Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

13 січня 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Циганок Р.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] який зареєстрований 18.09.2018\~року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4499. Позовна заява обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, що призвело до припинення шлюбно - сімейних відносин. Вважає, що сім`я існує формально, поновлення шлюбу недоцільно і суперечить її інтересам. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2023 справа надійшла в провадження судді цього ж суду Петрової Н.М. Ухвалою суду від 13.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, які 24.01.2023 усунуто. Ухвалою суду від 24.01.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 01.02.2023 року через електрону адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій вона просить суд надати час на примирення та збереження сім`ї. Ухвалою суду від 13.02.2023 провадження у справі зупинено, сторонам по справі надано строк для на примирення та збереження сім`ї - 3 місяці. Ухвалою суду від 15.05.2023 провадження у справі відновлено та призначено судове засідання. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Циганок Р.О. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом завчасно та належним чином, адвокат Циганок Р.О. надав суду заяву, в якій зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 47-48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась судом завчасно та належним чином, причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань від неї до суду не надходило, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Разом з\~тим судом\~не визнана\~явка відповідача\~обов`язковою\~та враховуючи,\~що відповідач\~не з`явилась\~в судові\~засідання,\~а позивач\~наполягав на\~розгляді справи\~за його\~відсутності,\~суд не\~знаходить передбачених\~процесуальним законом\~підстав для\~відкладення розгляду\~справи і\~вважає за\~можливе розглянути\~справу за\~відсутності відповідача.При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2018 р. згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, подружжя наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б їх інтересам. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки. Зазначене конституційне положення знайшло свій подальший розвиток у Сімейному кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите в цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.53 СК України). Відповідно дост.56 СК Україникожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зіст.110 СК Україникожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних правовідносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що відносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, категорично заперечують проти подальшого збереження сім`ї . За таких обставин позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо залишення відповідачу шлюбного прізвища, суд зазначає наступне. У відповідності до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч.8ст.294 ЦПК України,у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що розривається. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, відповідач до реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] », а після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка « [PERSON] », тому суд приходить до висновку, що вона має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.ч.1, 2\~ст.15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Зазначена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, представником позивача - адвокатом Циганок Р.О. на підтвердження витрат на правову допомогу не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, меморіальний ордер про сплату банком витрат на правову допомогу) тощо. Звернення до суду адвоката, при реалізації права на справедливий суд, передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи надавати правничу допомогу. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову позивачу в стягненні витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, враховуючи положення ст.ст.133,\~141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved