Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області, помер її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 202 від 03.03.2023 року та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, та присадибну земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4400 га, що розташовані по [ADDRESS] . Позивач є спадкоємицею за законом першої черги та за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області 15.03.2000 року, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під №150, яким померлий [PERSON] заповів позивачу все наявне майно, в тому числі вищевказаний житловий будинок. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняла спадщину, оскільки проживала разом з батьком з 2001 року по день його смерті, що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу № 202 від 03.03.2023 року. Однак, оформити свої спадкові права на вищевказане майно в Калинівській державній нотаріальній конторі Вінницької області позивач не має можливості по тій причині, що вищевказаний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Тому звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує та просить справу розглянути за її відсутності.\~\~ Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що [INFO] в с. Павлівка, Калинівського району Вінницької області, помер батько позивача [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 202 від 03.03.2023 року та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, та присадибну земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4400 га, що розташовані по [ADDRESS] . Позивач є спадкоємицею за законом першої черги та за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Павлівської сільської ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області 15.03.2000 року, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під №150, яким померлий [PERSON] заповів позивачу все наявне майно, в тому числі вищевказаний житловий будинок. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняла спадщину, оскільки проживала разом з батьком з 2001 року по день його смерті, що підтверджується довідкою Павлівського старостинського округу № 202 від 03.03.2023 року. Однак, оформити свої спадкові права на вищевказане майно в Калинівській державній нотаріальній конторі Вінницької області позивач не має можливості по тій причині, що вищевказаний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Крім позивача спадкоємців на майно померлого [PERSON] немає, оскільки його дружина, мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла позивач, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2001 року. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі виданого на ім`я померлого [PERSON] 16.11.1988 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів №108 від 31.03.1988 року, зареєстрованого Вінницьким бюро технічної інвентаризації 16.11.1988 року, житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого був спадкодавець [PERSON] . Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо, це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved