Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до приватного виконавця Проценко Дмитра Юрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якому просить стягнути безпідставно отримані грошові кошти з ТОВ «Вердикт Капітал»у сумі 8141,48 грн., з приватного виконавця Проценко Д.Ю.у розмірі 1000,14 грн. В обґрунтування позову зазначено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис №541, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за кредитним договором 490956506 від 26.07.2016р. за період з 29.01.2019 по 11.03.2020 у розмірі 35357, 53 грн. та плату за вчинення виконавчого напису 500, 00 грн., всього 35857,53 гривень. На примусове виконання зазначеного виконавчого напису 23 вересня 2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області, Проценко Дмитром Юрійовичем, відкрито виконавче провадження № 63114254. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2021р., яке набрало законної сили 01.07.2021р., виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно виконавче провадження завершено шляхом винесення виконавцем 20.07.2021 року постанови про закінчення виконавчого провадження. У ході виконавчого провадження державним виконавцем звернуто стягнення на позивача заробітну плату та стягнуто кошти в розмірі 12509,00 грн., з яких: 8141,48 грн. перераховано стягувачу; 300, 00 грн., перераховано стягувачу авансовий внесок; 186,00 грн. витрати виконавчого провадження; 814,14 грн. основна винагорода приватного виконавця. Станом на дату зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на депозитному рахунку приватного виконавця обліковувалось 3067,38 грн. стягнутих, але не розподілених коштів, котрі приватний виконавець після закінчення виконавчого провадження повернув позивачу. За такого, [PERSON] просить стягнути кошти у сумі 8\~141,48 грн., які перераховані ТОВ «Вердикт Капітал», та 1000,14 грн., стягнуті приватним виконавцем Проценко Д.Ю. - підлягають поверненню. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.03.2023 року, представником відповідача приватного виконавця Проценко Д.Ю., адвокатом Юсубов Е.С. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з приватного виконавця Проценко Д.Ю. безпідставно отриманих грошових коштів за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування відзиву зазначено, що у провадженні приватного виконавця перебуває виконавче провадження, яке відкрито 23.09.2020 року, № 63114254 з виконання виконавчого напису № 541, який видав 04.09.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 35857,53 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», сума витрат виконавчого провадження склала 186 грн, а відповідно до ч. 2 ст. 47, п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», сума основної винагороди склала 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом\~814,14 грн. Вирішення питання про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця. 31.05.2021 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позов [PERSON] задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.09.2020 зареєстрований в реєстрі за №541, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 35857,53 грн. Таким чином, грошові кошти, що були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця Проценка Д.Ю., не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача стягненням грошових коштів, оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця. 05.04.2023 року, представником відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», генеральним директором Іжаковським О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Судом встановлено, що 04.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис №541, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за кредитним договором 490956506 від 26.07.2016р. за період з 29.01.2019 по 11.03.2020 у розмірі 35357, 53 грн. та плату за вчинення виконавчого напису 500, 00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 35857,53 гривень. 23.09.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області, Проценко Дмитром Юрійовичем, на підставі виконавчого напису №541 від 04.09.2020 року, відкрито виконавче провадження № 63114254. В межах виконавчого провадження №63114254, стягнуто з боржника грошові кошти у загальній сумі 12509,00 грн., з яких з яких: 8141,48 грн. перераховано стягувачу; 300, 00 грн., перераховано стягувачу авансовий внесок; 186,00 грн. витрати виконавчого провадження; 814,14 грн. основна винагорода приватного виконавця. Станом на дату зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на депозитному рахунку приватного виконавця обліковувалось 3067,38 грн. стягнутих, але не розподілених коштів, котрі приватний виконавець після закінчення виконавчого провадження повернув позивачу Сума витрат виконавчого провадження склала 186 грн, сума основної винагороди приватного виконавця склала 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом\~814,14 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2021р., яке набрало законної сили 01.07.2021р., виконавчий напис №541 від 04.09.2020 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту ст.1212ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права, а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису за реєстровим №541, який вчинено 04.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. у межах виконавчого провадження №63114254, стягнуто з боржника грошові кошти у загальній сумі 12509,00 грн., з яких з яких: 8141,48 грн., та 300, 00 грн., перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Вердикт Капітал». Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/289/21 від 31.05.2021р., яке набрало законної сили, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів у розмірі 8141,48 грн., що стягнуті з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. безпідставно утриманих коштів у сумі 1000,14 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.3Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1 ч. ч. 1, 5 п`ятою ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст.1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. грошових коштів у сумі 1000,14 грн. (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. З огляду на викладене, позовні вимоги до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 1000,14 грн., є безпідставними та не підлягають задоволенню. Висновки суду узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18. Отже, позовні вимоги [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів є частково обґрунтованими, і на користь позивача слід стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти у сумі 8141,48 грн., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі підлягають відшкодуванню відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» пропорційно розміру задоволених позовних вимог і стягнутої суми коштів\~у розмірі 956,14 грн. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, позивач просить стягнути витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», генеральний директор Іжаковський О.В. подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки зазначені витрати на правничу допомогу є не співмірними із складністю цієї справи. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку суд вважає, що понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами - Ордером на надання правничої допомоги серії АР №1080673 від 27.02.2023р., Договором про надання правничої допомоги б/н від 29.12.2020 року, Актом наданих послуг від 27.02.2023р. та 29.05.2023 р., квитанціями до прибуткового касового ордеру №2 від 27.02.2023 р. та №4 від 29.05.2023 р. про сплату наданих послуг. Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. В даному випадку суд погоджується з доводами представника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та приходить до висновку про те, що визначений позивачем [PERSON] та її представником - адвокатом Тягуновою Г.В., розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом та значенням справи для сторін. Так, перелік наданих адвокатом послуг, витрачений на них час та вартість визначені Актами від 27.02.2023 та 29.05.2023 року, становлять загалом 9000,00 грн. Однак суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги. Зокрема, вказана справа є незначної складності, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії. У зв`язку з цим вивчення та аналіз норм законодавства, судової практики, проведення консультації, вивчення наданих клієнтом документів, складання позовної заяви та подача його до суду з витрачанням вказаного в Акті часу та визначеної вартості, беручи до уваги кваліфікацію та досвід адвоката, не можна вважати достатньо обґрунтованими та пропорційними предмету спору. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial