Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «ТТВК», треті особи ФОП [PERSON] , ПрАТ ТК «Айті - Тур», про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення інфляції та 3% річних, відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 29.01.2022 між ним та ФОП [PERSON] за посередництвом ПрАТ ТК «Айті - Тур», що діє від імені і за дорученням ТОВ «ТТВК», було укладено Договір на туристичне обслуговування № 509. Відповідно до договору туроператор зобов`язувався забезпечити надання туристичного продукту за маршрутом Київ - Танзанія - Київ у період з 25.05.2022 по 05.03.2022. Загальна вартість туристичного продукту склала 97 000,00 грн. Відповідно до меморіального ордеру від 03.01.2022 позивачем сплачено кошти у розмірі 97 000,00 грн на користь ФОП [PERSON] . Платіжною інструкцією № 509 від 02.02.2022 ФОП [PERSON] перераховано кошти у розмірі 89 237,00 грн на користь ПрАТ ТК «Айті - Тур», яке перерахувало ТОВ «ТТВК» 86 370,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1196763 від 02.02.2022 як сплату туристичних послуг. 02.02.2022 ТОВ «ТТВК» підтвердило бронювання туру та видало ваучер щодо туру № 5891784. Проте Указом Президента України № 64/22 від 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому був продовжений. Відповідачем було опубліковано повідомлення про скасування усіх авіарейсів у зв`язку із запровадженням військового стану. Під час виконання умов договору на туристичне обслуговування було допущено порушення істотних умов Договору та не виконано взяті на себе зобов`язання за цим договором. На даний час оплачені грошові кошти Туроператором досі не повернуті, письмові вимоги позивача про повернення грошових коштів, сплачених за тур, повертаються без вручення відповідачу. Вказаними діями позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої оцінено ним у 50 000,00 грн. З урахування зазначеного, з метою відновлення свого порушеного права позивач просить суд розірвати договір на туристичне обслуговування № 509 з ТОВ «ТТВК» від 29.01.2022, укладений між [PERSON] та ТОВ «ТТВК», стягнути з відповідача на користь позивача кошти за ненадані туристичні послуги за договором № 509 на туристичне обслуговування від 29.01.2022 у сумі 97000,00 грн, 3% річних у сумі 3228,90 грн та інфляцію у розмірі 24116,53 грн, а також 50000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати, понесені на професійну правничу допомогу позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач та треті особи не скористалися своїм правом на подання відзиву та не подали заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. На підставі положень статей 274-279 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 29.01.2022 між ним та ФОП [PERSON] за посередництвом ПрАТ ТК «Айті Тур», що діє від імені і за дорученням ТОВ «ТТВК», було укладено Договір на туристичне обслуговування № 509. Відповідно до п. 2.1 цього договору туроператор зобов`язується відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням (Замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язується на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх. Бронювання здійснюється турагентом в системі бронювання туроператора відповідно до листа бронювання, оформленого за туроператором формою, що наведена у Додатку №1 і є невід`ємною частиною цього Договору (п.2.2 Договору). Згідно умов п. 3.2.8 договору на туристичне обслуговування, у випадку неможливості виконання Туроператором умов, що викладені у листі бронювання, Туристу повертаються усі сплачені ним кошти за Туристичний продукт. Пунктом 5.11 договору сторони передбачили, що у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства. Згідно з листом бронювання, який є Додатком №1 до Договору на туристичне обслуговування, туристична подорож мала здійснюватись у складі 2 дорослих осіб: [PERSON] та [PERSON] , за замовленням країна Танзанія, Занзібар , готель Kiwengwa Beach Resort 5, термін туру з 25.02.2022 по 05.03.2023. Загальна вартість туристичного продукту в гривні згідно з цим Договором становить 97000 грн 00 коп. Відповідно до меморіального ордеру № @PL193897 від 30.01.2022 позивачем на рахунок ФОП [PERSON] здійснено платіж за туристичні послуги у розмірі 97 000 грн 00 коп. Згідно рахунку фактури № 1196763 від 02.02.2022 та платіжної інструкції № 509 від 02.02.2022 ФОП [PERSON] перерахувало на рахунок ПрАТ ТК «АйТі-тур» 89237,00 грн. Платіжним дорученням № 1196763 від 02.02.2022 ПрАТ ТК «АйТі-тур» перераховано кошти у розмірі 86 370,00 грн на користь ТОВ «ТТВК», як сплату туристичних послуг згідно рахунку № [NUMBER] від 02.02.2022. Тобто, на виконання умов договору на туристичне обслуговування №509 позивачем було здійснено оплату послуг туроператора у розмірі 97 000,00 грн. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 з подальшим продовженням його дії. Судом встановлено, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні позивач був позбавлений можливості скористатися послугами з туристичного обслуговування. Позивачем на адресу ТОВ «ТТВК» 17.01.2023, 27.01.2023 направлено претензії щодо повернення сплачених коштів за договором № 509 від 29.01.2022, однак дана претензія залишена відповідачем без задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом, а якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором. Згідно з приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: 1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; 2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; 3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; 4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; 5) домовленості сторін. Згідно з ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Відповідно до ч. 2ст. 903 ЦК України, якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 8 та 9 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Судом встановлено, що під час виконання умов договору на туристичне обслуговування відповідачем допущено порушення істотних умов договору та не виконано взяті на себе зобов`язання за цим договором з надання туристичних послуг. При цьому, відповідачем не повернуто позивачу сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт, що свідчить про істотне порушення туроператором умов договору та Закону України «Про туризм», внаслідок чого позивач значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладені договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Частиною першою статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про туризм» туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів повернення суми сплачених позивачем грошових коштів на виконання умов договору на туристичне обслуговування № 509 від 29.01.2022 у розмірі 97 000,00 грн. За таких обставин, вимоги позивача про розірвання даного договору та стягнення з відповідача сплачених коштів у розмірі 97 000,00грн є правомірними та підлягають задоволенню. Зокрема частиною 2статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача за період за період з 26.02.2022 по 31.12.2022 3 % річних у розмірі 3 228,90 грн та інфляції за період з 01.03.2022 по 28.02.2023 у розмірі 24 116,53 грн, з урахуванням того, що контррозрахунку відповідачем надано не було. Ураховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення грошових коштів є обґрунтованими. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову у цій частини, виходячи з наступного. За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Частиною другою ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду за моральні страждання, які виникли у позивача в зв`язку з порушенням відповідачем його прав, оскільки позивачем неодноразово направлялись претензії до відповідача з проханням повернути сплачені кошти, на які відповідач не відреагував. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, а тому її слід стягнути з відповідача у розмірі 10 000 грн., що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти прийому-передачі виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Стороною позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру про надання правової допомоги, копію договору про надання правничої допомоги від б/н від 17.03.2023, розрахунок судових витрат на правничу допомогу, платіжні інструкції на суму 8 000,00 грн та 4 000,00 грн. Отже, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у заявленому розмірі 12 000, 00 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 817,06 грн на користь держави за заявлену позивачем вимогу немайнового характеру та майнові вимоги, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial