Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 28.11.1979 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] зареєстрований в Центральному палаці одружень міста Києва за актовим записом №5628 Під час перебування у шлюбі вона з чоловіком повністю виплатили паєнакопичення у розмірі 4840 рублів і 26.10.1989 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Квазар - 10», затвердженого рішенням №907 виконкому Київської міської ради народних депутатів від 04.10.1989 року її чоловіку, оскільки він був членом кооперативу, видано ордер № 078758 серія Ж на право зайняття житлового приміщення житловою площею 41,69 кв.м., яке складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресом [ADDRESS] на сім`ю в складі: чоловіка [PERSON] , дружини - [PERSON] та їх доньок [PERSON] і [PERSON] 26.10.1989 року після отримання ордеру вся сім`я заселилась в зазначену квартиру. Пайові внески виплачували спільно і повністю сплачені станом на [INFO]. Отже, вона з чоловіком станом на [INFO] набули на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] . З того часу позивачка постійно проживає в квартирі, її права власника на 1/2 частку квартири не обмежувались, перешкоди в їх реалізації не вчинялись. 07.09.2004 року шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті їх спільні діти - відповідачки у справі, як спадкоємці померлого розпочали оформлення його спадщини. Як виявилося, 27.01.2012 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міськдержадміністрації на підставі наказу №113-С від 20.01.2012 року було видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . На підставі цього свідоцтва 05.09.2012 року Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна зареєструвало за [PERSON] право власності на спірну квартиру за реєстраційним №37538943. Вказує на те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 18.05.2023 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зменшила розмір позовних вимог до визнання права власності на 1/5 частки квартири. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві підтримала повністю, та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, звернулися до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнали. Суд ухвалив за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. 28.11.1979 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. В період шлюбу подружжя за спільні кошти побудували в ЖБК «Квазар - 10», кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Членом кооперативу був чоловік позивачки [PERSON] 26.10.1989 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Квазар - 10» затвердженого рішенням №907 виконкому Київської міської ради народних депутатів від 04.10.1989 року [PERSON] , як члену кооперативу, видано ордер № 078758 серія Ж на право зайняття житлового приміщення житловою площею 41,69 кв.м., яке складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] на сім`ю в складі: чоловіка [PERSON] , дружини - [PERSON] та їх доньок [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва [PERSON] з 02.11.1989 року і теперішній час зареєстрована в спірній квартирі (а.с. 52). Як вбачається з довідки виданої [PERSON] , [INFO] було повністю сплачено повну вартість квартири (а.с. 9). 07.09.2004 року шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №815. Виходячи з предмету спору та правовідносини, які виникли між сторонами спору, в частині вимог щодо поділу квартири за адресою: [ADDRESS] , судом застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв до 1 січня 2004 року, та був чинний на час набуття сторонами спірного майна. Відповідно до ст. 13 КпШС України, реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Правовий статус майна, як спільної сумісної власності подружжя, нажитого в період шлюбу, визначений статтею 22 КпШС України, що кореспондується з положеннями ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв в період з 15 квітня 1991 року та втратив чинність 20 червня 2007 року. Згідно із ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової діяльності. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, до об`єктів спільної сумісної власності відносилось майно, а саме: нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ст. 17 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу -розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. За даними, які викладено у довідці виданій Житлово-будівельним кооперативом «КВАЗАР-10» [PERSON] , [INFO] було повністю сплачено повну вартість спірної квартири (а.с. 9). 27.01 2012 року видано свідоцтво про право власності на квартиру на імя [PERSON] , відповідно до якого квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, свідоцтво видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.01.2012 року №113-с (а.с. 18). На момент придбання кооперативної квартири та повної виплати паєнакопичення за неї, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство, сплачували за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», яка діяла на момент придбання нерухомого майна, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно пп. а) п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 р. № 9 зі змінами, пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до висновку, що спірне майно - квартира за адресою: [ADDRESS] , набута колишнім подружжям під час перебування у шлюбі, що зумовлює визначення її правового статусу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, тому наявні підстави для права власності на частку квартири за позивачкою. З огляду на вимогу позивача про визнання права власності на квартиру в частці 1/5, що є безумовним правом позивача як співвласника цього майна, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У частині 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією з підстав державної реєстрації права власності та інших речових прав є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. З цих підстав, суд вважає, що у зв`язку з ухваленням рішення про визнання права власності на частину спірної квартири вимоги про внесення змін до Реєстру речових прав на нерухоме майно є безпідставними, оскільки такі дії державного реєстратора вчиняються на підставі самого рішення суду, яке набрало законної сили і обов`язковість зміни даних у Реєстрі визначена Законом і окремого відображення у рішенні суду не потребує. В зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial