєстрований але не користується і при зазначених вище обставинах, останній позбавлений права знятися з місця реєстрації в ньому. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суду не було надано доказів у порядку ст.76-80 ЦПК України на спростування зазначеного. Правові наслідки розірвання договору визначені статтею 653 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.653ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, зобов`язання, які виникли між учасниками даної справи, припиняються з моменту набрання даним рішенням суду законної сили. Враховуючи викладене, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів, враховуючи фактичні обставини справи, які були встановлені під час розгляду, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вибули з квартири [ADDRESS] , на постійне місце проживання в інші жилі приміщення, для захисту прав позивача, який продовжує сплачувати комунальні послуги за спірною квартирою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання вказаного договору найму (оренди) житла, оскільки вимога позивача не порушує прав та обов`язків інших осіб і не суперечить вимогам діючого законодавства, іншого способу поновити своє порушене право позивач не має, а тому вважає за необхідне позов задовольнити та Договір найму (оренди) житла, укладений 14.05.2014 - розірвати.

Outcome: approved