Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він згідно ордеру на житлове приміщення № 081036, серія А, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 269-а від 15 липня 1988 року є наймачем квартири [ADDRESS] . В даній квартирі окрім позивача зареєстрована також член сім`ї наймача - [PERSON] , яка є донькою позивача. Остання у вказаній квартирі не проживає з 01 вересня 2013 року, не несе витрат на утримання квартири та її особисті речі в квартирі відсутні, однак добровільно не знімається з реєстрації. Відтак, позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - для надання відповіді на відзив. У визначений вказаною ухвалою строк відповідач відзив на позовну заяву не надіслала. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач в направленій до суду заяві просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, позовні вимоги просив задовольнити повністю з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Ця обставина підтверджується матеріалами справи. Суд визнав причину неявки відповідача неповажною та за згодою представника позивача, викладеною письмово, на підставі ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, сповіщеного належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення № 081036, серія А, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 269-а від 15 липня 1988 року позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Так ордер було надано [PERSON] , членами сім`ї якого є дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 304 від 24 березня 2023 року та згідно повідомлення центру надання адміністративних послуг № 01-16/490 від 11 квітня 2023 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9,18). Згідно актів обстеження житлового будинку, засвідчених головою правління ОСББ «Мрія-2» від 21 січня 2022 року, від 19 липня 2022 року та від 01 березня 2023 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] фактично не проживають з 01 вересня 2013 року, станом квартири не цікавляться, їх особистих речей в квартирі немає (а.с. 12,13,14). Згідно ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 65 Житлового кодексу УРСР, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 -1 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з ч. 2 ст. 167 ЖК УРСР в разі вибуття наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту чи в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України є припинення дії, що порушує право. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає у квартирі [ADDRESS] з 01 вересня 2013 року, відтак зважаючи на зазначені вище норми законодавства є такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до квитанції №32528798800006565464 від 28 березня 2023 року позивач сплатив 1073 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved