Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

20.02.2023 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів (збільшення). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період часу з 10.06.2006 року до 01.03.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, а саме [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 30.03.2012 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 700,00 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу прийняття рішення судом минуло понад 10 років, за цей час відбулись дуже суттєві інфляційні зміни, зміни в законодавстві, а також зміни в житті позивача та дитини. Щодо інфляційних змін: станом на січень 2012 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив 1112,00 гривень, на момент подання позову становить 2833,00 гривень, тобто виріс більше ніж на 150 %. Щодо змін в законодавстві: якщо на час ухвалення рішення про стягнення аліментів мінімальна сума не могла бути менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на момент подання позову не може бути менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо змін в житті позивача: раніше позивач могла працювати, в тому числі і підробляти неофіційно, зараз немає такої можливості, так як народила доньку [PERSON] , [INFO] . Донька є малолітньою, потребує постійного догляду з боку позивача. На даний час позивач мешкає одна з двома дітьми, виховує двох дітей та сама матеріально утримує двох дітей. Щодо змін в житті самої дитини: на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на його утримання йому було 3 роки, на момент подання позову 14 років. Дитина виросла, відповідно зросли затрати як на одяг, так і на забезпечення його розвитку. Крім того дитина має хронічну хворобу, яка на даний час перебуває у стадії загострення, діагноз - дисфункція гіпоталамуса, нейроендокринна форма; диф. нетоксичний зоб 0-1 ст.; судинний головний біль. У зв`язку з чим часто перебуває на стаціонарному лікуванні та обстеженнях. На підставі вище наведеного, позивач просив суд змінити, а саме збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2012 року на користь [PERSON] , [INFO] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 700,00 гривень на 5000,00 гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції та стягнути понесені судові витрати. 22.02.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 11.05.2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Алієв В.В. через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач частково погоджується з позовними вимогами, а саме згоден на стягнення 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного мінімуму. 19.05.2023 року представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. 19.05.2023 року представник відповідача в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а тому просив суд задовольнити позов частково, відповідно до позиції викладеної у відзиві на позовну заяву. Просив суд зменшити розмір витрат на правову допомогу. Судом встановлено, що у період часу з 10.06.2006 року до 01.03.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, а саме [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 30.03.2012 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 700,00 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів позивач посилається на те, що на даний час сума аліментів не покриває витрат, пов`язаних з нормальним та гармонійним розвитком і вихованням дитини, а також у збільшенні потреб з віком. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2883 гривні. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд зауважує, що з урахуванням того, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні її необхідним для проживання. Отже, суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище сторін, виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 700,00 гривень щомісячно на 3000,00 гривень щомісячно. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені роз`яснення, суд вважає за необхідне стягувати аліменти у зміненому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили у даній справі, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають до відшкодування витрати на правову допомогу у сумі 3150,00 гривень розмір яких на думку суду, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та не суперечить принципу розподілу таких витрат, докази понесення яких є: договір про надання правової допомоги б/н від 17.02.2023 року укладений між адвокатом Степанюком А.С. та [PERSON] та акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 20.02.2023 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 644 (шістсот сорок чотири) гривні 16 копійок, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial