Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

14 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідачів на утримання дітей у зв`язку зі зміною його сімейного стану. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що: - за судовим наказом від 10 червня 2019 року на користь [PERSON] з нього стягуються аліменти на утримання їх сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 пррожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття; - за судовим наказом від 19 грудня 2022 року на користь [PERSON] з нього стягуються аліменти на утримання їх доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Його дружини - [PERSON] знаходить у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому фактично перебуває на його утриманні. У зв`язку з тим, що на даний час його сімейний стан змінився, він сплачує на утримання дітей 50% свого заробітку, просить змінити розмір аліментів, що стягуються на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , зменшивши розмір з 1/4 частині з усіх видів заробітку на 1/6 частину. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась у своїй заяві просить суд задовольнити позов про стягнення аліментів в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву проз розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/2150/19 від 10 червня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 09 лютого 2021 року [PERSON] одружився з [PERSON] .. [INFO] народилася дитина - [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/8087/22 від 19 грудня 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з [PERSON] . Отже, у нього на утриманні перебувають двоє дітей, на утримання яких він сплачує свого заробітку (доходу), а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що сімейне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі доньки [PERSON] , у зв`язку з чим змінилося і матеріальне становище, оскільки на її утримання по рішенню суду він також сплачує аліменти в розмірі частки його доходу, також на його утриманні знаходиться дружина [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат, про що він зазначає в позові. Крім того вказує, що починаючи з 19 грудня 2022 року він сплачує аліменти на дітей [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частини, що у сукупності складає 1/2 частку від усіх видів його заробітку. Зазначена обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вищезазначене свідчить про те, що у даній справі встановлено наявність двох самостійних підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану, що повністю відповідає правовим висновкам викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 727/1599/22 від 14 грудня 2022 року. Щодо зменшення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки ним доведено необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дітей саме до розміру 1/6 частки від його доходів. Відтак, суд, враховуючи інтереси двох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вважає, що вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] та на утримання дитини [PERSON] , а саме зменшенню з 1/4 частки всіх видів доходів [PERSON] до 1/6 частки його доходів на кожну дитину окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved