Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивач 01 травня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 грудня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилався на\~те,\~що 04 грудня 2015 року уклав шлюб з відповідачем. У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання сина немає, дитина проживає разом з відповідачем. Підставою для звернення до суду стало те, що стосунки погіршилися, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Вважав, що шлюб зберегти неможливо, оскільки сімейно-шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, разом не проживають з 2019 року. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року було відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову, та просила розглянути справу без її участі. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 04 грудня 2015 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №182, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 04.12.2015 року. Позивач зазначає, що з 2019 року вони з відповідачем проживають окремо, поновлення шлюбних відносин неможливе та не відповідає їх інтересам. Відповідач позов визнала в повному обсязі, подавши відповідну заяву 31.05.2023 в якій зазначила, що не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство та мешкають окремо з 2019 року. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4\~ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1\~ст.110 Сімейного кодексу України,\~позов\~про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що сторонам не вдалося створити міцної сім`ї, з 2019 року сторонам не вдалося найти розуміння та воз`єднатись, шлюбні стосунки припинені та кожний вважає неможливим їх поновлення. За таких обставин шлюб сторін існує лише формально, а подальше збереження\~шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їх сина, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн., інша частина судового збору в розмірі 536,80 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved