Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Представник Ляр Д. Ю. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 41082,15 грн за кредитним договором про надання банківських послуг від 19.09.2011 № б/н та сплачений судовий збір. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 19.09.2011 № б/н, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 41082,15 грн. Ухвалою суду від 04.05.2023 відкрито провадження і розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати позивачу. Справу призначено до розгляду на 23.05.2023. Копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками надіслані на офіційну зареєстровану адресу відповідача відповідно до даних з Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідач документи не отримав, матеріали повернулись до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується відміткою поштового відділення від 16.05.2023 (а. с. 77). Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи місця перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим, а документи йому врученими. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. У судове засідання 23.05.2023 сторони не прибули. При цьому до позову долучено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та про відсутність заперечень щодо заочного порядку розгляду справи. Ухвалою суду від 23.05.2023 постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг від 19.09.2011 № б/н (далі - Договір) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку (а. с. 16). Вказана анкета-заява не містить конкретних умов нарахування відсотків за користування кредитними коштами чи застосування штрафних санкцій (нарахування пені) за порушення умов договору. Проте, у заяві зазначено, що позичальник згідний з тим, що відповідна заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умови та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, про що відповідач поставив свій підпис. Водночас до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 17), у якому, серед іншого, визначено, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) становить 3,5 %. З 01.09.2014 змінено процентну ставку за кредитними картами «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» (зміну здійснено тільки для витрат здійснених після 01.09.2014). З 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД»: розмір процентної ставки, пені тощо. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3 Договору відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до даних довідки про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на [PERSON] (номер картки: [NUMBER] ) підтверджується, що 19.08.2013 [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 6000,0 грн. З 23.07.2020 розмір кредитного ліміту збільшився до 35000,0 грн (а. с. 14). Позивач зазначає, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.03.2023 має загальну заборгованість сумі 41082,15 грн, з яких: 33608,18 грн - заборгованість за кредитом; 7473,97 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Отже, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 41082,15 грн та судові витрати у розмірі 2684,0 грн. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33608,18 грн суд виходить з такого. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. Так само, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Згідно з даними наданої Банком виписки по рахунку [PERSON] за період з 19.09.2011 до 23.03.2023 (а. с. 50-63), після установлення кредитного ліміту на суму 35000,0 грн відповідач постійно користувалася готівковими коштами з рахунку, сплачував вартість продуктів, здійснював зняття готівки тощо у межах установленого ліміту. Водночас, після кожного перевищення установленого ліміту у розмірі 35000,0 грн відповідач коштами Банку не користувався. Таким чином, максимальна сума, яку позичальник міг фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 35000,0 грн. Вказане, своєю чергою, доводить обґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідача саме за простроченим тілом кредиту становить 33608,18 грн, оскільки останній навіть теоретично не міг використати (отримати) коштів на суму більше, ніж кредитний ліміт, тобто 35000,0 грн. На підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки по рахунку [PERSON] за договором б/н за період з 19.09.2011 до 23.03.2023. Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит, а також встановлення відповідного кредитного ліміту. При цьому, час від часу, відповідач здійснював погашення наявної у нього кредитної заборгованості на різні суми. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що після встановлення відповідачу кредитного ліміту у розмірі 35000,0 грн, останній такі умови прийняв, кошти Банку у межах установленого ліміту використовував до моменту перевищення встановленого ліміту. Водночас, безпосереднього використання чи зняття коштів Банку у понад установлений ліміт відповідач не здійснював. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у розмірі 33608,18 грн є сумою заборгованості за простроченим тілом кредиту та підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 7473,97 грн, суд виходить з такого. Надані Банком розрахунки заборгованості (а. с. 4-13) відображають нарахування відповідачу відсотків за ставкою 3,5 % на місяць. Так само, з даних указаної виписки по рахунку відповідача убачається, що позивач нараховував заборгованість позичальникові за відсотками з розрахунку ставки 3,5 % на місяць, що відповідає погодженим сторонами умовам, відображеним у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 17), які є невід`ємною частиною договору та з якими погодився відповідач під час підписання анкети-заяви. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Як установлено, шляхом підписання анкети-заяви 19.09.2011 позичальник погодився на визначену у Банку відсоткову ставку за користування відповідним продуктом на рівні 3,5 % на місяць. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Оскільки нарахування відсотків Банк здійснював згідно з погодженими сторонами умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема за ставкою не більше 3,5 % на місяць, то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині та стягнення з відповідача на користь Банку прострочених відсотків у сумі 7473,97 грн. При цьому суд враховує те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався і жодних доказів на спростування доводів позивача не надав, не надав іншого розрахунку нарахованих відсотків тощо. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором від 19.09.2011 б/н, яка станом на 20.03.2023 становить 41082,15 грн, з яких: 33608,18 грн - заборгованість за кредитом; 7473,97 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684,0 грн. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 УПК України підписав судове рішення без його проголошення. На підставі викладеного,

Outcome: approved