Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що на розгляді в Дрогобицькому міськрайонному суді знаходилась справа №438/578/18 по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №12017140100000887 від 08.12.2017 року про обвинувачення [PERSON] за п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, [PERSON] за п.п.1,6,12ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України. Зазначає, що в результаті злочинних дій, вчинених [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] , спрямованих на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів потерпілому [PERSON] було спричинено не менше 13 ударів, що призвело до його смерті, а потерпілій [PERSON] було нанесено не менше 15 ударів, що також призвело до її смерті. У подальшому, вбивши [PERSON] та [PERSON] з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, неповнолітній [PERSON] та [PERSON] з викраденим майном втекли з місця вчинення злочину. Вказує , що вона - позивач по даній справі, є матір`ю жорстоко вбитого [PERSON] , [INFO] , та була визнана судом потерпілою з врахуванням вимог ч. 6 ст. 55 КПК України. Страшні злочини, вчинені [PERSON] і [PERSON] , заподіяли їй значну моральну шкоду, зокрема умисне вбивство її єдиного сина завдали їй та її родині непоправної втрати, залишивши її назавжди одинокою, позбавило сенсу подальшого життя, вона ніколи не зможе повернутись до попереднього життя. Син був опорою для неї, надіялась на його допомогу в старості так як інших дітей у неї не має. Після смерті сина постійно відчуває запаморочення, нервові переживання, неврози, стривоженість та дискомфорт, безсоння, неприємні сновидіння. ЇЇ постійно мучить питання: чим керувались обвинувачені, вчиняючи такий жорстокий злочин. Біль, пов`язаний зі смертю сина не залишає її. Після смерті сина змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. Таким чином, внаслідок злочинних дій обвинувачених [PERSON] та [PERSON] їй були заподіяні вказані вище моральні страждання та у зв`язку з протиправним, умисним заподіянням смерті її сину вона пережила, переживає, та буде переживати душевні страждання. Розмір заподіяної моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань становить 3 000 000 грн., які підлягають відшкодуванню солідарно відповідачами у повному обсязі. 28.02.2023 року суддею направлено запит до Відділу - Центру надання адміністративних послуг Трускавецької міської ради Львівської області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 14.03.2023. Ухвалою від 14.03.2023 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання на 06 квітня 2023 року. 06.04.2023 представником [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Ставрук Н.З. подано відзив на позовну заяву. Згідно письмового відзиву, відповідачі [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказують на те, що кримінальне правопорушення, яким було завдано шкоди цивільним позивачам, було вчинене [PERSON] у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, більше того, в ході судового розгляду до набрання вироком законної сили [PERSON] досяг повноліття, а відтак останній самостійно несе цивільно-правову відповідальність, а шкода має відшкодовуватися ним на загальних підставах. [PERSON] не несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями її сина [PERSON] . Щодо суми моральної шкоди зазначають, що позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідачів компенсації за заподіяну ними моральну шкоду, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її розміру. Звертають увагу суду на те, що [PERSON] свою вину у вчинені злочину визнав повністю. Тобто, останній не заперечує свого обв`язку відшкодувати заподіяну шкоду, однак вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн. необгрунтованим та явно завищеним і не заперечує щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., які мають бути стягнуті солідарно з обох засуджених. 06.04.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Щодо розміру моральної шкоди повідомляє наступне. Обставини умисного, з корисливих мотивів, звірячого, жорстокого вбивства її сина [PERSON] , а також [PERSON] та вчиненого щодо них розбійного нападу, поєднаного з проникненням у приміщення, у вечірній час 07 грудня 2017 року скоєних неповнолітнім [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] , діючи за попередньо розробленим планом, у магазині «Комп`ютерний всесвіт» у місті Борислав Львівської області шляхом спричинення, зокрема, [PERSON] трьох ударів металевою трубою по голові та не менше 13 ударів ножем по голові, обличчі, шиї, передній частині грудної клітки та інших життєво важливих органах доведені вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року стосовно [PERSON] і [PERSON] , а також ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 01.12.2021 та постановою Верховного Суду від 07.02.2023 в справі №438/578/18. Є очевидним, і не потребує надання жодних додаткових доказів з врахуванням положень частини 6 статті 82 ЦПК України, що страшні злочини, вчинені цими особами, завдали їй непоправної втрати, так як після 07.12.2017 через смерть єдиного сина вона залишилася назавжди одинокою, та з цього дня по даний час відчуває і точно ще буду відчувати щодня до кінця свого життя щоденну біль з дня отримання звістки про смерть сина. Зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно цих осіб тривав більше ніж 4 роки 6 місяців та протягом всього періоду часу вона, будучи постійно присутньою на судових засіданнях у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, продовжувала відчувати моральні та психологічні страждання. Зсилається на те, що вона обґрунтувала ті неповоротні та негативні зміни у її житті через убивство сина та вчинений щодо нього розбійний напад, порушення її нормального ритму життя та суспільних зв`язків, що вплинуло на нормальну реалізацію її здібностей в суспільстві та погіршення стану здоров`я, враховуючи характер і обсяг її немайнових втрат. А відтак вважає, що заявлена нею до стягнення заподіяна моральна шкода в розмірі 3 000 000 гривень є розумною, виваженою, співмірною та справедливою. Щодо залучення до справи як відповідача [PERSON] повідомляє наступне. Оскільки на час вчинення інкримінованих злочинів і на час подачі позову [PERSON] , [INFO] був неповнолітній, тому в позовній заяві вказала, що заподіяна їй моральна шкода відповідно до норм ст. 1179 ЦК України також підлягає стягненню з його матері [PERSON] . Поряд з цим, з врахуванням положень статті 62 КПК України, у позовній заяві відповідачами були вказані [PERSON] , [PERSON] і мати останнього - [PERSON] . Також звертає увагу на те, що у неповнолітнього на час вчинення злочинів та на час подачі позову [PERSON] було відсутнє майно для відшкодування завданої моральної шкоди, з врахуванням положень частин 1 та 2 статті 1179 ЦК України та з врахуванням презумпції вини завдавача шкоди, нею до участі в справі як співвідповідач була залучена його мати - [PERSON] . На підтвердження доводів про правильність залучення до справи як співвідповідача [PERSON] та наявність підстав для стягнення з неї заподіяної моральної шкоди звертає увагу, що в ухвалі Верховного Суду від 07.02.2023 в справі №438/578/18 з цього приводу вказано, що місцевий суд, розглядаючи дане кримінальне провадження щодо [PERSON] та [PERSON] дотримався вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільних позовів. Отже, у цьому випадку Верховний Суд фактично погодився з доводами її позовної заяви і з якими погодився Дрогобицький міськрайонний суд про наявність підстав для стягнення з [PERSON] завданої її сином моральної шкоди, оскільки згідно з вироком суду першої інстанції стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] в її користь 3 000 000 гривень, заподіяної моральної шкоди. 06.04.2023 підготовче судове засідання було відкладено на 21.04.2023 для забезпечення учасникам справи право на ознайомлення з відповіддю на відзив та подачі заперечень. Ухвалою від 21.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 18.05.2023. У судовому засіданні позивач надала пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задоволити. Представники відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокати Дурич Я.В., Ставрук Н.З. в судовому розгляді позов не визнали, заперечили проти задоволення позовних вимог, вважаючи такі необґрунтованими, надали пояснення, що аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову щодо [PERSON] відмовити в зв`язку з безпідставністю. Не заперечували щодо стягнення з [PERSON] 500000 грн. заподіяної моральної шкоди. Відповідач [PERSON] налійдслав суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд у його відсутності. Заперечень чи відзиву на позов не подавав (а.с. 93). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріалами справи встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року [PERSON] засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115, КК України із застосуванням статті 70 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі. Згідно цього ж вироку [PERSON] засуджено за ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням статті 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат. Даний вирок залишено без змін ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 01.12.2021. Постановою Верховного Суду від 07.02.2023 в справі №438/578/18 вирок в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У результаті злочинних дій, які мали місце у вечірній час 07 грудня 2017 року у магазині «Комп`ютерний всесвіт» у місті Борислав Львівської області, вчинених неповнолітнім [PERSON] , за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] , спрямованих на умисне вбивство двох осіб, з корисливих мотивів, потерпілому [PERSON] було спричинено не менше 13 ударів, що призвели до його смерті, а потерпілій [PERSON] було нанесено не менше 15 ударів, що призвели до її смерті та заподіяли Отже, обставини умисного, з корисливих мотивів вбивства [PERSON] , який був сином позивачки, а також [PERSON] , та вчиненого щодо них розбійного нападу, поєднаного з проникненням у приміщення, у вечірній час 07 грудня 2017 року, скоєних неповнолітнім [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] , які діяли за попередньо розробленим планом, у магазині «Комп`ютерний всесвіт» у місті Борислав Львівської області, шляхом спричинення, зокрема, [PERSON] трьох ударів металевою трубою по голові та не менше 13 ударів ножем по голові, обличчі, шиї, передній частині грудної клітки та інших життєво важливих органах доведені вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року стосовно [PERSON] і [PERSON] , а також ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 01.12.2021 та постановою Верховного Суду від 07.02.2023 в справі №438/578/18. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А тому, враховуючи такі положення частини 6 статті 82 ЦПК України, не потребують доказування і є доведеними обставини справи, за яких 07.12.2017 [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] , вчинив умисне вбивство, з корисливих мотивів та розбійний напад стосовно [PERSON] - сина позивачки. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] . Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 вказаної статті моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частинами 3 та 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З роз`яснень, викладених в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 9 постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Суд погоджується з доводами позивачки про те, що вчинення [PERSON] та [PERSON] особливо тяжких злочинів - вбивство двох молодих людей, змусило її пройти важку процедуру захоронення і нанесли їй глибокі моральні страждання. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають і будуть вимагати в подальшому значних компенсаторних можливостей задля їх подолання. Що стосується заперечень відповідачки [PERSON] в частині недоведення позивачкою розміру завданої їй моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Так, в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які...зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. В своїй постанові від 27 вересня 2017 року, справа № 369/5585/15-ц (№ 6-1435цс17 ) Верховний Суд України вказав: «Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично поклали на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права на таємницю телефонного спілкування, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Конституцією України. Суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію». Отже, вбивство найріднішої людини (хоч і вчинене з необережності), неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 462/6463/16-ц, «...призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц». Таким чином, у вказаній категорії справ, визначення розміру моральної шкоди, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Що стосується заперечення відповідачки [PERSON] в частині стягнення заподіяної моральної шкоди, оскільки її син досяг повноліття, суд виходить з того, що згідно статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. У той же час, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин. Наведене також вбачається з правових позицій наведених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі № 910/19960/15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17. На час ухвалення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року, який залишений без змін в частині визнання винуватості [PERSON] і [PERSON] та призначення їм покарання з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 01.12.2021 та ухвали Верховного Суду від 07.02.2023 (крім вирішення цивільних позовів), [PERSON] , [INFO] був неповнолітній. А тому, в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини 2 статті 1179 ЦК України і не застосовуються положення частини 3 статті 1179 ЦК України. Наведене свідчить про підставність стягнення шкоди з матері [PERSON] - [PERSON] . При цьому, суд враховує, що у неповнолітнього на час вчинення злочинів та на час вирішення цивільного позову [PERSON] було відсутнє майно для відшкодування завданої моральної шкоди, з врахуванням положень частин 1 та 2 статті 1179 ЦК України та з врахуванням презумпції вини завдавача шкоди, відповідальність за шкоду, завдану неповнолітнім, повинна нести його мати [PERSON] . Суд бере до уваги те, що в ухвалі Верховного Суду від 07.02.2023 в справі №438/578/18 вказано, що місцевий суд, розглядаючи дане кримінальне провадження щодо [PERSON] та [PERSON] дотримався вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільних позовів, стягнувши солідарно з [PERSON] і [PERSON] в користь [PERSON] 3 000 000 гривень, заподіяної їй моральної шкоди. Разом з тим, суд враховує, що статтею 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Частиною 2 ст. 1190 ЦК України, за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань позивача, зокрема те, що остання втратила єдиного сина, а також існування постійних страждань від болі та безповоротності втрати рідної особи, що у свою чергу, викликало для позивача інші негативні наслідки, зокрема порушення звичайних життєвих зв`язків та її душевних переживань, відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачки неможливо, а тому з урахуванням ступеня вини відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , які вчинили умисний особливо тяжкий корисливий злочин, за попередньою змовою групою осіб, та відповідачки [PERSON] , яка в силу положень ч. 2 ст. 1179 ЦК України несе відповідальність за дії вчинені неповнолітнім сином, характер вчиненого та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн., при цьому визнаючи такий розмір достатнім для сатисфакції та відшкодування душевних страждань позивачки. Крім цього, суд, при винесенні рішення, враховує правову позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду викладену в постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 1-кп/95/2014 та Верховного Суду - в постанові від 01 листопада 2022 року в справі №553/3289/17. Відповідно до п. 6 ч. 1 під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачів (з врахуванням розміру задоволеного цивільного позову щодо кожного) необхідно стягнути по 13420 гривень судового збору в дохід держави.

Outcome: approved