Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

13 грудня 2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила зняти арешт всього нерухомого майна [PERSON] , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34025433 (видана 21.02.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мирною Т. В.) і який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 710753 від 05.03.2013 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.01.2008 року між [PERSON] , [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки №834/19-27/35/8-17 від 07.12.2011. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків було стягнуто солідарно з боржника та поручителя [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2012 року було задоволено клопотання ПАТ «Укрсоцбанк» та 11.04.2012 року на підставі рішення Третейського суду від 07.12.2011 року видано виконавчий лист №2604/6109/2012; №6/2604/1355/2012. На виконання вказаного рішення суду 26.07.2012 року за заявою банку про примусове виконання державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Мирною Т. В. було відкрито виконавче провадження №34025433. В подальшому постановою державного виконавця від 21.02.2013 року було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження №710753 від 05.03.2013 року. 12.11.2013 року на підставі постанови державного виконавця виконавчий лист за №2604/6109/2012; №6/2604/1355/2012 від 11.04.2012 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва, повернуто стягувачу на підставі того, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, з правом повторного пред`явлення до виконання у строк до 12.11.2014 року. Постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» щодо припинення поруки за договором №834/19-27/35/8-17 від 22.01.2008. 22.02.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено частково, визнано виконавчий лист №2604/6109/2012, №6/2604/1355/2012, виданий 11.04.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва в частині стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 469 819,14 грн. заборгованості та 5098,19 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору таким, що не підлягає виконанню. В задоволені вимог про скасування арешту було відмовлено на підставі того, що в матеріалах справи відсутні данні щодо завершення виконавчого провадження №34025433. 17.12.2021 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова постановлено відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту. 28.03.2023 року на підставі постанови Полтавського апеляційного суду ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2021 року скасувано та направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 19.04.2023 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Зольнікова В. О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Зольнікова В. О. направила до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач Шевченківський ВДВС у м. Харкові СМУЮ (м. Харків) відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання свого представника не направив, про наявність поважних причин неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив. На підставі частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.4 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.3 ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав ті інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що 06.04.2012 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду при Асоціації українських банків у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. На виконання вказаного рішення суду Дніпровським районним судом м. Києва 11.04.2012 року видано виконавчий лист за №2604/6109/2012 про солідарне стянення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 469819,14 грн. заборгованості та 5098,19 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом при Асоціації українських банків. Згідно з копією постанови державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Мирної Т. В. від 06.07.2012 року, було відкрито виконавче провадження №34025433 з примусового виконання виконавчого листа №2604/6109/2012;6/2604/1355/2012, який був виданий 11.04.2012 року. Відповідно до копії постанови державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Мурної Т. В. за №34025433 від 21.02.2013 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, для забезпечення реального виконання рішення суду постановлено накласти арешт на все майно [PERSON] .. Згідно з копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2020 року №214137266, відповідне рішення про арешт майна боржника було зареєстровано 05.03.2013 року, номер запису про обтяження 274516. 12.11.2013 державним виконавцем було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), що підтверджується копією постанови державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Мурної Т. В. за №34025433 від 12.11.2013 року. \~ \~ \~ \~07.11.2018 року постановою Верховного суду у цивільній справі №640/4491/16-ц касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.09.2017 року скасувані. Позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення поруки задоволено. Припинено з 11.02.2010 року поруку [PERSON] за договором поруки від 22.01.2008 року №834/19-27/35/8-17, укладеним між [PERSON] , ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] .. \~ \~ \~ \~З відповіді Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харкова) від 01.07.2020 року вбачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 34025433 з примусового виконання виконавчого листа №2604/6109/2012, виданого 11.04.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва. 12.11.2013 року відповідний виконавчий лист був повернутий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Додатково зазначено про те, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки. Згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, встановлено, що станом на 01.07.2020 року вказаний виконавчий документ повторно на адресу відділу не надходив. \~ \~ \~ \~22.02.2021\~року ухвалою\~Дніпровського районного\~суду м.\~Києва заяву\~ [PERSON] \~про визнання\~виконавчого листа\~у справі\~за заявою\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~про видачу\~виконавчого листа\~щодо примусового\~виконання рішення\~Третейським судом\~при Асоціації\~українських банків у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано виконавчий лист №2604/6109/2012, №6/2604/1355/2012, виданий 11.04.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, у частині стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Украсоцбанк» 469819,14 грн. заборгованості та 5098,19 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом при Асоціації українських банків таким, що не підлягає виконанню. У вимозі про зняття арешту відмовлено. Відповідно до статті 1 Закону України\~Про виконавче провадження\~N 1404-VIII (далі Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі статтею 11 Закону\~Про виконавче провадження\~N 606-XIV (у редакції 21.04.1999 року, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до статті 30 Закону N 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону N 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до частини другої статті 50 Закону №606-XIV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні приписи містяться у статті 40 Закону №1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас у випадку повного виконання виконавчого документа чи у разі, якщо судове рішення, яке було підставою для видачі виконавчого листа скасовано, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Суд зауважує, що після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (12.11.2013) та постановлення ухвали суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (22.02.2021) [PERSON] втратила статус боржника. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі N 2-356/12 (провадження N 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі N 161/14034/20 (провадження N 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі N 645/6694/15 (провадження N 61-18160св19). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надають суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьою особою. Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень щодо позовних вимог та доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідно до положень статті 81 ЦПК України, суду не надав. Судом встановлено, що виконавче провадження №34025433 з примусового виконання виконавчого листа №2604/6109/2012, виданого 11.04.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, знищено, відповідний виконавчий документ був повернутий стягувачу та не пред`являвся повторно. Також його визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з позивача суми заборгованості. Отдже, суд доходить висновку про те, що арешт, накладений на майно позивача, який після постанови Верховного суду від 07.11.2018 року не є боржником, порушує за таких обставин його права вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, тому позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідача в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved