Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

До суду\~звернулося ПАТ\~«Сахновщинське ім.\~М.О.Ключки»\~з позовом\~до відповідача\~ [PERSON] \~про повернення\~грошових коштів,\~набутих без\~достатніх правових\~підстав.\~Вимоги позову\~мотивовані тим,\~що 04.12.2018\~року заочним\~рішенням Первомайського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~задоволено позов\~ [PERSON] \~до ПАТ «Сахновщинське ім. М.О.Ключки». Зокрема крім іншого, стягнуто з товариства на його користь 8610,62 грн. заборгованості по заробітній платі; 32748,30 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, в всього 41358,92 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн. 13.02.2019 року постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. на підставі виконавчого листа від 04.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58379321 за вказаною справою № 632/1490/18. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2019 року заочне рішення від 04.12.2018 року за заявою відповідача про перегляд заочного рішення залишено у законній силі, а заяву залишено без задоволення. 19.08.2019 року постановою Харківського апеляційного суду у справі № № 632/1490/18 заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2018 року змінено в частині стягненої суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 32748,30 грн. до 7596,72 грн., а в решті рішення суду скасоване і у задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 24.03.2020 року відмовлено у відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Харківського апеляційного суду від 19.06.2019 року. Таким чином,\~враховуючи постанову\~апеляційного суду,\~яка набрала\~чинності,\~з ПАТ\~«Сахновщинське ім.\~М.О.Ключки» на користь [PERSON] підлягала стягненню лише сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 7596,72 грн. Різниця між стягнутою приватним виконавцем сумою на користь [PERSON] у 41358,92 грн. та реально присудженою у 7596,72 грн. становить 33762,20 грн. Представник ПАТ «Сахновщинське ім. М.О.Ключки» вважає, що відповідно до положень ст. ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України може ставити перед судом питання про стягнення з [PERSON] на користь товариства 33762,20 грн., оскільки відпала підстава на якій відповідач [PERSON] набув за рахунок позивача майно у вигляді грошових коштів, в зв`язку з чим позивач звернуся до суду з даним позовом до суду. Крім того, просить відповідно до ст. 1214 (ст. 536) ЦК України стягнути 3 % річних за безпідставне одержання чи збереження грошей в сумі 2503,04 грн. та інфляційні витрати відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 4846,76 грн. Всього просить стягнути з відповідача на свою користь 41112,00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. Ухвалою суду від 05.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін та призначенням першого судового засідання на 22.02.2022 року, яке було відкладене на 07.04.2022 року через відсутність електроенергії в будівлі суду. Через повномасштабну військову агресію рф проти України та введення військового стану наступне засідання призначене на 23.01.2023 року, яке відкладене на 20.03.2023 року за клопотання представника відповідача, яка перебувала за кордоном, а з 20.03.2023 року відкладено на 30.05.2023 року за її ж заявою через хворобу. Від представника позивача у справі до суду надійшла письмова заява в якій він просить проводити судове засідання без його участі, а також просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Сторона відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не прибула, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, відзиву на позов не подала. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Враховуючи неявку сторін, дане судове засідання проводилося без фіксування процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Судом при розгляді справи було встановлено, що 04.12.2018 року заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області (а.с.9-10) задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Сахновщинське ім. М.О.Ключки». Зокрема крім іншого, стягнуто з товариства на його користь 8610,62 грн. заборгованості по заробітній платі; 32748,30 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, в всього 41358,92 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.02.2019 року заочне рішення від 04.12.2018 року за заявою відповідача про перегляд заочного рішення залишено у законній силі, а заяву залишено без задоволення. 19.08.2019 року постановою Харківського апеляційного суду у справі № № 632/1490/18 (а.с.11-14) заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2018 року змінено в частині стягненої суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 32748,30 грн. до 7596,72 грн., а в решті рішення суду скасоване і у задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 24.03.2020 року (а.с.15) відмовлено у відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Харківського апеляційного суду від 19.06.2019 року. Відповідач [PERSON] , отримавши виконавчий лист від 04.01.2019 року на виконання рішення суду першої інстанції, звернувся до приватного виконавця Кудряшова Д.В., який своєю постановою від 13.02.2019 року відкрив виконавче провадження ВП № 58379321 за справою Первомайського міськрайонного суду Харківської області № 632/1490/18. Сума заборгованості за рішенням суду в розмірі 41358,92 грн. списана з рахунку відповідача на Користь [PERSON] разом із винагородою приватного виконавця в розмірі 10% від стягнутої суми 4135,89 грн., а всього 45994,81 грн. (а.с.16). Таким чином, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2018 року виконано, виплачено [PERSON] в повному обсязі заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач звернувся до суду з даним позовом, вважає, що зі частковою зміною рішення першої інстанції та скасуванням решти його частини, відпала підстава на якій відповідач набув за рахунок позивача майно у вигляді грошових коштів у розмірі 33762,20 грн., а тому просив на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача ці кошти, як такі, що набуті з підстав, які відпали, 3% річних та інфляційні витрати. Суд, оцінивши наявні письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В своїй позовній заяві Позивач зазначає, що підставою для набуття Відповідачем грошових у розмірі 33762,20 грн. був виконавчий лист, виданий в рамках виконання судових рішень першої та апеляційної інстанцій по справі № 632/190/18 про стягнення з позивача на користь відповідача у даній цивільній справі заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, згідно якого рішення суду було виконано в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 445 ЦПК України, згідно з якою у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Як вбачається з тексту постанови ВС від 01.08.2018 року у справі 754/8605/16-ц зазначено про те, що оскільки судові рішення, що скасовуються не ґрунтувались на повідомленню позивачем неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документах, то підстав для повороту виконання рішення суду немає. Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Так , Позивач, в своїй позовній заяві, посилаючись на ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, доходить до висновку, що суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не належать до фонду заробітної плати, а отже не є заробітною платою та платежами, що прирівнюються до неї, і на цій підставі стаття 1215 ЦК України нібито не підлягає застосуванню. Проте , зазначені висновки спростовуються висновками Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. по справі № 753/15556/15-ц, а саме: «Позивач вважав, що оскільки рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 березня 2015 року про звільнення [PERSON] визнано незаконним і його поновлено на роботі, то правова підстава для виплати йому вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10 142,33 грн. відпала, враховуючи, що зазначені кошти вже виплачені відповідачу, вони підлягають поверненню саме на підставі статті 1212 ЦК України. Суди усіх інстанцій, у тому числі і об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, до спірних відносин застосували норми статей 1212-1215 ЦК України.» Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду у справі № 753/15556/15-ц зазначила про те, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки і недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Так , доказів про набуття відповідачем 33762,20 грн. у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. Виплата заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку була проведена позивачем на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, недобросовісність з боку відповідача також судом не встановлена. Отже , згідно з вимогами імперативних норм ст. 239 КЗпП України та ст. 445 ЦПК України, з урахуванням того, що судове рішення першої інстанції вже було виконане на момент його часткової зміни та часткового скасування у апеляційній інстанції, правова підстава набуття відповідачем права власності на вказані грошові кошти не відпала, а була змінена. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що відповідач набув право власності на зазначені вище кошти правомірно та в порядку, визначеному законом і незаконність набуття цього права власності судом не встановлена. Аналізуючи викладене\~вище,\~суд доходить\~висновку про\~не доведеність\~позивачем належними\~доказами своїх\~позовних вимог щодо стягнення безпідставно\~набутих грошових\~коштів,\~а тому\~позов в\~цій частині\~не підлягає\~задоволенню. А враховуючи, що вимоги про стягнення інфляційних витрат та відсотків за користування грошовими коштами є похідними від вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, то і вони задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати, понесені стороною позивача слід залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed