Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] перебуває в комунальній власності, тобто не передавалась мешканцям квартири в приватну власність. Відповідно до інформації Департаменту ЦНАП Луцької міської ради від 23 березня 2023 року у вищевказаній квартирі зареєстровано 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є її тіткою, а відповідач [PERSON] - це її брат. Відповідачі впродовж тривалого часу за місцем реєстрації не проживають. [PERSON] проживає у будинку свого чоловіка, а [PERSON] проживає з дівчиною за адресою: [ADDRESS] . Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що факт реєстрації відповідачів в її помешканні впливає на розмір комунальних платежів. Наразі по оплаті вартості комунальних послуг утворилась велика заборгованість, яку вона намагається поступово погашати. Відповідачі добровільно покинули місце реєстрації, не беруть жодної участі в утриманні цього житла. На підставі наведеного позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на житло в квартирі [ADDRESS] в зв`язку з їх відсутністю в квартирі без поважних причин понад шість місяців. Ухвалою від 28 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Кобилинський А. О. заявою від 31 травня 2023 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. 24 травня 2023 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. У цій заяві відповідач також повідомляє, що вона дійсно більше 6 років не проживає на адресою місця реєстрації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заявою від 24 травня 2023 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. Цією ж заявою відповідач [PERSON] зазначає про визнання ним позову в повному обсязі, оскільки він дійсно не проживає за адресою місця реєстрації понад 6 років поспіль. У своїх заявах про визнання позову відповідачі просять не стягувати з них витрати на правничу допомогу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Суд установив, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою, що підтверджується відповіддю Департаменту ЖКГ Луцької міської ради №19.1-19/467/2023 від 07 квітня 2023 року (а. с. 29). Інформацією Департаменту ЦНАП Луцької міської ради від 23 березня 2023 року підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а .с. 7). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що факт реєстрації в її помешканні відповідачів, які фактично там не проживають, має для неї негативні наслідки, оскільки вона несе надмірні витрати по сплаті комунальних послуг. На підтвердження заявлених вимог позивач надала копію Договору № 46 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 22 січня 2020 року, копії квитанцій про оплату комунальних послуг. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved