Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

В грудні 2022 року адвокат Гутарін Ярослав Миколайович звернувся в інтересах [PERSON] до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання безпідставною відмову, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 19 ) та матеріали справи передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 06.12.2022 року позовна заява [PERSON] до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання безпідставною відмову, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії була залишена без руху ( а. с. 23-26 ). 19 січня 2023 року за вх. № 2077 судом отримано позовну заяву, яка підписана [PERSON] з додатками з позовними вимогами до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання безпідставною відмову, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії ( а. с. 29-32, 33-41 ). Позовна заява [PERSON] , мотивована тим, що\~ [PERSON] на сім`ю, що складалася із 6 осіб, до складу якої входив і він, як заявник, 11 березня 2021 року за рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 лютого 2021 року № 132 «Про деякі питання щодо квартирного обліку» отримав ордер № 001723 на чотирикімнатну квартиру, житловою площею 70,3 кв. м., за адресою [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 16 червня 2021 року, виданим комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, вказана квартира належить на праві особистої власності громадянину [PERSON] (батькові заявника). Заявою від 18.05.2021 р. він письмово відмовився від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] , на користь свого батька [PERSON] . Частка житлової площі, на яку мав право заявник в цій квартирі, складає 11,716 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 р. відмовлено у взятті на квартирний облік йому, [PERSON] у зв`язку зі вчиненням дій по штучному погіршенню житлових умов шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового приміщення, яким є подання ним заяви від 18.05.2021 р. щодо відмови від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] на користь свого батька [PERSON] . Вважає безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті його на квартирний облік, оскільки без доведення штучного характеру погіршення житлових умов не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік, що визначено ч. 1 ст. 35 Житлового кодексу України,\~ а тому просив суд визнати безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті на квартирний облік [PERSON] , скасувати рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 р. в частині відмови взяття на квартирний облік - [PERSON] та зобов`язати Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області взяти на квартирний облік - [PERSON] ( а. с. 29-32 ). Ухвалою судді від 23 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 15 лютого 2023 року ( а. с. 44-45 ). 15 лютого 2023 року за вх. № 6381 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю у зв`язку з його необґрунтованістю ( а. с. 48-52 ). Разом до відзиву надано документи ( а. с. 54-99 ). Ухвалою суду від 20 березня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 квітня 2023 року ( а. с. 109-111 ). 12 квітня 2023 року розгляд справи було відкладено на 24.05.2023 року ( а. с. 117-119 ). В судовому засіданні представник позивача\~ - адвокат Гутарін Я.М. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача\~ [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити в позові повністю, оскільки вимоги позивача є безпідставними, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] на сім`ю, що складалася із 6 осіб, до складу якої входив і позивач, 11 березня 2021 року за рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 лютого 2021 року № 132 «Про деякі питання щодо квартирного обліку» отримав ордер № 001723 на чотирикімнатну квартиру, житловою площею 70,3 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 16 червня 2021 року, виданим комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, вказана квартира належить на праві особистої власності громадянину [PERSON] (батькові позивача). Позивач зареєструвався в квартирі 15.03.2021 року, про що свідчать матеріали справи. Заявою від 18.05.2021 р. позивач письмово відмовився від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] , на користь свого батька [PERSON] . Так, частка житлової площі, на яку мав право позивач в цій квартирі, складає 11,716 кв.м. Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 р. відмовлено у взятті на квартирний облік позивачу, [PERSON] , у зв`язку зі вчиненням дій по штучному погіршенню житлових умов шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового приміщення, яким є подання ним заяви від 18.05.2021 р. щодо відмови від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] на користь свого батька [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач вважає безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті його на квартирний облік, оскільки без доведення штучного характеру погіршення житлових умов не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік, що визначено ч. 1 ст. 35 Житлового кодексу України. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 9 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені статтею 34 ЖК УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів (стаття 36 ЖК УРСР). Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів (частина перша статті 36 ЖК УРСР). Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Зазначені норми є загальними до житлових правовідносин. Згідно зі статтею 34 ЖК УРСР та пункту 13 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (далі - Правила) на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до пункту 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що громадянин може бути визнаний таким, що потребує поліпшення житлових умов, якщо за місцем проживання йому належить житло меншої площі, ніж встановлено в даному населеному пункті і передбачено проживання і реєстрація в житловому приміщенні. Як встановлено та зазначено вище, [PERSON] на сім`ю, що складалася із 6 осіб, до складу якої входив і позивач, 11 березня 2021 року за рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 лютого 2021 року № 132 «Про деякі питання щодо квартирного обліку» отримав ордер № 001723 на чотирикімнатну квартиру, житловою площею 70,3 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєструвався у вказаній квартирі 15.03.2021 року, про що свідчать матеріали справи. Так, частка житлової площі, на яку мав право позивач в цій квартирі, складає 11,716 кв.м. Заявою від 18.05.2021 р. позивач письмово відмовився від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] , на користь свого батька [PERSON] . Позивач зазначав, що він потребує поліпшення житлових умов, однак відповідачем йому було відмовлено у взятті його на квартирний облік, обґрунтовуючи тим, що він своєю письмовою відмовою від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] , на користь свого батька [PERSON] , штучно погіршив свої житлові умови, зробивши відчуження. В своєму позові, позивач посилається на те, що відмова від своєї частки в приватизації не є відчуженням, а тому відмова відповідача у взятті на квартирний облік є безпідставною і незаконною, оскільки без доведення штучного характеру погіршення житлових умов не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках призначених для проживання. Відповідно до статті 3 вказаного Закону, приватизація здійснюється шляхом\~ безоплатної передачі громадянам квартири з розрахунку санітарної норми. Якщо загальна площа квартири, що підлягає приватизації, відповідає площі, зазначена квартира передається наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. Відповідно до статті 35 Житлового кодексу України, громадяни, які штучно\~ погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов\~ зникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання і нетрудових доходів, не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. Згідно статті 48 Житлового кодексу України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, визначеної виконавчим комітетом Київської обласної ради для Київської області, це норма до 7 кв.м на одну особу. Тобто громадяни вважаються не забезпеченим житловим приміщенням у разі якщо вони забезпечені жилою площею до 7 кв. м на кожного члена родини. Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, який передбачає те, що на квартирний облік беруться громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень. Відповідно до пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від грудня 1984 року № 470, громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався за роз`ясненнями щодо даного питання до Міністерства розвитку громад та територій України (додаються), які в своїх роз`ясненнях зазначили, що забезпеченість житловою площею для взяття на квартирний облік визначається шляхом розподілу розміру житлової площі, що займає особа або сім`я на число членів сім`ї, що спільно проживають і мають реєстрацію місця проживання в даному житловому приміщенні. Якщо отриманий результат виявляється нижче облікової норми, то особа визнається такою, що потребує поліпшення житлових умов на підставі пункту 1 статті 34 Житлового кодексу України, відповідно якщо отриманий результат виявляється вище облікової норми, то особа не потребує поліпшення житлових умов і не може бути взятою на квартирний облік на підставі пункту 1 статті 34 житлового кодексу України. Оскільки позивачу належало 11,716 кв.м., тому підстав для взяття на квартирний облік позивача не було. До того ж, після переведення квартири в приватну власність, особа, яка не брала участь в приватизації, не має тут своєї частки, але за нею залишається право користування квартирою і зареєстроване місце проживання. Тому, не прийняття участі у приватизації не позбавляє позивача права користуватися вищевказаною квартирою, яка була видана на сім`ю, що складалася із 6 осіб, до складу якої входив і позивач. Слід звернути увагу, що законодавець наголошує не лише на погіршенні житлових умов, але і на штучність характеру такого погіршення. Тобто, маються на увазі свідомі, умисні дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду. Враховуючи вищевикладене та відповідно до згаданих спеціальних норм Закону, суд прийшов до висновку, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради приймаючи рішення від 12 жовтня 2021 року № 693 «Про деякі питання щодо квартирного обліку» в частині відмови у взятті на квартирний облік позивача, керувався тим, що письмова відмова від своєї частки в приватизації квартири [ADDRESS] , на користь свого батька [PERSON] , свідчить про те, що позивач штучно погіршив своє становище житлових умов. Тому, вимоги позивача в частині визнання безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті на квартирний облік [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Оскільки судом не встановлено безпідставності та незаконності відмови відповідача у взятті на квартирний облік позивача, не підлягають задоволенню вимоги останнього і в частині вимог щодо скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 р. в частині відмови взяття на квартирний облік [PERSON] та зобов`язання Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області взяти на квартирний облік, оскільки такі вимоги є похідними. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. \~ Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється\~ у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом\~ на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарг\~ подається до суду, - у відсотковому\~ співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed