Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

26.01.2023 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Ковтун В.І., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.01.2014 року [PERSON] прийнято за переводом на посаду економіста по збуту 1 категорії до Управління збуту ТОВ "ЗТМК" відповідно до наказу № 01 від 01.01.2014 року, 10.12.2015 року переведена на посаду провідного економіста по збуту відповідно до наказу №221 від 10.12.2015, після чого 01.07.2020 переведена на посаду провідного економіста із збуту групи збуту продукції відповідно до наказу №693 від 01.07.2020. 16.08.2022 року позивача було звільнено за скороченням штату згідно з п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу № 757 від 16.08.2022 року. В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач, не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Позивач просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 21003,12 грн. (сума зазначена без відрахування обов`язкових платежів та зборів) та витрати на правничу допомогу в розмірі 9400 грн. Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. З 25.02.2022 відбувались систематичні обстріли міст та інших населених пунктів Запорізької області. ТОВ «ЗТМК» розташований в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Враховуючи сукупність вищезазначених факторів та обставин, необхідність дотримання вимог безпеки виробництва, збереження життя та здоров`я людей як у м. Запоріжжі, так і у Запорізькій області та у прилеглих областях, проблеми з поставками сировини необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», та як наслідок, можливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України. Відповідач також заперечує щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, оскільки вона є неспівмірно високою, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та не надано договору, укладеного між позивачем та адвокатом, а відтак вимога щодо стягнення суми витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача - адвоката Ковтун В.І. надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача за наявними у справі доказами з урахуванням заяви про стягнення судових витрат. Від представника відповідача - Криворучко О.Г. надійшла заява про розгляд справи без участі представника ТОВ «ЗТМК», у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.01.2014 року [PERSON] прийнято за переводом на посаду економіста по збуту 1 категорії до Управління збуту ТОВ "ЗТМК" відповідно до наказу № 01 від 01.01.2014 року, 10.12.2015 року переведена на посаду провідного економіста по збуту відповідно до наказу №221 від 10.12.2015, після чого 01.07.2020 переведена на посаду провідного економіста із збуту групи збуту продукції відповідно до наказу №693 від 01.07.2020, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с. 6-8). 16.08.2022 року позивача було звільнено за скороченням штату згідно з п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу № 757 від 16.08.2022 року. (а.с. 10). Станом на 27.04.2023 у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 21003,12 грн.(серпень 2022 року). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 94 КЗпП та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (ч. 1). У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч. 2). Згідно з довідкою № 11-5/34-96 від 27.04.2023, наданої ТОВ «ЗТМК», вбачається, що станом на 27.04.2023 у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за серпень 2022 року в розмірі 21003,12 грн. Сума нарахованої заробітної плати становить 26252,32 грн., утримано - 5119,20 грн. Факт існування даної заборгованості відповідачем не заперечується, як і не заперечується безпосередньо сума заборгованості. Таким чином, наданими належними письмовими доказами встановлений факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, що складає 21003,12 грн. та підлягає стягненню на користь [PERSON] . Щодо витрат позивача на правничу допомогу, з якими не погоджується відповідач, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги те, що представник відповідача у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру витрат та просив у стягненні таких витрат відмовити повністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної конкретної справи, суд враховує наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних і з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Також слід зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21, акт здачі-приймання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в такому акті розмірі, позаяк розмір таких витрат має бути не лише доведений та документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Ковтуном В.І. надано: копію акту виконаних робіт від 31.05.2023р; копія акту здачі-приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 31.05.2023р.; копія додаткової угоди до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 31.05.2023р.; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого загальна вартість послуг становить 9400,00 грн. Також до позову долучений виданий адвокатським об`єднанням «Біленко, балковий та партнери» ордер серії АР №1111417 від 24.01.2023 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Ковтуном В.І. Сам договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений між позивачкою [PERSON] та АО «Біленко, Балковий та партнери» або адвокатом Ковтуном В.І., як представником зазначеного товариства, суду не наданий. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 р.) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Суд приймає до уваги, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності, розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін; справа не впливає на репутацію сторін та не має публічного інтересу. Відповідно до копії акту виконаних робіт від 31.05.2023 р; копії акту здачі-приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 31.05.2023р.; копії додаткової угоди до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 31.05.2023р.; розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, АО «Біленко, Балковий та партнери», клієнту [PERSON] були надані наступні послуги: 1.1. усна консультація вартістю 600 (шістсот гривень) 00 копійок; 1.2. підготовка позовної заяви та формування пакету документів - 2000 (дві тисячі гривень) 00 коп; 1.3. складання запиту до відповідача - 800 (вісімсот) гривень. Так, суд зазначає, що вказані у п. 1.3. послуги адвоката фактично дублюють послуги, надання яких визначено у п.1.2, оскільки із доданих до позову документів вбачається, що в матеріалах позову містяться документи, надані відповідачем на адвокатський запит. Таким чином, при досліджені вищезазначених доказів суд встановив, що перелічені в акті окремими пунктами послуги: усна консультація; підготовка позовної заяви та формування пакету документів; складання запиту до відповідача, є фактично складовими однієї послуги адвоката - підготування позовної заяви. Щодо посилань представника позивача на те, що розгляд справи проводиться судом з 23.02.2023 року, проте, судові засідання відкладалися через позицію відповідача по справі, який не виплачує нараховану заробітну плату [PERSON] , чим продовжує порушувати її права; окрім зазначеного, судові засідання по справі відкладались також через те, що відповідачем надана некоректна довідка про заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] , що також затягувало розгляд справи та ухвалення судом рішення по справі; представник позивача прибував у кожне призначене судом засідання, проте через дії відповідача, розгляд справи відкладався, суд зазначає наступне. З наданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Ковтуном В.І. документів вбачається, що адвокатом з метою участі у судовому засіданні по справі № 332/390/23 були здійснені виїзди до Заводського районного суду міста Запоріжжя 23.02.2023 року - 2000 (дві тисячі) гривень; 21.03.2023 року -2000 (дві тисячі) гривень; 20.04.2023 року -2000 (дві тисячі) гривень. Як вбачається з матеріалів справи № 332/390/23, призначене на 23.02.2023 судове засідання було відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки ухвала судді Заводського районного суду від 27.01.2023 про відкриття провадження у справі № 332/390/23 відповідачем була отримана лише 21.02.23, що підтверджено копією повідомлення про отримання рекомендованого поштового відправлення, у зв`язку з чим строк на подання відзиву на позовну заяву був меншим, ніж передбачено ч.1 ст.278 ЦПК України. Крім того, надаючи оцінку наведеним в акті виконаних робіт, акту здачі-приймання виконаних робіт про надання правової допомоги, додаткової угоди до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт , суд зазначає, що вказані в звіті послуги в межах розгляду справи такі як: виїзд до суду з метою участі в судовому засіданні по справі 21.03.2023 та 20.04.2023, які не відбулися у зв`язку з оголошення повітряної тривоги, не залежали від суду та учасників справи. В той же час, як вбачається з відзиву, незгода відповідача з позовними вимогами викликана не запереченням наявності заборгованості із нарахованої, але не виплаченої позивачці [PERSON] заробітної плати або її розміру, а зупиненням роботи підприємства у зв`язку з військовою агресією російської федерації, введенням воєнного стану, та, у зв`язку з цим, зупинку ТОВ «ЗТМК», як об`єкту підвищеної небезпеки, запровадження простою з оплатою працівникам, не задіяним у виробничих процесах, 2/3 тарифної ставки, що потягло за собою відсутність оборотних коштів у підприємства. Також, суд зауважує, що сторона позивача не була позбавлена процесуальної можливості надати заперечення на відзив, однак за відсутності об`єктивних перешкод не скористалася таким правом. Суд констатує, що ця справа є малозначною, була розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження, затримки у розгляді справи були зумовлені введенням воєнного стану в Україні, оголошенням повітряних тривог, справи цієї категорії є незначної складності та не потребують великої кількості часових витрат задля підготовки до їх розгляду; судова практика у справах цієї категорії є усталеною та гарантує задоволення позову, про що не міг не знати адвокат позивача; ця справа не є складною для адвоката, який за своїм професійним статусом має достатню правову кваліфікацію, та, як встановлено під час розгляду справи, особиста участь адвоката у розгляді справи не вимагалась. Зазначене підтверджується заявою адвоката Ковтуна В.І. від 31.05.2023, відповідно до якої він просить призначене на 05.06.2023 судове засідання, на якому справа була розглянута по суті, провести за його та позивачки відсутності. Крім того, суд відзначає, що заявлена до стягнення сума витрат у розмірі 9400,00 грн. складає 44,76% від загальної ціни позову 21003,12 грн. Суд зауважує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Враховуючи все викладене в сукупності, суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума є надмірною та неспівмірною із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому приходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній конкретній справі, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 4000,00 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved