Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує наступним. [INFO] , померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2021 року. Спадкоємцями померлої за законом є її син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 травня 1976 року та чоловік - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 жовтня 1974 року. Позивач у строки встановлені ст. 1270 Цивільного кодексу України звернувся до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Лозняк С.В. з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Лозняк С.В. від 22 листопада 2021 року, Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки Позивачем не надано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Відповідач [PERSON] своїм правом на прийняття спадщини у строки встановлені ст. 1270 ЦК України не скористався. Обгрунтовуючи рішення щодо відмови у оформленні спадщини приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Лозняк С.В. вказано, що згідно наданих документів, зокрема довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 1371 від 05 грудня 2021 року, вбачається, що на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] право власності не зареєстровано. Крім того, згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 29-10-0-.331-878/2-21 від 27 липня 2021 року вбачається, що в архіві управління другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку, по розташована за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не обліковується. Одночасно, як вбачається із технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його побудовано у 1987 році, а відповідні надвірні господарські будівлі та споруди у 1968, 1970, 1991, 2004 роках. Тобто, на момент виникнення у померлої [PERSON] прав на спірне нерухоме майно: 1968 - 2004 роки діяло законодавство, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Відтак, право власності [PERSON] на нерухоме майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - було дійсним, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім того, як вбачається з листа Бучанської районної державної адміністрації Київської області від 05 липня 2021 року № 05-06/346, [PERSON] згідно рішення Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 серпня 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2337 га за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення, [PERSON] отримано державний акт про право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 071381 від 08 квітня 2000 року, який на момент смерті останньої є втраченим, при цьому другий примірник вказаного державного акту в Головному управлінні Держгеокадастру в Київській області не зберігся. Враховуючи, що позивач є сином померлої та спадкоємцем за законом, не заявляв відмову від спадщини, а також враховуючи те, що [PERSON] за час життя не оформила право власності на житловий будинок, документи про право власності на земельну ділянку втрачені, що унеможливлює оформлення спадщини у позасудовому порядку вважає, що єдиним способом захисту порушеного права є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 2237 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері - [PERSON] . Враховуючи зазначене\~вище позивач\~просить суд\~визнати за\~ним [PERSON] \~( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, що складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. А », погреб літ. «Г», вбиральні літ. «Е», гаража літ. «Ж», навісів літ. «З», «К», господарського блоку літ. «И», теплиці літ. «Л», огорожі № 1, 2, колодязя № 3, вигрібної ями № 4, 5, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового линку, господарських будівель і споруд, площею 0,2237 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву позов визнав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник відповідач Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, подав до суду письмову заяву, в які \~ \~ \~ \~ просить розглянути справу без участі її представника на розсуд суду за наявними документами в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] , померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2021 року. Спадкоємцями померлої за законом є позивач її син - [PERSON] , [INFO] та відповідач її чоловік [PERSON] , [INFO] . Позивач - [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Лозняк С.В. з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Відповідачем [PERSON] подана до нотаріуса заява про відмову від прийняття спадщини, яка складалась з об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Лозняк С.В. від 22 листопада 2021 року, Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки Позивачем не надано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. В постанові приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Лозняк С.В. від 22 листопада 2021 року вказано, що згідно наданих документів, зокрема довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 1371 від 05 грудня 2021 року, вбачається, що на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] право власності не зареєстровано. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , успадкований [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину № 3364 від 18.11.1974 року, після смерті матері - [PERSON] . В подальшому, [PERSON] видано свідоцтво на будівництво, перебудову індивідуального житлового будинку, на підставі рішення виконкому райради народних депутатів від 17 липня 1978 року за № 356/7. Фактично перебудову вказаного об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було завершено у 1987 році. Як вбачається з рішення за №8/20 від 27 серпня 1999 року виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок», земельну ділянку площею 0, 2237 га передано у приватну власність [PERSON] . У матеріалах справи знаходиться копія державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] , відповідно до якого померлій [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 0,2337 га, за адресою: [ADDRESS] , який виданий на підставі рішення виконкому Гатненської сільської ради народних депутатів від 27.08. 1999 року за №8/20-11. У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга стаття 1274 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, з огляду на низку тверджень позивача, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи наведене,

Outcome: approved