Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму майнових збитків у розмірі 50762 грн., моральну шкоду у розмірі 28000 грн., судовий збір у розмірі 2148 грн. витрати на проведення експертизи у розмірі 5500 грн. та витрати на адвокатську допомогу у розмірі 26000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 09 січня 2023 року за адресою [ADDRESS] відбулося залиття квартири №59 (2 поверх) з квартири №63 (3 поверх). Джерело витікання води та винна особа чітко були встановлені співробітниками ОСББ, які в цей момент були присутні та бачили процес залиття на власні очі, про що складено акт. Позивачу було завдано матеріальних збитків майну та особистим речам, відбулося по суті знищення можливості проживати в квартирі. Зважаючи на воєнний час, руйнування та обстріли, залишитися без можливості проживати у власній квартирі - це дуже стресова подія, через яку до відшкодування заявлено також і моральну шкоду. З Єдиного державного реєстру нерухомості стало відомо, що відповідач є власником квартири № 63 , що знаходиться на 3-му поверсі. Відповідно до даних проведеної експертної оцінки ліцензованого оцінювача, збитки, яких зазнала позивач, складають 50 762 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 1520 грн. 78 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 5500 грн. та вартість правничої допомоги. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 29 травня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому вона зазначає що долучені до позову докази не містять належного та допустимого підтвердження неправомірності дій відповідача, які б спричинили залиття квартири позивачки, а відтак вина відповідача недоведена. В підтвердження заявлених позовних вимог позивачем до позову долучено Дефектний акт від 09.01.2023, затверджений Головою правління ОСББ «Культури-3». При цьому, Дефектний акт не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, не відповідає законодавчо- визначеній формі акту залиття у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, отже не доводить вини відповідача. Наведений позивачем розмір збитків, що визначений у розмірі 50762,00 грн. не відповідає обставинам, що визначені у Дефектному акті та є суттєво та умисно завищеним. На підтвердження вказаного відповідачем було замовлено проведення оцінки вартості збитку у виконувача незалежної оцінки ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №620/20 від 17.07.2020). Згідно змісту звіту оцінювача про вартість збитку №1/05-2023 від 17.05.2023, збиток, що виник у зв`язку з залиттям житлового приміщення - 3-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 8289,00 гри.. В судовому засіданні представником позивача позов було підтримано у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити в позові у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 06 листопада 2007 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно з копією дефектного акта від 09.01.2023, складеного комісією у складі: головуючого -керуючої справами Сідоволосої Т.Є., членів комісії Кравченка П.О. - майстра з поточного ремонту будинків, Фролова С.М. - електрика 09.01.2023 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] з квартири 63 . Власник квартири №59 - [PERSON] , власник картири № 63 - [PERSON] . При залитті постраждало: стеля на кухні площею 9кв.м., стеля в туалеті площею 0.9 кв.м., стеля у ванній кімнаті площею 4,08 кв.м., залитий коридор у декількох місцях загальною площею 8,05 кв.м. Залиття відбулось через халатність власника квартири №63 . При обстеженні водопроводних труб в квартирі [ADDRESS] встановлено, що протікання відбулось на кухні з водопроводної труби з-під назової колонки, а вхідний кран на стояку труби холодного водопостачання в квартиру №63 не був перекритий . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Позивачем було долучено до матеріалів справи звіт від 13 лютого 2023 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданої власнику майна №У202/23 трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку вказаного звіту, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна, на дату оцінки 09 січня 2023 становить 50762 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Матеріальними збитками в розумінні закону є, в тому числі, витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто в цьому випадку витрати, пов`язані із виконанням ремонтно-будівельних робіт. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Цивільним кодексом України закріплено загальний принцип повного відшкодування збитків, що випливає з частини третьої статті 22 цього кодексу, якою визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених позивача вимог, беручи до уваги, що дії відповідача призвели до завдання позивачу матеріальних збитків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми матеріальних збитків в розмірі 52762 грн. підлягають задоволенню. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо невідповідності Дефектного акта від 09.01.2023, затвердженого Головою правління ОСББ «Культури-3», вимогам Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, оскільки з доданого акту судом встановлено причини залиття квартири та осіб, які допустили таке залиття, тому суд вважає, що вказаний дефектний акт є належним та допустимим доказом. Крім того, суд зазначає, що позивачем не спростована вартість матеріального збитку визначена у звіті від 13 лютого 2023 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданої власнику майна №У202/23 у розмірі 50762 грн., оскільки наданий представником відповідача звіт про вартість збитку №1/05-2023 від 17.05.2023, відповідно до якого вартість збитку склала 8289 грн, складений лише на підставі документів без візуального обстеження квартири. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначає, що подія залиття її квартири спричинила стресову ситуацію в результаті якої позивач втратила розуміння подальшої долі та виходів з положення, призвели до великої кількості хвилювань та переживань, що в свою чергу привели до емоційного виснаження, поганого сну та відчуття тривоги. Позивач та її родина вимушені були змінити звичний спосіб життя, оскільки житло більше непридатне для проживання без ризику для життя та здоров`я, багато особистих планів довелося переглянути чи взагалі скасувати. Позивач вимушена була присвятити значну частину свого часу оформленню документів, оцінки, спілкуванню з різними організаціями. Ще більшу частину свого часу позивач має присвятити ремонту. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, тривалість зусиль для відновлення своїх порушених прав, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Крім того, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №3 [PERSON] сплатила послуги незалежної оцінки ТОВ «Проексперт» у розмірі 5500 грн. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача у розмірі 52762 грн. суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з залученням суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 5500 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. До матеріалів справи позивачем суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.02.2023 р. №10-02-23, додаток №1 до вказаного договору, відповідно до якого гонорар адвоката склав у виді фіксованої суми 26000 грн. за виконання адвокатом доручення, вказаного в п.1.2 Договору №10-02-23 та квитанцію про сплату суми у розмірі 26000 грн. за юридичні послуги. Проте позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Суд зазначає, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial