Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Адвокат Акулов Євген Валерійович який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є дружиною покійного [PERSON] , що помер [INFO] . Смерть [PERSON] настала у зв`язку з нещасним випадком на виробництві відповідача, який стався 07.10.2022 року о 03.00 годині при виконанні трудових обов`язків. Причиною настання нещасного випадку стало порушення підприємством технологічного процесу, а також невиконання вимог інструкції з охорони праці та відповідних правил. Окрім цього, актом службового розслідування від 30.11.2022 року не встановлено вину [PERSON] у настанні нещасного випадку під час виконання ним своїх службових обов`язків, а відповідний нещасний випадок стався саме через недотримання підприємством належних умов охорони праці та правил безпеки. У зв`язку з передчасною смертю [PERSON] було завдано моральної шкоди позивачці, яка полягає в тому, що вона відчуває постійні моральні страждання , наслідком яких є порушення нормальних життєвих зв`язків, що позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває моральні страждання та відчуває почуття розпачу та тривоги. Просив стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві у розмірі - 536 000 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» Світлана Литвиненко скористалася правом подання відзиву в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що обов`язковою умовою при винесенні рішення, повинно бути встановлено, що [PERSON] на час смерті чоловіка [PERSON] мешкали разом з ним однією сім`єю. Однак стороною позивача не надано жодного доказу, а свідоцтво про шлюб не може бути достатньою підставою на підтвердження вказаної обставини. Крім того не доведено факт спричинення моральної шкоди позивачки, а також не обґрунтована належним чином сума моральної шкоди в розмірі 536 000 гривень. Документи на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами перенесення позивачем моральних страждань, а стосуються лише нещасного випадку, що стався з її чоловіком [PERSON] .. Вказала, що з 23.05.2020 року моральна шкода в розмірі вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року визначається з урахуванням необхідності утримання податку з доходів фізичних осіб. У зв`язку з чим, наполягали на врахуванні судом норм податкового законодавства та судової практики по їх вірному застосуванню та зауважуємо, що у разі стягнення з відповідача суми відшкодування моральної шкоди у сумі більшій за 26 800 ( 6 700 Х 4) така сума моральної шкоди визначається з урахуванням необхідності утримання податку з доходів фізичних осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 24.02.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12). У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначено: [PERSON] ( а.с. 13). За відомостями трудової книги [PERSON] перебував у трудових відносинах з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» з 05.07.2004 року ( а.с. 17-20). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 14). У відповідності довідки про причину смерті зазначено, що причиною смерті [INFO] [PERSON] стало зачеплення, роздавлення, стиснення в об`єкті або між об`єктами ( а.с. 15). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2458 від 10.10.2022 року смертю [PERSON] настала внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом (а.с. 16). У зв`язку з нещасним випадком на підприємстві відповідача було складено акт форми Н-1/П від 30.11.2022 року про розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 07.10.2022 року о 03.00 годині з [PERSON] причинами настання нещасного випадку є: основна організаційна - порушення технологічного процесу; супутні причини - невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків. Комісія з розслідування нещасного випадку дійшла до висновку, що нещасний випадок зі смертельним наслідком з в.о. майстра гірничої дільниці № 5 шахти «Козацька» з [PERSON] пов`язаний з виробництвом ( пункт 7 акту) ( а.с. 21-34). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» встановлено: державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приписами частини 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ч.2 ст. 152 КЗпП України, ст.17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - чоловіка, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - дружині померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частковому розмірі. Суд критично ставиться до доводів представниці відповідача, що не надано доказів мешкання разом однією сім`єю. Ст. 3 Сімейного кодексу України встановлює, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже ця обставина презюмується. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивачки, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивачка втратила близьку людину, залишилася без моральної підтримки, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою чоловіка в молодому віці та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 320 000 гривень. Щодо посилань на оподаткування суми моральної шкоди суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті чоловіка, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеню, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Щодо судових витрат. Позивачку згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 3 200 гривень.

Outcome: partial