Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна, в якому просила: -визнати недійсним в частині покупця 2 - [PERSON] договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 901853180000, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Тетяною Анатоліївною 11.05.2016 року за зареєстрованим № 1099, визнати покупцем 2 за вказаним договором купівлі-продажу [PERSON] ; -визнати недійсним в частині покупця 2 - [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:317:0015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Тетяною Анатоліївною 11.05.2016 року за зареєстрованим № 1103, визнати покупцем 2 за вказаним договором купівлі-продажу [PERSON] ; -визнати недійсним в частині сторони 1 - [PERSON] договір про поділ спільного майна між співвласниками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Тетяною Анатоліївною 31.10.2017 року за зареєстрованим № 3567, визнати стороною 1 за вказаним договором про поділ спільного майна між співвласниками - [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:317:0015, у частині спільної сумісної власності на земельну ділянку та на квартиру [ADDRESS] , за зареєстрованим номером об`єкту нерухомого майна 1394293280000. Позовні вимоги обгрунтовано тим, 11.05.2016 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено 2 договори купівлі-продажу: договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:72:317:0015, розташованої по [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] . При цьому, частки покупців земельної ділянки та садового будинку були розподілені наступним чином: позивачу було оформлено 35/100 садового будинку та 35/100 земельної ділянки; на [PERSON] було оформлено 35/100 садового будинку та 35/100 земельної ділянки; на [PERSON] було оформлено 30/100 садового будинку та 30/100 земельної ділянки. 31.10.2017 року позивач, [PERSON] та [PERSON] з метою здійснення оформлення трьох окремих об`єктів нерухомого майна - окремих квартир у будинку по [ADDRESS] уклали договір про поділ спільного майна між співвласниками за зареєстрованим № 3567. Разом з тим, позивач вказує, що сторони, підписуючи договори від 11.05.2016 року фактично приховали той факт, що не відповідач [PERSON] , а позивач [PERSON] придбала та розрахувалася за нерухоме майно з продавцем та є покупцем об`єктів нерухомого майна у частині, яка оформлена на відповідача [PERSON] . За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що договори від 11.05.2016 року є удаваними в частині покупця [PERSON] , без створення правових наслідків для нього, як фізичної особи, в майбутньому, позивач просить визнати договори від 11.05.2016 року недійсними в частині покупця [PERSON] з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 217, 235 ЦК України. Крім того, оскільки [PERSON] не був покупцем та не є власником земельної ділянки та садового будинку у частині 35/100, є удаваним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто недійсним в частині сторони 1, договір про поділ спільного майна між співвласниками майна від 31.10.2017 року, на підставі якого було зареєстровано право власності [PERSON] на окрему 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку. Також, позивач вважає, що для належного відновлення його права необхідним є скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на відповідне нерухоме майно, як наслідок вирішення попередніх вимог та відновлення права дійсного власника з можливістю реєстрації прав за позивачем та усунення перешкод у вигляді наявної реєстрації прав в реєстрі за [PERSON] . Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 15.03.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 15.03.2021 року було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:317:0015 у частині, яка належить [PERSON] , та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 169,3 кв.м., право власності на яку було зареєстровано за реєстраційним номером нерухомого майна 1394293280000. Заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії, в тому числі вчиняти угоди та здійснювати реєстрацію переходу прав на вищевказане майно, укладати угоди, за якими таке майно буде надано в якості забезпечення або іпотеки, реєструвати обтяження на майно або вчиняти дії, за якими права на майно можуть бути передані іншім третім особам. 16.11.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом. 29.03.2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] щодо позовних вимог, в яких він просив відмовити у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту прав. Ухвалою суду від 05.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, у задоволенні позову просив відмовити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.05.2016 року між [PERSON] з однієї сторони (продавець) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з другої сторони (покупці) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передав, а покупці в наступних частинах прийняли у власність земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:317:0015: [PERSON] - 35/100 частин; [PERSON] - 35/100 частин, [PERSON] - 30/100 частин. Згідно з п. 4 вказаного договору продаж земельної ділянки вчинено за 452 400,00 грн., які покупці сплатили повністю продавцю до підписання цього договору. Своїми підписами під цим договором сторони стверджують факт повного розрахунку за вищевказану земельну ділянку та відсутність один до одного будь-яких претензій майнового та фінансового характеру. 11.05.2016 року між [PERSON] з однієї сторони (продавець) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з другої сторони (покупці) було укладено договір купівлі-продажу садового будинку, за умовами якого продавець передав, а покупці в наступних частинах прийняли у власність садовий будинок [ADDRESS] : [PERSON] - 35/100 частин, що дорівнює 169,3 кв.м.; [PERSON] - 35/100 частин, що дорівнює 169,3 кв.м., [PERSON] - 30/100 частин, що дорівнює 149,7 кв.м. У відповідності до п. 3 цього договору за погодженням сторін продаж будинку вчинено за 486830,00 грн., які продавець отримав від покупців в день підписання цього договору. Зазначена ціна встановлена за згодою сторін цього договору, є остаточною та не підлягає будь-яким змінам. Своїми підписами під цим договором сторони стверджують факт повного розрахунку за вищевказане майно та відсутність один до одного будь-яких претензій майнового та фінансового характеру. 31.10.2017 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спільного майна між співвласниками, відповідно до умов якого сторони розподілили майно, яке є об`єктом спільної часткової власності, а саме: садовий будинок [ADDRESS] , що належить сторонам на підставі Договору купівлі-продажу садового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. 11.05.2016 року за реєстровим номером 1099. Садовий будинок літер. «А-2» загальною площею 488,3 кв.м., основна площа 337,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:72:317:0015, з цільовим призначенням: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для ведення садівництва, яка належить сторонам на підставі спільної часткової власності, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. 11.05.2016 року за реєстровим номером 1103. Згідно з п. 1.6 цього договору, у зв`язку з укладенням цього договору припиняється право спільної часткової власності на майно, що є предметом цього договору, та у власність [PERSON] переходить чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] ; у власність [PERSON] переходить чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] ; у власність [PERSON] переходить чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] . 31.10.2017 року було зареєстровано право власності на окремі об`єкти нерухомого майна. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилався на те, що сторони, підписуючи договори від 11.05.2016 року, фактично приховали той факт, що не відповідач [PERSON] , а позивач [PERSON] придбала та розрахувалася за нерухоме майно з продавцем та є покупцем об`єктів нерухомого майна у частині, яка оформлена на відповідача [PERSON] . При цьому, на підтвердження того, що договори від 11.05.2016 року є удаваними в частині покупця [PERSON] , без створення правових наслідків для нього, як фізичної особи, в майбутньому, позивачем було надано наступні докази в їх сукупності: -розписку [PERSON] від 28.01.2013 року про отримання нею від [PERSON] суми завдатку у розмірі 13800 доларів США за майбутній продаж земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:317:0015 по [ADDRESS] ; -договір купівлі-продажу № 0510/13 від 05.10.2013 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого ФОП [PERSON] зобов`язався на земельній ділянці по [ADDRESS] зібрати та передати замовнику [PERSON] каркасно-панельний будинок згідно з додатками 1 та 2 до договору. Вартість робіт з виготовлення готового панельно-каркасного будинку та робіт за цим договором склала 660 671,0 грн., що на момент підписання договору становило еквівалент 81075,00 доларів США; -акт приймання-передачі від 15.05.2014 року до договору купівлі-продажу № 0510/13 від 05.10.2013 року; -довіреності від 22.05.2015 та від 24.12.2015 року, видані [PERSON] на [PERSON] ; -розписку [PERSON] від 11.05.2016 року про отримання нею від [PERSON] суму коштів у розмірі 36 200 доларів США, що на момент оплати складало еквівалент 39 000 доларів США, у якості розрахунку за земельну ділянку та будинок за договором купівлі-продажу, укладеним 05.11.2016 року. Так, згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст.6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Відповідно до положень ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Разом з тим, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (ст.235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто, установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. При цьому, змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed