Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, із позовною заявою до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, якою просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є донькою [PERSON] , а також визнати за [PERSON] в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 50.1 умовних кадастрових гектарах в землі, яка розташована на території Великокам`янської сільської ради (на даний час П`ядицької сільської ради) згідно сертифікату серії РН № 230183, виданого на ім`я спадкодавці [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи, а ухвалою суду від 08 травня 2023 року підготовче провадження у справі було закрите, справу було призначено до розгляду по суті на 22 травня 2023 року. Відповідач подав заяву, якою просив розглядати справу без їх участі. Таку ж заяву подав і представник позивача. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стислий виклад позицій учасників справи. Аргументи позивача. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на вказаний пай, який він набув за життя. І з метою оформлення спадщини після смерті батька, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, але в отриманні такого свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. У зв`язку із чим, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позиція відповідача. Просили розглянути справу без їх участі. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та змінила прізвище з: « [PERSON] », на: « [PERSON] » (а.с.11). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, були [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 20 липня 1993 року [PERSON] склала заповіт яким все майно, що буде належити їй на день її смерті з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось заповіла дочці [PERSON] (а.с.15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Відповідно до довідки П`ядицької сільської ради Великокам`янського старостинського округу, на день своєї смерті, [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою [ADDRESS] . Разом із нею за вказаною адресою проживала дочка [PERSON] , яка фактично вступила в управління спадковим майном (а.с.129). Також з довідки встановлено, що згідно записів в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Великокамянської сільської ради [PERSON] , належало право на земельну частку (пай) розміром 50,1 в умовних кадастрових гектарах, вартість якої становить 7607 грн. (сертифікат РН № 230183) в землі, яка перебувала в колективній власності СС «Колос» на території Великокамянської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 14,34). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Але, відповідно до довідки П`ядицької сільської ради Великокам`янського старостинського округу, на день її смерті, разом із нею за адресою [ADDRESS] був зареєстрований і фактично проживав [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався виконкомом Великокам`янської сільської ради (а.с.14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). І відповідно до довідки П`ядицької сільської ради Великокам`янського старостинського округу, на день його смерті, разом із ним за адресою [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований (а.с.14). Але за життя, [PERSON] оформив заповіт на свого сина: [PERSON] (а.с.55), який відмовився від спадщини на користь [PERSON] (а.с.45). А для отримання спадщини [PERSON] , [PERSON] подала до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М. заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок померлого (а.с.86), недоотриманої пенсії (а.с. 92), земельні ділянки (а.с. 108,109,110) та право на земельну частку (пай) (а.с. 124), проте постановою від 18 листопада 2021 року, приватний нотаріус Григорець В.М., відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва на право на іншу земельну частку (пай), зокрема яке було набуто [PERSON] , але успадковано спочатку [PERSON] , а потім і [PERSON] , оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на цей пай та вони всі не оформили успадковане право (а.с.10). Оцінка суду щодо правовідносин учасників. Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач. Оцінка суду щодо права позивача. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном, до якого входять і майнові права. Отже, і Конституція України, і вказана Конвенція, вже передбачали право будь-якого українця чи українки володіти не тільки речами матеріального світу, а й майновими правами. До яких, в силу положень частини 9 і 10 статті 5 Земельного кодексу України та пунктів 1 Указів Президента України від 08 серпня 1995 року №720-95 та від 03 грудня 1995 року №1529/99 (які діяли станом 03 грудня 1999 року) безперечно відносилось і право на земельну частку (пай), володіння яким підтверджувалось Сертифікатом на право на земельну частку (пай), видача якого відбувалась під запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), форми яких були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 "Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)". При цьому вказане майнове право, в силу положень частини 10 статті 5 Земельного Кодексу могло бути успадкованим, тобто входити до складу спадщини його володільця. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що [PERSON] дійсно отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 50.1, в умовно кадастрових гектарах. Отже, вона набула зазначене майнове право і стала його одноособовим володільцем. І оскільки набуте нею право не було припинено або відчужено нею, у день її смерті, це право увійшло до складу її спадщини. За правовою конструкцією статті 549 ЦК УРСР (який діяв на момент смерті [PERSON] ) вважалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. І з огляду на встановлені обставини у цій справі, саме [PERSON] донька [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , а тому вона дійсно набула право на земельну частку (пай), розміром 50.1, в умовно кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , але з 01 січня 2004 року вже діяв новий Цивільний кодекс України, який положеннями частини 1 статті 1216 ЦК України передбачив, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). І згідно з положеннями частини 1 статті 1218 цього ж кодексу, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. При цьому, з огляду на положення частини 3 статті 1268 та частини 1 статті 1269 ЦК України, якщо спадкоємець, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв її, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї; якщо спадкоємець, постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А встановлені судом обставини прямо вказують на те, що на час відкриття спадщини [PERSON] , з нею постійно проживав її чоловік: [PERSON] , який прийняв її спадщину. Отже [PERSON] дійсно успадкував право на земельну частку (пай), розміром 50.1, в умовно кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] та перейшло до [PERSON] . І хоча [PERSON] [INFO] помер, за життя він оформив заповіт на свого сина: [PERSON] . Положення частини 1 статті 1223 ЦК України передбачали, що право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. А в силу положень частини 2 статті 1223 цього ж кодексу, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. А як вже було встановлено судом, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини батька на користь позивачки: [PERSON] , яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. І тому суд вважає, що саме [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай), розміром 50.1, в умовно кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] та перейшло по праву спадкування спочатку до [PERSON] , а потім до [PERSON] . З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендує відповідач, у випадку не прийняття нею спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved