Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

18 серпня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Пікулін Р.М. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ТОВ «Везем Шиппінг» про захист прав споживача, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами 26 листопада 2021 року та стягнути з відповідача суму сплаченого авансу у розмірі 90265,50 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 18279,58 грн., пеню у розмірі 370991,20 грн., а всього 479536,28 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказував на те, що через оголошення відповідача у мережі Інтернет про продаж потрібної позивачу марки автомобіля, [PERSON] звернувся до них з метою придбання транспортного засобу. На пропозицію продавця між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого у строк до 31 березня 2022 року сторони зобов`язані були укласти основний договір купівлі-продажу, позивач виконав свої зобов`язання, перерахувавши на рахунок відповідача 90265,50 грн. в якості авансу, проте відповідач до даного часу не виконав свої зобов`язання, не уклав з ним основний договір купівлі-продажу автомобіля, крім того, виявилося, що автомобіль, який є предметом договору, відповідачу не належить. У подальшому стало очевидним, що фактично відповідач мав на меті надання послуг з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення, про що свідчить п. 1.5 договору та розрахунок вартості автомобіля, який складався із: вартості лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вивантаження з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. За таких обставин відповідач не мав на меті здійснювати продаж автомобіля, чим вів в оману позивача. Відповідач ввів в оману позивача стосовно основних характеристик товару, зокрема, його наявності, належності продавцю та поставки у майбутньому. Таким чином, у відповідача не було намірів до реального настання правових наслідків, передбачених договором. Своїми діями ТОВ «Везем Шиппінг» здійснював нечесну підприємницьку діяльність, а правочин, вчинений з використанням нечесної підприємницької діяльності, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним. Крім того, попередній договір купівлі-продажу містить несправедливі умови, зокрема, щодо встановлення жорстких обов`язків споживача. Оскільки сплачена за попереднім договором сума є по суті авансом, тому вона підлягає повергненню позивачу у повному обсязі. З урахуванням інфляційних втрат з листопада 2021 року по серпень 2022 року сума інфляційних втрат склала 18279,58 грн., та пеня за 137 дні прострочки - 370991,20 грн. Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. 23 вересня 2023 року після усунення недоліків позовної заяви у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача на підставі письмових матеріалів справи, в якій також підтримав позовні вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про день, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судовоїх повістки на офіційну електронну адресу, проте свого представника у судове засідання не направив, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов не подавав. Також повна інформація про дату час та місце розгляду справи розміщена на офіційному сайті Судової влади. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10575. За умовами даного договору сторони зобов`язалися у майбутньому до 31 березня 2022 року укласти договір основний купівлі-продажу належного відповідачеві транспортного засобу марки: Chevrolet, модель: Cruze LT w/1LT, рік випуску 2012, номер шасі: [NUMBER] . Відповідно до п. 2.1 укладеного договору продаж автомобіля вчиняється між сторонами за ціною у розмірі 5971 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становить 161369,86 грн., у тому числі ПДВ - 26894,98 грн. та сплачується у безготівковій формі на рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» у національній валюті згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку. [PERSON] за умовами договору (п.2.3) повинен у день підписання цього договору сплатити продавцю в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок у розмірі 3340 доларів. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору складає 90265,50 грн., у тому числі ПДВ - 15044,34 грн. Позивач свої зобов`язання, передбачені п. 2.3 договору, виконав у повному обсязі, перерахувавши вказану суму на рахунок відповідача. Відповідач у порушення вимог п. 1.2 договору у встановлений строк до 31 березня 2022 року не уклав з ним основний договір і прострочив виконання свого зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»). Звертаючись до суду з вимогою про стягнення пені у розмірі у розмірі 370991,20 грн. позивач посилається на норми ч.5ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Судом встановлено, що сторони уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач сплачує відповідачу грошові кошти у сумі 3340 доларів. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору складає 90265,50 грн., у тому числі ПДВ - 15044,34 грн., які сторони визначили як завдаток (п. 2.3 попереднього договору). Сплата 90265,50 грн. та 15044,34 грн. підтверджується квитанцією №0.0.2357191284.1 від 26.11.2021 р. сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» суму 105309,84 грн. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Chevrolet, модель: Cruze LT w/1LT, рік випуску 2012, номер шасі: [NUMBER] у строк до 31.03.2022 р., який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц. Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Оскільки основний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу ст. 635 ЦК України. На цій правовій підставі, сума авансового платежу підлягає поверненню позивачу в повному обсязі. Водночас, позивачем не надано доказів, що невиконання відповідачем умов договору було наслідком нечесної підприємницької діяльності. Так само, суду не надано доказів того, що укладений попередній договір містить несправедливі для позивача умови. Тому, а також беручи до уваги припинення між сторонами зобов`язання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання попереднього договору недійсним. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення втрат від інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та з урахуванням вимог абзацу 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», однак не погоджується зі строком її нарахування, оскільки позивач має таке право з 01 квітня 2022 р., з наступного дня після спливу строкуукладення договору, коли відповідач не уклавши основний договір, усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. Таким чином, розрахунок індексу інфляції починається з 01.04.2022 р. і по день постановлення рішення, і складає - 19 425,38 грн. (90 265,00 x 1.21520391 (1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002)- 90 265,00) . Судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені у постанові від 22 вересня 2020 року, справа № 918/631/19, щодо застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України до виниклих правовідносин. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Водночас, суд відхиляє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 370991,20 грн., яка передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаним положенням закону сплата пені пов`язується з невиконанням робіт або наданням послуг, що не було предметом попереднього договору. Як визначено нормами 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.141 ЦПК України). Отже, враховуючи вказану норму та те, що позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні до суду на підставі вимог Закону України «Про захист прав споживачів», є необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній вимозі у розмірі 1096,90 грн.. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то в цій частині судових витрат вимога не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат правничої допомоги до суду надано копії ордеру адвоката, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та меморіального ордеру №@2PL356352 від 02.08.2022 р. на суму 5000 грн. На вимогу норм ст.137 ЦПК України суду не надано ні договору про надання правничої допомоги ні детального опису робіт (наданих послуг). З огляду на вказане та враховуючи вимоги законодавства, у стягненні витрат позивача на правничу допомогу потрібно відмовити.

Outcome: partial