Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Задорожнюк О.Б. 21.04.2023 звернулась до суду з цим позовом в якому просила визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з позивачем за місцем його реєстрації. Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 18.12.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Після тимчасової окупації міста Маріуполь Донецької області сім`я [PERSON] вимушена була виїхати з місця проживання, позивач [PERSON] до м. Дніпро, а відповідач [PERSON] разом з сином до смт.Браїлів Вінницької області. Наразі їх шлюб існує формально і його розірвання можливо в найближчий час. Дитина фактично проживає більше з батьком ніж з матір`ю, тому і виникло питання про визначення місця проживання дитини з батьком. Батько проживає в м.Дніпро та має більше можливостей для належного виховання дитини, віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяю розвитку дитини, підтримує її морально, зважаючи на ті жахливі обставини, які дитини пережила. Мати дитини належним чином не приділяє виховання дитини її навчанню та духовному розвитку та не має матеріальних можливостей для задоволення потреб дитини. Добровільно мати вирішити цей спір відмовляється. Спілкуванню відповідачки з дитиною позивач не перешкоджає, але на сьогоднішній день, часті сварки з відповідачкою, її недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дитини та її погрози відібрати дитину, ускладнюють виконання наших усних домовленостей. Психологічно син не готовий проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням сина здебільшого займався батько. За обставин, які склалися, батьком створені найкращі умови для дитини, в нього є свій дитячий куточок, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів сина, вважає за доцільне залишити його на утриманні та вихованні батька за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачка декілька разів висловлювався з погрозами в адресу позивача, що забере дитину до себе, а також те, що вона вже так вчиняла і не віддавала позивачу сина, підставляла під загрозу стан його здоров`я. Батько любить свого сина та має змогу забезпечити його всім необхідним. Батько постійно слідкує за станом здоров`я сина, піклується про його розвиток, у нього з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Ухвалою від 24.04.2023 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження на 19.05.2023 року (а.с. 24). Представник позивача [PERSON] - адвокат Задорожна О.Б. в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність (а.с 27). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.12.2010 року (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження, у сторін [INFO] народився син - [PERSON] (а.с.6), який відповідно до довідки від 11.11.2022 року № 527-5002317897 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, та фактично проживає за адресою по [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.7, 14). Відповідно до довідки переселенця № 1205-5001764702, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також визнані відповідачем. Надані позивачем докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається. Кожний аргумент, наведений позивачем, відноситься до предмета спору, обґрунтований з огляду на законодавство і містить підстави для задоволення позову. Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України та частиною першою статті 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач просить судові витрати залишити за ним, у зв`язку з цим суд не вирішує питання щодо стягнення судового збору.

Outcome: approved