Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

23 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, якою просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 120 000 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 06.08.2012 року по 29.11.2022 року, прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, а також прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті. 29.11.2022 року був звільнений, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України. Під час виконання трудових обов`язків Позивач отримав професійні захворювання, а саме: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого- другого ст.) (J 41.0). Гепертонічна хвороба ІІ ст., ст. 3, СН 0 ст.Ризик 3. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 28 жовтня 2022р., професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ВП Шахта Центральна ДП Мирноградвугілля; ДП ВК Краснолиманська; ПрАТ ШУ Покровське в умовах з впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Тобто Відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п.18 акту розслідування ПЗ. Позивач вважає, що вина відповідача полягає в тому, що згідно діючого законодавства статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 вказаного Закону несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров`я та працездатність з вини відповідача, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Так, 17.11.2022 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи, безстроково. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань продовжує і зараз, що підтверджується виписками із медичної карти та епікризами, виписка №919, медичний висновок від 19 жовтня 2022 року №38/950 та довідки №120016, №154, довідка до акта огляду медико-соціального експертною комісією №217875, доданих до позовної заяви. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Позивач зазначає, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування, не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання, з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану здоров`я, стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 120 000 грн. Крім того, позивач вимушений був звернутися за правничою допомогою до Адвокатського Бюро «Молчанової Наталії». За його зверненням позивачу було надано консультації, ознайомлення з документами, складанням позовної заяви, формування, засвідчення та подання позову до суду, представлення інтересів позивача в суді. Між позивачем та Адвокатським Бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правової допомоги 14/02/23 від 15 лютого 2023 року. У відповідності до умов цього договору вартість послуг адвоката складає 10000,00 грн., які позивач сплатив 16.02.2023 року. Даний факт підтверджується актом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордеру. Вартість правничої допомоги була визначена з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача по справі, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Орієнтовний розмір судових витрат складає 10000,00 грн., з яких 10000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 31 березня 2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 31.03.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. 29 березня 2023 року від представника відповідача адвоката Львова Андрія Леонідовича до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. За весь період роботи на підприємстві позивач жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив, за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. І тільки після звільнення, у зв`язку із виходом на пенсію, позивач виявив у себе низку професійних захворювань. Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Крім того, представник відповідача наголошує суду на тому, що позивач не позбавлений права на працю та не позбавлений засобів до існування, оскільки отримує пенсію, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 30 березня 2023 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Молчанової Н.В. у якій остання наголосила суду, що згідно Виписки №919 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, в п.4 зазначено, що останнім місцем роботи позивача є Приватне акціонерне товариство Шахтоуправління Покровське, стаж в шкідливих умовах праці 13 років 5 місяців. Тобто, Позивач працював на підприємстві ПРАТ «ШУ«ПОКРОВСЬКЕ», що також підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] . На думку позивача, моральна шкода заподіяна йому внаслідок професійного захворювання яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Відповідач наголошує на тому, що позивач при працевлаштуванні до Відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації відповідача даний факт, але в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) П-4 від 28 жовтня 2022р., комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у Позивача виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське». Відповідач посилається на те, що Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, але позивач вважає, що у відповідача не достатньо сучасні засоби індивідуального захисту та прогресивні технології відповідно до ст.153 КЗпП. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці роботодавець зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може надати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Якщо відповідач стверджує, що жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Але, відповідач не повідомляв центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може надати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Аналогічні вимоги передбачені ст.21 Закону України «Про охорону праці». У зв`язку із зазначеним, представник позивача наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. 24 квітня 2023 року через систему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Львовим А.Л. подано клопотання про укладення Мирової угоди та затвердження її судом, у якій останній зазначає суду, що 11 квітня 2023 року між ПРАТ ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» та [PERSON] підписано Мирову угоду по справі № 204/2575/23, відповідно до якої сторони дійшли порозуміння й згоди щодо предмету цього спору, тому просить суд затвердити Мирову угоду та закрити провадження по справі. 05 травня 2023 року представник позивача адвокат Молчанова Н.В. звернулась до суду із заявою про укладення Мирової угоди та затвердження її судом до якої в якості додатку долучила оригінал Мирової угоди по справі №204/2575/23 від 11 квітня 2023 року. Проте, 31 травня 2023 року представник позивача адвокат Молчанова Н.В. через систему «Електронний суд» подала клопотання про відмову в затвердженні мирової угоди. У клопотанні остання зазначила суду, що після ретельного вивчення запропонованої мирової угоди та розгляду всіх важливих аспектів, позивач та його представник дійшли висновку, що вони не відповідають інтересам позивача та його потребам. Вирішуючи питання щодо можливості затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.7 ст.49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Як зазначено у постановах Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 285/2053/16-ц (провадження № 61-10009 св 18), від 19.10.2020 у справі № 496/1404/17 (провадження № 61-3332св19): мирова угода це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами. Відповідно до ч.5 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє. Враховуючи наявність у матеріалах справи заяви представника позивача про відмову у затвердженні мирової угоди, суд дійшов висновку, що умови такої мирової угоди суперечать інтересам [PERSON] та порушують його права, що відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України є підставою для відмови у затвердженні мирової угоди. Вирішуючи вимогу позивача щодо відшкодування моральної шкоди, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебував у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» з 06.08.2012 року по 29.11.2022 року прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, а також прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, та 29.11.2022 року був звільнений, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується відомостями з трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.26-27). Отже, позивач працював на підприємстві відповідача близько 10 років. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 28 жовтня 2022, причиною виникнення хронічного професійного захворювання за такими обставинами: професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ВП Шахта Центральна ДПМирноградвугілля; ДП ВК Краснолиманська; ПрАТ ШУ Покровське в умовах з впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 28 жовтня 2022 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 8,6 -196,8 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 84 - 90,3% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 194,4 - 298,4Вт, при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 89 - 116,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40кг при нормативному значенні 80 дБА; Робоча поза в нахиленому положенні більше 30022 - 30% зміни при нормативному значенні до 300 - 25% зміни. Нахили корпусу - фактичне значення 140- 230 разів, при нормативному значенні 50 - 100 разів. [PERSON] встановлено професійні захворювання: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово -тонічним та больовим синдромами (М54.1). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого- другого ст.) (J 41.0). Гепертонічна хвороба ІІ ст., ст. 3, СН 0ст. Ризик 3. З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №120016 від 17.11.2022 року (а.с.8) та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №217875 від 17.11.2022 року (а.с.14) вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно, всього 65% по сукупності профзахворювань, з 17.11.2022 року безстроково, потреба у медичній та соціальній допомозі медикаментозне лікування по профзахворюваннях та санкурлікування по профрадикулопатії, протипоказана важка праця, підстава Акт огляду МСЕК №1257. З вказаної довідки також вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання. На підтвердження третьої групи інвалідності, [PERSON] 05.12.2022 року безстроково видано посвідчення № [NUMBER] (а.с.21). Вищезазначене підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 19 жовтня 2022 року №38/950 (а.с.16) та повідомленням про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 від 19.10.2022 року (а.с.20) у яких зазначено, що [PERSON] , [INFO] , встановлений наступний діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово -тонічним та больовим синдромами (М54.1). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого- другого ст.) Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою №919 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , виданої ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» (а.с.10,11), згідно якого позивач має постійні скарги на стан здоров`я та вимушений був періодично проходити амбулаторне лікування. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі статтею 38 Гірничного закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю. У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Звертаючись у лютому 2023 року до суду з даним позовом [PERSON] посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 120000 грн. Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать встановленим обставинам справи, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 28 жовтня 2022 року, комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у [PERSON] виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі. При цьому, позивач безперервно працював на підприємстві відповідача близько десяти років, а саме з 06.08.2012 року по 29.11.2022 року. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії, важкість праці, робоча поза, виробничий шум. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково. Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності первинно в загальному розмірі 65%, необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили зміни у способі життя, і таким чином [PERSON] завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я, тобто втратив своє постійне джерело доходу та роботу, на якій працював дуже тривалий час, а саме близько десяти років. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними. Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 100000 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 100000 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 грн. х 4 = 26 800 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. За таких обставин, моральна шкода у розмірі 100000 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15 лютого 2023 року між [PERSON] та адвокатським бюро «Молчанової Наталії» було укладено договір №12/02/23 про надання правової (юридичної) допомоги, предметом якого сторони визначили, що замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів замовника в судах України першої, апеляційної та касаційної інстанції. Відповідно до п.4.2 договору вартість послуг з ведення справи в суді 1-ої інстанції становить 2000 грн. за годину роботи (а.с.12-13). Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу було надано Акт наданих послуг по договору про надання правової допомоги 14/02/23 від 15 лютого 2023 року за яким підлягає сплаті 10000 грн. (а.с.7); квитанцію до прибуткового касового ордера №21/02 від 21 лютого 2023 року за яким [PERSON] сплатив адвокатському бюро «Молчанової Наталії» 10000 грн. (а.с.15). Крім того, позивачем надано розрахунок витрат на правову допомогу по договору правової допомоги 14/02/23 від 15 лютого 2023 року загальною сумою на 10000 грн. (а.с.23) та погодинну тарифікацію адвокатських послуг згідно якого надані адвокатом послуги на момент подачі позову до суду складають: -ознайомлення з документами 30 хв. 1\~000 грн.; -складання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 150 хв. 5\~000 грн.; -формування та подання позову до суду 30 хв. 1\~000 грн.; -представництво інтересів позивача у суді першої інстанції 90 хв. 3\~000 грн. Проте, за наявності перелічених документів, наданих позивачем та його представником, не можна достовірно встановити, що фактично [PERSON] сплатив грошові кошти адвокатському бюро «Молчанової Наталії» за надання правової допомоги, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, а саме, акт приймання-передачі наданих послуг, що унеможливлює встановити, що зазначені витрати були понесені позивачем саме у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою. Крім того, погодинна тарифікація адвокатських послуг, що міститься в матеріалах справи, лише передбачає «послуги, які заплановано надати замовнику під час розгляду справи у суді І інстанції», а тому, не є витратами, в розумінні ст.ст.137,141 ЦПК України. Так, згідно п.6 розрахунку витрат на правову допомогу по договору правової допомоги 14/02/23 від 15.02.2023 року адвокат Молчанова Н.В. зазначає про «представництво інтересів позивача у суді першої інстанції» в одиниці виміру 90 хв. із зазначенням ціни вартості за годину 2\~000 грн. на загальну суму 3\~000 грн., проте з матеріалів цивільної справи вбачається, що було ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а отже будь-яких судових засідань за участю адвоката Молчанової Н.В. не відбувалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем саме витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 100 000 грн., а позивач на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial