Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову позивач зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 13.08.2008 р. уклали кредитний договір 244103-cred. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 6000,00 доларів США на термін до 12.02.2010 р., а [PERSON] повинен повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 6000,00 доларів США. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Сума заборгованості за тілом кредиту становить 4475,83 доларів США та згідно якої нараховуються 3% річних. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р. має заборгованість 403,19 доларів США, складається з наступного: 403,19 доларів США - 3% річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за договором 244103-cred між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] . Просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 244103-cred від 13.08.2008 р. у розмірі 403,19 доларів США - 3% річних від простроченої суми та судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою суду від 08.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Ляр Д.Ю., що діє на підставі довіреності, у позовній заяві позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Крім того, надав відповідь на відзив відповідача [PERSON] , аналогічний позовним вимогам, крім того зазначив, що у зв`язку з винесеною постановою Верховного Суду від 16.10.2019 р. по справі №205/2084/2015-ц, банком буде подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог до поручителя - [PERSON] . Просив задовольнити позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , Немчинова Л.Б. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню тому що кредитний договір був укладений не з відповідачем, а з його батьком [PERSON] . Відповідач та [PERSON] дійсно уклали з банком договір поруки. Батько відповідача помер [INFO] . У 2014 р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 15.06.2016 р. позов задоволено частково. З нього на користь банка стягнуто кошти як за договором так і за процентами тощо. В іншій частині, а саме стягнення з [PERSON] було відмовлено. Дане рішення ним було оскаржене. Рішенням Дніпропетровського апеляційного суду від 22.11.2016 р. апеляційна скарга задоволена повністю в частині задоволення позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалене в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Позивач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 16.10.2019 р. касаційна скарга була задоволена частково, а саме суд змінив тільки ухвалені у справі рішення суду першої та другої інстанції мотиви їх прийняття. Тобто, суди дійшли правильного висновку про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, але помилково послалися на строк позовної давності, оскільки припинення поруки у зв`язку зі спливом шестимісячного строку пред`явлення вимоги припиняє право кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань, тому позов у частині вимог банку до поручителів визнав необґрунтованим. Виходячи з наведеного, у позивача не може бути будь-яких вимог до нього за будь-який період часу сплачувати 3% річних від прострочення суми боргу, оскільки він не є стороною, яка укладала договір кредиту, ні поручителем згідно зазначених вище рішень судів. Просить закрити провадження по даній цивільній справі або відмовити позивачу у задоволенні даного позову, дану справу розглядати в його відсутність, але за участю адвоката Немчинової Л.Б. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому виклав пояснення, аналагічні поясненням наданимйого представником Немчиновою Л.Б. у судовому засіданні. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 23.03.2023 р., актовий запис №515, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 38 років. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Яв визначено ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13.08.2008 року укладено кредитний договір № 244103-cred. Згідно даного Договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6000,00 доларів США на термін до 12.02.2010 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. До кредитного договору банк додав додаток №1 до кредитного договору № 244103-cred від 13.08.2008 р. - графік погашення кредиту та процентів. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 13.08.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 244103-cred/2, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 244103-cred від 13.08.2008 року. Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. До позовної заяви також додано розрахунок 3% річних, за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р., що складає 403,19 доларів США, згідно якого [PERSON] за період з 23.02.2019 р. по 23.02.2022 р. має заборгованість за договором 4475,83 доларів США, 3% річних від простроченої суми складають 403,19 доларів США (з 23.02.2019 р. по 31.12.2019 р.: 4475,83х3%х312:365:100=114,78 доларів США; з 01.01.2020 р. до 31.12.2020 р.: 4475,83х3%х366:366:100=134,27 доларів США; з 01.01.2021 р. до 23.02.2022 р.: 4475,83х3%х419:365:100=154,14 доларів США). З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2016 р. №205/2084/15-ц, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 244103-CRED від 13.08.2008 року у сумі 17347,72 доларів США, що за курсом 15,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2015 року становить 275655,20 грн., з яких: 4475,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 12030,82 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 15,73 доларів США штраф (фіксована частина); 825,33 доларів США штраф (процентна складова) та судовий збір в сумі 2756,55 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 р. №205/2084/15-ц апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно постанови Верховного Суду від 16.10.2019 р. №205/2084/15-ц касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року у не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Дніпровської області від 22.11.2016 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). З огляду на статтю 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтях 253-255 цього кодексу. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). У зобов`язаннях, які визначають сплату щомісячних платежів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Постановою Верховного Суду від 16.10.2019 р. №205/2084/15-ц встановлено, що строк кредитування закінчився 12 лютого 2010 року, з урахуванням погодження сторонами у кредитному договорі збільшення позовної давності до 5 років, банк звернувся до суду з цим позовом лише 23 березня 2015 року, а тому заява [PERSON] про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованою, що є підставою для відмови банку у стягненні тіла кредиту, процентів та додаткових вимог щодо стягнення неустойки. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України. До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом та неустойку, передбачені кредитним договором. Таким чином, стягнення процентів за кредитом та штрафів, нарахованих після 12 лютого 2010 року за спливом строку позовної давності не можуть вважатися правильними, оскільки вимоги банку про стягнення коштів, нарахованих після закінчення строку кредитування, є необґрунтованими. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Отже, строк поруки не є строком для захисту порушеного права, оскільки це строк існування самого зобов`язання. ПАТ КБ «ПриватБанк» не пред`явило вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. За таких обставин, суд дійшов до висновку про припинення поруки, оскільки припинення поруки у зв`язку із спливом шестимісячного строку пред`явлення вимоги припиняє право кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань, тому позов у частині вимог банку до поручителів є необґрунтованим. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правової позиції ВСУ № 6-2129цс16 від 19.10.2016, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором №244103-cred від 13.08.2008 року у вигляді 3% річних від простроченої суми, оскільки позивач доказово не обгрунтував наявність у відповідачів невиконаного основного зобов`язання за вказаним кредитним договором та його розмір. Таким чином, при зверненні до суду з вимогою про стягнення 3% річних, на підставі договору № 244103-CRED від 13.08.2008 року за період 2019 - 2022 р.р., позивач не довів, що відповідачі мають нести відповідальність за прострочену заборгованість по кредитному договору, а саме по тілу кредиту, так як відсутність права вимоги такої заборгованості була встановлена рішеннями судів, які набрали законної сили та є преюдіційними при вирішенні спору станом на 2016 р. Питання застосування позовної давності розглядається лише у випадку, якщо судом встановлено, що право позивача порушене. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних питання про позовну давність в такому разі не вирішується. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Відносно відповідача [PERSON] суд справу закриває, у вз`язку з його смертю. Згідно з ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed