Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду суд з позовом до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року задоволено клопотання обвинувачених [PERSON] та [PERSON] про закриття кримінального провадження та звільнення їх від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 статті 191 КК Украіни на підставі 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження було закрите. Позивач зазначає, що він по даній справі був визнаний потерпілим та заявляв цивільний позов, який був залишений без розгляду. Зазначає також, що [PERSON] обвинувачувалася в тому, що скоїла привласнення чужого майна при наступних обставинах: він, [PERSON] , перебуваючи 20.02.2014 року на Майдані Незалежності в м. Києві отримав вогнепальне поранення в голову та різні ділянки тіла. За вказівкою штабу Національного спротиву з метою збирання коштів на лікування, його сестра [PERSON] відкрила в банку рахунок на своє ім`я та надала його штабу для надходження коштів. Зазначає, що оскільки його було направлено на лікування до Німеччини безкоштовно і позитивного прогнозу в лікуванні ніхто не давав, то [PERSON] вирішила привласнити зібрані на лікування кошти. Зазначає, що частина коштів на лікування було переказано на банківський рахунок [PERSON] , а частина їй передана людьми, підприємствами, штабом і т.д. Вказує, що із зібраних на лікування коштів [PERSON] 129688 грн. переказала на картку їхнього батька [PERSON] , а 68502 грн. привласнила, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України. Зазначає, що [PERSON] обвинувачувався в тому, що в період часу з березня по червень 2014 року із коштів переказаних з рахунку [PERSON] зняв з банківського рахунку та привласнив частину коштів, які збиралися на його, [PERSON] , лікування, а саме 15\~100 гривень. Зазначає, що своїми злочинними діями відповідачі заподіяли йому майнову та моральну шкоду. Вказує також, що він визнаний інвалідом ІІ групи і постійно отримує підтримуюче лікування, для чого йому необхідні кошти. Також вказує, що діями відповідачів позивачу заподіяна і моральна шкода, оскільки він отримав і отримує до цього часу додатковий стрес та психологічні страждання. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь 15\~100 гривень відшкодування матеріальної шкоди та 25\~000 гривень відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати за надання професійної правничої допомоги. Також просить стягнути з [PERSON] на свою користь 68 502 гривні відшкодування матеріальної шкоди та 25\~000 гривень відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати за надання професійної правничої допомоги. Від представника відповідачів, адвоката Дикуна І.В., що діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та не відповідають дійсності, а причиною звернення до суду є те, що між сторонами склалися неприязні відносини. Також зазначає, що кримінальне провадження було порушено на надуманих підставах, оскільки [PERSON] подавав заяву від червня 2014 року, згідно якої він не має будь-яких претензій до відповідачів. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Вказує, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі. Від позивача надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач зазначив, що не згідний із запереченнями відповідачів та вважає їх надуманими. Зокрема з приводу пропущеного строку позовної давності позивач зазначив, що такого строку не пропускав і ним був поданий цивільний позов у кримінальному провадженні, який був прийнятий судом, однак у зв`язку з закриттям кримінального провадження був залишений судом без розгляду. Просив відхилити заперечення відповідачів. Від представника відповідачів, адвоката Дикуна І.В., що діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , надійшло заперечення відповіді на відзив на позовну заяву, у якому представник повністю заперечує відповідь на відзив позивача, і вказує, що позивач не надає обгрунтування всього відзиву, а тільки заперечує, що не минув строк позовної давності, з чим представник відповідачів повторно не погоджується та вказує, що позивач підтвердив безпідставність заявленого ним позову. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі через відсутність предмету цивільного позову та спливу строку позовної давності. У поданому до суду доповненні до заперечення представник відповідачів, адвоката Дикун І.В., що діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , вказує, що вина відповідачів в межах кримінального провадження доведеною не була, адже всі кошти, які надходили та передавались для позивача були йому вручені. Зазначив, що відповідачі у межах кримінального провадження свою вину не визнали, тому вважаються невинними. Вказав також, що відповідачі злочину передбаченого ч.1 ст.191 ККУ не вчиняли, тому подання до них цивільного позову є безпідставним. Зокрема представник наголошує на тому, що відповідачі без жодних уповноважень з власної волі збирали кошти для позивача, а також представник, мотивуючи своє заперечення, неодноразово посилається на те, що позивачем була написана розписка про відсутність будь-яких претензій до відповідачів та про те, що грошові кошти позивачу повернуто. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач та представник позивача, адвокат Орешко Л.Л., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задоволити. Представник відповідачів, адвокат Дикун І.В., що діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , у судовому засіданні підтримав попередньо подані заперечення на позовну заяву, наголошував на безпідставності звернення до відповідачів з даним цивільним позовом та просив відмовити у повному обсязі у позовних вимогах позивача як таких, що не є доведені жодними доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачів, дослідивши докази по справі, у їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2020 року клопотання обвинуваченого [PERSON] та обвинуваченої [PERSON] про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності задоволено та було звільнено [PERSON] та [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (т.1, а.с.5-6) Згідно виписки №9 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що [PERSON] за період перебування у медичному закладі з 03.01.2020 р. по 16.01.2020 р., поставлено клінічний діагноз: основний : стійкі наслідки перенесеної важкої ЧМТ (20.02.2014 р.) у вигляді післятравматичної енцефалопатії ІІІ ст. з вираженим цефалічним і церебростенічним с-ми, епілептикоформними нападами (2-3 рази на місяць), когнітивними розладами (т.1, а.с.7). Згідно виписки №12 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] що [PERSON] за період перебування у медичному закладі з 18.10.2019 р. по 04.11.2019 р. поставлено клінічний діагноз: основний: наслідки перенесеної важкої ЧМТ (2014 р. забою г/мозку, перелому кісток черепа з в/мозковою гематомою) з стійким цефалгічним, вираженим вестибулоатактичним і церебростенічним с-ми, епілептикомформними нападами (2-3 рази на місяць) (т.1., а.с.8). Згідно копії виписки з Акціоненого комерційного товариства «ПриватБанк» виданої 2014 році №714768 по карті [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період з 01.02.2014 р. 30.04.2014 р., вбачається, що всього дохід становить 190025,09 грн, а всього витрати за вказаний період 188959,56 грн. (т.1, а.с.12-36). Згідно копії виписки з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» виданої 01.11.2016 року по рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період 01.01.2014 р. 31.12.2014 р., вбачається, що всього було здійснено по даному рахунку 65 транзакцій на суму 132\~670,85 грн. (т.1, а.с. 37-40). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання, що позивач по справі, [PERSON] , її зять, і він був поранений і лікувався, а його сестра [PERSON] збирала гроші йому на лікування, та свідок зазначила, що з тих грошей [PERSON] нічого не дали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання, що [PERSON] прийшов до нього, щоб позичити 100 доларів США на три дні, але гроші позивач не віддавав, а [PERSON] повернув йому 100 доларів США за сина, за позивача, однак точну дату повернення коштів не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання, що позивач є племінником, зазначила, що позивач одразу після Майдану розповідав, що придбав собі хату. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання, що була працівником Печеніжинської селищної ради і була присутня під час того як батько [PERSON] передавав гроші сину [PERSON] , про що позивач розписку написав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання, що її чоловіка, позивача [PERSON] , було поранено 20.02.2014 році в Києві, про що їй повідомили по телефону, потім відповідачка чи її родичі виставили в Інтернеті оголошення, в якому просили гроші на лікування її чоловіка, де був вказаний номер карти відповідача [PERSON] , зазначила, що жодних коштів з тих, що надсилались на карту відповідача, не було витрачено на лікування позивача, відповідачі знімали кошти з карти, але не давали жодних роздруківок, кошти відповідачами повернуті не були. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Посилання представника відповідачів на те, що відсутні підстави для відшкодування витрат, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням відповідачів у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України закрито, а тому їх не визнано винуватими у вчинені кримінального правопорушення, є безпідставними з огляду на таке. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ч.1 ст. 49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо [PERSON] та [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав передбачених 1 ст. 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, витрати від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку як і при ухваленні обвинувального вироку. Суд зазначає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Крім того, згідно ч. 1\~ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення \~її \~цивільного \~права,\~має\~право\~на їх\~відшкодування. Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відтак, суд приходить до переконання, що дослідженими доказами по справі, в їх сукупності, було встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідачів та завданою ними матеріальною шкодою позивачу, яка підлягає відшкодуванню, а позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що протиправними діями відповідачів також завдано позивачу моральну шкоду, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, та слід стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] , 15\~100 (п`ятнадцять тисяч сто) гривень відшкодування матеріальної шкоди та 25\~000 (двадцять п`ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також слід стягнути судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 (три тисячі) гривень, крім того, слід стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] , 68 502 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот дві) гривні відшкодування матеріальної шкоди та 25\~000 (двадцять п`ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також слід стягнути судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 (три тисячі) гривень. \~Також, суд на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено, приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача, [PERSON] , у дохід\~держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору, а також слід стягнути з відповідача [PERSON] , у дохід\~держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору, враховуючи те, що подано позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved