Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

08 липня 2021 року позивач звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Криворізьке районне управління ГУНП в Дніпропетровській області, Дніпропетровська обласна прокуратура, Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. Позовна заява мотивована тим, що 03 листопада 2010 року працівниками слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами та злочинними організаціями СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу № 36101107, за ч. 3 ст. 301 КК України. 10.12.2010 позивачу у вказаній кримінальній справі був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, після чого 19.12.2011 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 301 КК України. 04.03.2011 кримінальну справу № 36101107 від 03.11.2010, за обвинуваченням позивача та інших осіб, направлено на розгляд в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Постановою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Свистунової О.В. від 19.11.2012, кримінальну справу № 36101107 від 03.11.2010, направлено прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування. Залишено обвинуваченим попередній запобіжний захід підписку про невиїзд. Дане кримінальне правопорушення відносно позивача було внесено до ЄРДР 11.06.2013 за № 12013040000000366, за ч. 3 ст. 301 КК України. Постановою слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лопух Г.В. від 31.03.2014 закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12013040000000366 від 11.06.2013, відносно обвинуваченої [PERSON] , у зв`язку із відсутністю в її діях злочину передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України. У зв`язку з укладенням шлюбу, позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . У період з 03.11.2010 по 31.03.2014 позивач знаходилась під слідством, обвинувачувалась у вчиненні злочинів протягом 3 років 4 місяців 28 днів, чим принижувалась її честь, людська гідність. В ході проведення досудового слідства по даній кримінальній справі було допитано ряд свідків, проведено обшук, ряд дій та експертиз, після чого було встановлено в ході слідства ряд фальсифікацій та порушень вчинених працівниками міліції з метою незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Характер довгострокового правопорушення відносно позивача, незаконне притягнення в якості обвинуваченої, підписка про невиїзд, проведення незаконних обшуків, арешт майна, викликали глибокі моральні довгострокові страждання, через усвідомлення, що позивач є безвинно обвинуваченою у вчиненні злочину та засудженою до покарання із позбавленням волі. Вищевказані дії призвели до приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, обмеження її конституційного права на вільне пересування, вільне користування належним їй майном, позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання, погіршили відносини з оточуючими людьми, спричинили довгострокові моральні та фізичні страждання. Страждання проявились у душевних переживаннях та муках, занепокоєнні, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, відчаю, на нервовому ґрунті, постійно очікуючи або виклику до слідчого, або перебуваючи у стані очікування чергового судового засідання. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 410\~000 грн, виходячи із 10\~000 грн за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 25 листопада 2021 року представник Дніпропетровської обласної прокуратури надав суду заперечення на позов, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими нормами матеріального права, при цьому визнає зазначені позивачем фактичні обставини проведення досудового розслідування кримінальної справи № 36101107 від 03.11.2010, та кримінального провадження № 12013040000000366 від 11.06.2013. Також, просить суд врахувати, що на даний час в Україні відсутні нормативно сформовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди, а її розмір має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди не ґрунтується на вимогах законодавства, а тому просив відмовити позивачу в позові. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постановою слідчого по ОВС СВ УБОЗ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Толстих А.Ю. від 03.11.2010 порушено кримінальне провадження відносно невстановлених слідством осіб, по факту виготовлення з метою збуту, збуту та розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, вчиненого за попередньою згодою групою осіб, тобто за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України (а.с.9). Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 27.12.2019, [PERSON] зареєструвала шлюб, та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). 04 березня 2011 року по кримінальній справі № 36101107 затверджено обвинувальний акт прокурором Дніпропетровської області Кузьменком С.В., за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за ч. 3 ст. 301 КК України (а.с.11-14). Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2012, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України направлено прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування. Залишено обвинуваченим запобіжний захід підписку про невиїзд (а.с.15-20). Відповідно до постанови слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лопух Г.В. від 31.03.2014, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040000000366 від 11.06.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.21-26). Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга\~статті 1176 ЦК України). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд виходить з того, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. В постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що досудове розслідування кримінальної справи № 36101107 тривало з 03 листопада 2010 року по 31 березня 2014 року, тобто 40 місяців, протягом цього часу позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, крім того, справа поверталася прокурору для проведення додаткових розслідувань, в подальшому слідчим кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях позивача складу кримінального правопорушення, що відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~є підставою для відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, порушення прав позивача, характеру і обсягу її страждань. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд вважає, що позивач довела належними та достатніми доказами факт заподіяння їй моральної шкоди, причинний зв`язок між надмірною тривалістю досудового розслідування, бездіяльністю органу досудового розслідування та настанням певних негативних наслідків, зокрема обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, постійна участь, протягом 40 місяців в слідчих діях та судових процесах, приниження пов`язані з явкою до органів досудового розслідування, прокуратури, суду, що призвело до моральних страждань позивача, зумовлених тривалою невизначеністю, необхідністю неодноразово неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані. Оцінивши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що внаслідок вищевказаних подій, позивач зазнала сильних душевних переживань та страждань, та вбачає наявність підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування кримінальних правопорушень. Держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду у справі, з подібних правовідносин, зокрема у справах: № 585/724/19 (пр. 61-18673ск19) від 27.05.2020; № 646/8234/19 провадження № 61-14404св20 від 10.03.2021. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності та справедливості, та вважає за необхідне задовольнити її у розмірі заявленому позивачем, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved