Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

22 березня 2023 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, з Шевченківського районного суду міста Києва до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла цивільна справа за позовом, поданим адвокатом Таргоній Вадимом Миколайовичем в інтересах [PERSON] , до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення моральної шкоди заподіяною смертю. В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача посилається на те, що 01 вересня 2018 року о 21 год. 10 хв. у м. Києві по вул. Білицька на перегоні Почайна-Борщагівка біля станції Вишгородська, електропоїзд ЕПЛ-9т №005 (№7446) під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на сина позивача - [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер на місці події. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження №12018100070003425, яке в подальшому, на підставі відповідної постанови слідчого від 23 жовтня 2019 року, було закрите. У лікарському свідоцтві про смерть [PERSON] та довідці про причину його смерті зазначено, що останній був збитий потягом та загинув на залізничному перегоні від численних відкритих переломів кісток черепа. У зв`язку з цим, позивач стверджує, що між наїздом електропоїзду на [PERSON] та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок, що фактично узгоджується з відповідною постановою слідчого про закриття кримінального провадження по вказаному факту та рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі №761/39077/21. Як зазначає позивач, вказані обставини є свідченням втрати його сина, що спричинило йому надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір, що повністю зруйнувало його нормальне життя. Смерть сина викликала необхідність у позивача докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки він, будучи особою похилого віку, позбавлений можливості розраховувати на підтримку сина. У зв`язку з цим, враховуючи невідворотність завданої шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач, посилаючись на ст. 23, 1167, 1172, 1168, 1187 ЦК України, просить суд стягнути з КП «Київпастранс» на свою користь 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 27 березня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 02 травня 2023 року. 25 квітня 2023 року від представника відповідача КП «Київпастранс» за довіреністю Розум О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 41-44), відповідно до якого сторона відповідача заявлені позивачем вимоги визнає частково та просить суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі - 20 000 грн. Обґрунтовуючи свою позицію зокрема тим, що слідчим при досудовому розслідуванні не встановлено вини машиніста електропоїзда [PERSON] , який перебував на момент даної пригоди у трудових відносинах з КП «Київпастранс» та доведено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій самого загиблого [PERSON] , який під час переходу залізничних колій у невстановленому місці знехтував правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до смерті останнього. Відповідач не заперечує того факту, що позивач зазнав непоправних втрат та глибоких душевних страждань, і відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, має право на відшкодування відповідної моральної шкоди, але при вирішенні питання про її розмір, відповідач наполягає на врахуванні судом факту грубого порушення загиблим правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, що призвело до таких трагічних наслідків та технічну неможливість машиніста електропоїзда уникнути наїзду на пішохода. З огляду на викладене представник просить задовольнити вимоги частково та стягнути на користь позивача 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Крім того, разом з відзивом на позовну заяву від сторони відповідача також надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 47-49), відповідно до якого відповідач не погоджується з розміром відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заявлену позивачем у сумі - 10 000 грн. Вказав, що у матеріалах поданих разом з позовною заявою відсутні, як договір про надання правничої допомоги, так і документи, які містять детальний опис виконаних робіт, рахунки, акти виконаних робіт та матеріали на підтвердження здійснення відповідної оплати. У зв`язку з цим, наполягає на частковій відмові у задоволенні вимоги щодо стягнення з КП «Київпастранс» витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши її розмір до - 2 684 грн. 02 травня 2023 року у зазначеній цивільній справі підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 31 травня 2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 02 травня 2023 року звернувся з письмовим клопотанням щодо здійснення розгляду справи та проведення подальших судових засідань без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні (а.с. 57). Представник позивача, - адвокат Таргоній В.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 65). 30 травня 2023 року, шляхом використання засобів електронного зв`язку, звернувся з клопотанням щодо здійснення судового засідання без його участі та без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Комунальне підприємство «Київпастранс» в підготовчому судовому засіданні заявлені до них позовні вимоги визнав частково, вказавши на їхню згоду на стягнення в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди, спричинений смертю його сина у сумі 300 000 грн є значно завищеним. Відповідач Комунальне підприємство «Київпастранс» в підготовче судове засідання явку свого представника не забезпечило, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с. 66). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та сторонами по справі не заперечується, 01 вересня 2018 року о 21 год. 10 хв. за адресою: м. Київ, вул. Білицька, на перегоні Почайна-Борщагівська біля станції Вишгородська, електропотяг №7446 під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям. У зв`язку з цим, [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №2849 від 03 вересня 2018 року смерть [PERSON] настала [INFO] у м. Києві на залізничному перегоні Почайна-Борщагівська, з підстав численного відкритого перелому черепа, спричиненого наїздом поїзду (а.с. 15-16). За результатами вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019100070003425 від 02 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до копії висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів [PERSON] №235/2849 від 13 жовтня 2018 року, здійсненого на виконання ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва Васильченко О.В. від 03 жовтня 2018 року, смерть [PERSON] настала від сполучної травми тіла (численних переломів кісток черепа, грудної клітки переломів тазу, лівого стегна з ушкодженням головного мозку, органів грудей і живота та м`яких тканин. Сполучна травма тіла утворилася незадовго до смерті, в короткий проміжок часу (секунди), від дії тупих предметів та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, між нею та настанням смерті існує прямий зв`язок. Ушкодження у [PERSON] виникли в результаті зіткнення поїзда з пішоходом, при цьому пішохід в момент первинного контакту міг знаходитися у вертикальному положенні чи близькому до нього положенні, бути повернутим до поїзда лівою частиною тіла (а.с. 8-11). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №4 від 01 березня 2013 року роз`яснив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже, для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Таким чином, суд аналізуючи описані вище докази по справі констатує наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між наїздом 01 вересня 2018 року о 21 год. 10 хв. за адресою: м. Київ, вул. Білицька, на перегоні Почайна-Борщагівська біля станції Вишгородська електропотяга №7446 (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), під керуванням машиніста [PERSON] , на [PERSON] , та настанням його смерті. Вказаний висновок узгоджується з обставинами справи отриманими органом слідства на стадії досудового розслідування кримінального провадження №12019100070003425 від 02 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, що підтверджуються постановою слідчого Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві Поливян С.І. від 23 жовтня 2019 року. Відповідно до якої 01 вересня 2018 року [PERSON] переходив залізничні колії у невстановленому місці, у зв`язку з чим машиністом потягу №7446 було здійснено наїзд на останнього, в результаті чого [PERSON] отримав тілесні пошкодження не сумісні з життям (а.с. 6-7). Більше того, вказані вище факти вже були встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі №761/39077/21, яке не оскаржувалося та 19 серпня 2022 року набрало законної сили. У зв`язку з цим, суд при вирішенні даної справи та з`ясування обставин події, на підставі вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, також враховує, дане рішення суду, оскільки підстави, предмет та обставини даної цивільної справи аналогічні, окрім суб`єктного складу учасників справи, оскільки позивачем у вище вказаній справі виступає матір померлого, - [PERSON] . Позивач [PERSON] є батьком загиблого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положенням ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Вказане є твердженням належності у позивача по справі відповідного права щодо відшкодування йому моральної шкоди, спричиненою передчасною смертю сина. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В свою чергу, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Для покладання на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». При цьому, за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічна правова позиція міститься у висновках Верховного Суду, викладених у постановах: від 25 листопада 2020 року (справа №760/28302/18-ц) та від 02 листопада 2020 року (справа №133/1238/17). При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така ж правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2018 року (справа №336/3665/16-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається із матеріалів справи, електропоїзд ЕПЛ-9т №005, що виконував рейс 7446, під час якого 01 вересня 2018 року по вул. Білицька, м. Київ, на перегоні Почайна-Борщагівка біля станції Вишгородська здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі Комунального підприємства «Київпастранс» та машиніст електропоїзда Попов Дмитро Миколайович перебуває в трудових відносинах з 13 грудня 2016 року з відокремленим підрозділом Служби міських залізничних перевезень КП «Київпастранс», що підтверджується листом КП «Київпастранс» від 21 липня 2021 року (а.с. 12). У зв`язку з цим, суд встановивши факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням такої шкоди, робить висновок щодо виникнення у КП «Київпастранс» перед позивачем, як батьком померлого, обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у розумінні статей 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України. При цьому, під час визначення розміру заподіяної шкоди, суд виходив з положень частини 2 статті 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Цивільне законодавство розрізняє просту і грубу необережність, що має значення при визначенні розміру відшкодування. При грубій необережності особа порушує елементарні правила поведінки, тому ступінь шкідливих наслідків досить великий. При простій необережності, навпаки, протиправність полягає у порушенні складних правил, у зв`язку з чим ступінь передбачення наслідків досить малий. У випадку коли заподіювач відповідає тільки за шкоду, а вина потерпілого виражена у формі грубої необережності, то враховуючи ступінь вини кожної зі сторін, можна говорити про зменшення розміру відповідальності заподіювача шкоди. Коли заподіювач відповідає незалежно від вини, то в разі наявності грубої необережності потерпілого розмір відшкодування повинен бути зменшений. Суд звертає увагу, що з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств та на виконання ст. 16 Закону України «Про транспорт» були прийняті Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54. Пунктом 2.1 Правил передбачено, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Як вбачається з копії постанови слідчого Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві Поливян С.І. від 23 жовтня 2019 року кримінальне провадження щодо вказаної події, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, було закрите. У зв`язку з цим, вина машиніста електропоїзда ЕПЛ-9т №005, що виконував рейс 7446, - [PERSON] у настанні смерті [PERSON] відсутня, оскільки мало місце необережність самого потерпілого, який порушив елементарні правила поведінки при знаходженні поряд з залізничною колією та при її переході під час руху по ній електропоїзда. Саме на вказану обставину представник відповідача посилається як на підставу зменшення відшкодування моральної шкоди. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачу завдана смертю його сина, що спричинило йому душевні страждання, які продовжуються до цих пір та матимуть місце протягом усього його життя, що призведить до необхідності у позивача докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки він, будучи особою похилого віку, позбавлений можливості розраховувати на підтримку сина. За таких обставин, суд враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, дотримуючись засад розумності і справедливості, з урахуванням наслідків дорожньо-транспортної пригоди у виді смерті потерпілого та необережність самого потерпілого, яка мала місце під час виникнення вказаної події, їх наслідків для подальшого життя позивача, необхідності у докладанні значних зусиль для відновлення морального стану та життєвих зв`язків, то суд приходить до висновку про можливість стягнення моральної шкоди у розмірі - 100 000 грн, що на переконання суду відповідатиме глибині страждань позивача, як батька померлого. Оскільки згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (33%), на користь держави, що, зважаючи на розмір судового збору необхідного до сплати для звернення до суду з вказаною майновою вимогою у розмірі 300 000 грн, становить 999, 90 грн. Крім того суд зважає, що стороною позивача у змісті позову заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у виді витрат на правову допомогу у загальному розмірі - 10 000 грн, при цьому будь-яких доказів щодо їх наявності, позивачем до суду не надавалося. У зв`язку з цим, вимоги щодо їх відшкодування за рахунок сторони відповідача не можуть бути задоволені на час винесення рішення. На підставі наведеного,

Outcome: partial