Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У березні 2023 року Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що 04.02.2021 розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 47р прийняте рішення про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , 25.03.2021 передано в Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». 01.10.2021 наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 930 малолітню [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2021 у справі № 332/647/21, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Відповідач є одинокою матір`ю. Вона з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком спеціаліста КНП «Обласний психіатричний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 03.01.2023, малолітня [PERSON] , [INFO] , має легку розумову відсталість та порушення розвитку мови. Рішеннями виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18.02.2022 малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. 17.03.2022 рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 36 опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , призначено рідного дідуся [PERSON] . Від опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , дідусь відмовився. Згідно з поданням опікуна [PERSON] від 17.01.2023, відповідач протягом 2021-2022 років лише двічі дзвонила до [PERSON] і жодного разу не приїхала, долею дитини не цікавиться. За інформацією служби (управління) у справах дітей відділу по Заводському району Запорізької міської ради, а також служби у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, відповідач не зверталась до вказаних служб з питань можливості повернення дітей. Згідно з актом обстеження умов проживання від 03.03.2023, за місцем фактичного проживання матері, за адресою: [ADDRESS] , умов для повернення дітей в родину не створено, в будинку повна антисанітарія, скрізь розкиданий брудний одяг та посуд, ліжка завалені брудними речами. В будинку відсутнє світло та водопостачання, вікна без скла, на підлозі насипом скидане сміття разом із зіпсованою їжею, всюди неприємний запах цвілі та зіпсованої їжі. [PERSON] не працює, має нездоровий вигляд, не приховує, що має алкогольну та наркотичну залежність. Таким чином, відповідач не скористалась можливістю змінити своє життя на краще, належних умов для повернення дітей не створила, їх життям та здоров`ям не цікавилась, з дітьми не спілкувалась, участі у їх вихованні не приймала, хоча була обізнана стосовно місця перебування дітей, що свідчить про її небажання виконувати батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей. Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 14.03.2023 № 36 затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу (заробітку). Ухвалою суду від 20.03.2023 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.05.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтями 3, 18 Конвенції про права дитини закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49). У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Як свідчать положення ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей вказані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за заявою матері. Відповідач з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживали за адресою: [ADDRESS] . 09.02.2021 розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 47р прийняте рішення про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей. 25.03.2021 малолітнього [PERSON] , [INFO] , передано в Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». 01.10.2021 наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 930 малолітню [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2021 у справі № 332/647/21 малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Як встановлено рішенням суду, [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, схильна до вживання наркотичних речовин, вихованням та утриманням малолітніх не займається, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не створила належних умов для проживання та виховання малолітніх дітей, не забезпечила їх повноцінним харчуванням та медичним доглядом. Згідно з положеннями ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Як встановлено, ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. За положеннями п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008, у разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналізуючи наведене, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц, від 17.07.2019 у справі № 642/2754/17. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 19.11.2019 у справі № 564/2594/18-ц, від 12.03.2020 у справі № 722/1128/18-ц. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як встановлено судом, рішеннями виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18.02.2022 за № 32, № 33 малолітнім дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. 17.03.2022 рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 36 опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , призначено рідного дідуся [PERSON] . Від опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , дідусь відмовився. Згідно з поданням опікуна [PERSON] від 17.01.2023, відповідач протягом 2021-2022 років лише двічі дзвонила до [PERSON] і жодного разу не приїхала, долею дитини не цікавиться. За інформацією служби (управління) у справах дітей відділу по Заводському району Запорізької міської ради, а також служби у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, відповідач не зверталась до вказаних служб з питань можливості повернення дітей. Згідно з актом обстеження умов проживання від 03.03.2023, за місцем фактичного проживання матері, за адресою: [ADDRESS] , умов для повернення дітей в родину не створено, в будинку повна антисанітарія, скрізь розкиданий брудний одяг та посуд, ліжка завалені брудними речами. В будинку відсутнє світло та водопостачання, вікна без скла, на підлозі насипом скидане сміття разом із зіпсованою їжею, всюди неприємний запах цвілі та зіпсованої їжі. [PERSON] не працює, має нездоровий вигляд, не приховує, що має алкогольну та наркотичну залежність. Таким чином, відповідач не скористалась можливістю змінити своє життя на краще, належних умов для повернення дітей не створила, їх життям та здоров`ям не цікавилась, з дітьми не спілкувалась, участі у їх вихованні не приймала, хоча була обізнана стосовно місця перебування дітей, що свідчить про її небажання виконувати батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей. Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 14.03.2023 № 36 затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх внутрішнім світом, не розвиває культурні та духовні цінності дітей. Відповідач повністю ухиляється від виховання малолітніх дітей. Таке ігнорування інтересів дітей, на думку суду, є вагомою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Отже, позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з того, що, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь фізичної чи юридичної особи, якій будуть передані діти, аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку з 16.03.2023. Крім того, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 5368 грн. 00 коп., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову до суду. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved