Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Клішковецької сільської ради про визначення місця проживання дітей із батьком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 березня 2020 року було розірвано. Від шлюбних відносин у них народилося двоє дітей донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] , які проживають з ним та перебувають на його утриманні. Зазначає, що з 2012 року його колишня дружина біля дітей не проживає, зв`язок із дітьми не підтримує, фінансово не допомагає, не цікавиться навчанням дітей, в той час як він створив всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Вказує, що він на даний час повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається їхнім вихованням, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. При цьому, зазначає, що він ніколи не перешкоджав матері дітей у спілкуванні з ними та зобов`язується і в подальшому не перешкоджати їхньому спілкуванню. Також вказує, що він віддає спільним дітям свою любов та турботу, велику увагу приділяє їхньому розвитку, окрім відвідин школи, займається із дітьми всім необхідним для їх всебічного розвитку, між ним та дітьми склалися хороші відносини, для них створені найкращі умови і вони забезпечені всім необхідним. Водночас, зазначає, що залишення проживання неповнолітніх дітей з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, оскільки мати також має по відношенню до дітей такі особисті немайнові права і обов`язки як і батько, і жодним чином не втрачає прав заснованих на спорідненості з дітьми. Підтримуючи вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи просив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 19.12.2022 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2023 року закрито підготовче провадження і вказану цивільну справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначивши, що діти проживають з ним, знаходяться на повному його утримання, для них створені всі необхідні умови для належного розвитку та виховання. Мати дітей тривалий час перебуває за кордоном і вихованням дітей не займається, просив задовольнити його позовні вимоги і визначити місце проживання дітей разом з батьком. Представник позивача [PERSON] - адвокат Боднарюк В.І. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом здійснено всіх заходів для належного повідомлення відповідачки, про розгляд справи неодноразово повідомлялася судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без її участі, на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі, оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в судовому засіданні. Представник третьої особи Вілянська Л.І., в судовому засіданні, надала висновок органу опіки і піклування Клішковецької сільської ради, про доцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей біля батька, щодо задоволенні позовних вимог не заперечує. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 березня 2020 року розірвано. За час шлюбних відносин у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.2009 року, та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2007 року (а.с. 9,10). Як встановлено судом, сім`я сторін на даний час розпалась, шлюб між ними розірвано, відповідачка [PERSON] тривалий час перебуває за кордоном, що підтверджується витребуваною судом інформацією щодо перетинання державного кордону України, з якої слідує, що гр. [PERSON] у період з 01.01.2022 року по 14:00 годин 02.05.2023 року неодноразово перетинала державний кордон України, останній раз перетин кордону відбувся 15.02.2023 року, та свідчить про те, що [PERSON] , не проживає постійно за адресою проживання своїх неповнолітніх дітей. Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 25 листопада 2022 року, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Мати малолітніх дітей [PERSON] з 2012 року на території с. Малинці не проживає, та зв`язок із дітьми не підтримує (а.с.5). Довідкою виданою виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області за №766 від 23.11.2022 року підтверджено, що на утриманні [PERSON] знаходяться двоє неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.6). Довідкою виданої виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області за №2457 від 25.11.2022 року, підтверджено що склад сім`ї [PERSON] складають: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO], та мати [PERSON] [INFO] (а.с.7). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Клішковецької сільської ради, який надійшов до суду 15.05.2023 року, яким встановлено, що під час спілкування з дітьми, їхня мати знаходиться далеко від дому, деколи їм телефонує, їхнім вихованням займається батько, який працює, заробляє кошти і забезпечує їх усім необхідним, тому із врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Клішковецької сільської ради від 19.12.2022 року (Протокол №13) та фактичні сприятливі умови проживання дітей, вважають доцільним визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, як встановлено судом, позивач [PERSON] одноосібно займається вихованням неповнолітніх дітей, створив всі умови для проживання, виховання та їх розвитку. При цьому, судом встановлено, що мати дітей [PERSON] за місцем проживання її неповнолітніх дітей не проживає, тривалий час знаходиться за кордоном. Разом з тим, як встановлено судом позивач просить визначити місце проживання разом з батьком двох неповнолітніх дітей, зокрема і свого неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], якому на час розгляду справи виповнилось повних 15 років, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, враховуючи наступне. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Отже, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. З урахуванням зазначеного, встановивши те, що на момент розгляду справи у суді [PERSON] [INFO] виповнилося 14 років, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, слід дійти висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком. Оскільки [PERSON] [INFO] досяг чотирнадцяти років та вільно обирає собі місце проживання, батьки не в праві обмежувати його право вибору місця проживання. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 28 січня 2021року у справі № 753/6498/15-ц. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов висновку часткове задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] , так як це буде відповідати найкращим інтересам дитини. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання [PERSON] [INFO] , то в задоволенні таких слід відмовити у зв`язку із їх безпідставністю. Водночас, суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дитиною, оскільки [PERSON] має по відношенню до дитини такі ж особисті немайнові права і обов`язки як і батько [PERSON] , і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дитиною. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. На підставі викладеного, та

Outcome: partial