Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання сина. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2012 року розірвано. Від шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2012 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину. В подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2016 року розмір аліментів змінено та вирішено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі по 550,00 грн. на кожну дитину. Крім того, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2018 року з урахуванням додаткового рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2018 року розмір аліментів змінено та вирішено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300,00 грн. Позивач зазначає, що коштів у сумі 1300,00 грн. є недостатньо для задоволення навіть елементарних потреб дитини. Вказує, що син потребує періодичного обстеження та процедур для збереження гостроти зору, придбанні окуляр для корекції зору, які замінюються з віком. На підставі вищезазначеного позивач просить суд змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, а у випадку продовження навчання до двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 04.05.2023 року постановлено позовну заяву прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1700,00 грн., оскільки в більшому розмірі можливості сплачувати не має. Також в заяві зазначив про наявність в нього на утриманні ще однієї дитини, про незадовільний стан його здоров`я, а також те, що він на цей час не працює. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.01.2008 року). Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2012 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину. В подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2016 року розмір аліментів змінено та вирішено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі по 550,00 грн. на кожну дитину. Крім того, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2018 року з урахуванням додаткового рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2018 року розмір аліментів змінено та вирішено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1300,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Судом також встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , на цей час проживає з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] , [INFO] , часто скаржиться на головний біль, підвищену температуру тіла без ознак ГРВІ. Також користується окулярами для постійного носіння. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому слід відзначити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13). Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема те, що право на визначення підстави позову є виключеним правом позивача (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а у взаємозв`язку із установленим статтею 12 цього Кодексу принципом змагальності сторін на позивача покладається обов`язок доведення визначеної ним підстави позову. Як видно зі змісту позовної заяви [PERSON] визначила підставою її позову наявність додаткових витрат на лікування дитини, розвиток та навчання. На підтвердження зазначеного позивачем подано до суду виписку з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними, а також в їх сукупності достатніми доказами наявності підстав для стягнення аліментів в заявленому розмірі з огляду на вимоги ст. 192 СК України. Так, відсутні докази того, що покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Так саме не встановлено погіршення матеріального становища, сімейного стану чи стан здоров`я одержувача аліментів. В той же час судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.2018 року відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. При цьому така обставина не була рахована при ухваленні судом рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2018 року з урахуванням додаткового рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2018 року. Також встановлено, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного періодичного лікування, що підтверджується відповідною медичною документацією. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, при визначенні аліментів у новому розмірі суд враховує обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, в якого після ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 23.04.2018 року з урахуванням додаткового рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2018 року народилася донька, відсутність зі сторони позивача достатніх доказів для стягнення аліментів в заявленому розмірі в контексті ст. 192 СК України, а тому з урахуванням вимог ст. 182 СК України, за умов розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1700,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Окремо суд звертає увагу на те, що позивач у своєму позові просить, з-поміж іншого, у випадку продовження навчання дитиною стягувати аліменти до двадцяти трьох років. У зв`язку з цим суд інформує про те, що відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином можливість стягнення аліментів на дитину до досягнення двадцяти трьох років пов`язується виключно з досягненням на момент вирішення спору повноліття та відповідного навчання у навчальному закладі. Зважаючи на відсутність правових підстав для стягнення аліментів до двадцяти трьох років, в задоволенні такої вимоги слід відмовити. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial