Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», за участю третьої особи - Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив: -зняти арешт, накладений на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 06.08.2010 року. АН № 342431, прийнятої першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (Главацький Ю. А., № В-11/949), зареєстрований 21.08.2010 року за № 10168885 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. -встановити порядок виконання рішення, за яким вказане рішення суду є підставою для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження - реєстраційний номер обтяження 10168885; зареєстровано: 21.08.2010 11:22:52 за № 10168885 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048) 717-52-12; Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН № 342431, 06.08.2010, перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Главацький Ю. А. № В-11/949; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Власник: [PERSON] ; Обтяжувач: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Код: 35048879, 65102, Одеська обл., м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, тел. (048) 734-93-95; 734-93-93; 734-93-94; Заявник: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Код: 35048879, 65102, Одеська обл., м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36-Г. Свої вимоги обґрунтував тим, що з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого май позивачу стало відомо, що на невизначене майно, і його нерухоме майно було накладено арешт. Про накладений арешт позивачу стало відомо 20.09.2019 року, коли було прийнято рішення про державну реєстрацію його права власності, індексний номер 48773759, на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницьї області від 29.08.2017 року у справі № 147/383/17. Підставою накладення арешту є постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН № 342431, 06.08.2010 року, прийнята першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (Главацький Ю. А., № В-11/949). 21.08.2010 року обтяження майна було зареєстроване за № 10168885 реєстратором Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиі України. Позивач вказує про те, що з листа Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.02.2021 року № 3889 вбачається, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні дані стосовно виконавчо провадження у відношенні позивача, при примусовому виконанні якого накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АН 342431 від 06.08.2010 року, яку видав Перший Суворовський відділ держаної виконавч служби Одеського міського управління юстиції. Паперові матеріали виконавчого провадження при примусовому виконанні якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 342431 від 06.08.2010 року, яку видав Перший Суворовський відділ держаної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на даний час знищено. Позивач зазначає про те, що у звязку з тим, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на його майно, було закінчено, то вказаний арешт має бути знятий. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2021 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.04.2020 року на 10год. 15хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 29.11.2021 року на 11год. 15хв. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. До суду від представника - адвоката Гніздовської Г.М. надійшло письмове клопотання, яке міститься в матеріалах справи, в якому позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, також просила суд розгляд за відсутності позивача та його представника (арк.сп. 172-173). У судове засідання представник відповідача - ПАТ «Родовід банк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні (арк.сп.34-38). У судове засідання представник третьої особи - Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУ МЮ (м. Одеса) не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмове клопотання, яке міститься в матеріалах справи, в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп. 178). Також в матеріалах справи, містяться письмові заперечення представника Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУ МЮ (м. Одеса) на позов, в яких зазначено про те, що позов є не обгрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню (арк.сп.175-176). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 06 серпня 2007 року між [PERSON] та AT "РОДОВІД БАНК" було укладено кредитний договір №40.3/МБ-016.07.1 ДУ№1 (арк.сп.40-43) В забезпечення виконання зобов`язань Позичальником за кредитним договором №40.3/МБ-016.07.1 ДУ№1, між AT "РОДОВІД БАНК" та [PERSON] було укладено договір поруки (арк.сп.44-45). Даний договір поруки є чинним, у судовому порядку [PERSON] не оскаржувався. У зв`язку з порушенням умов виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором №40.3/МБ-016.07.1 ДУ№1, AT "РОДОВІД БАНК" у 2009 році звернувся до Суворовського районного суду м. Одеса з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Суворвоського районного суду м. Одеси від 14.09.2009 року позовні вимоги ВАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено (арк.сп.30-31).. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Родовід Банк» 184 645 грн. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь на користь держави 1 450,87 грн. На підставі вказаного рішення суду, було видано виконавчий документ. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом: 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника: 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням: 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. Таким чином, порядок зняття арешту по завершеним виконавчим провадження чітко визначено у п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Судом встановлено про те, що позивачем не було надано документів, на підставі яких можливе зняття арешту, відповідно до положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», також не було надано підтверджень про сплату заборгованості за виконавчим листом № 2-1639/09 та про сплату виконавчого збору та витрат. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, про те, що позивач [PERSON] не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Родовід банк», за участю третьої особи - Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed