Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє- адвокат Сікора В.Є., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 04 листопада 1999 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 24. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Майновий спір та спір стосовно проживання дитини відсутні. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо та не підтримують подружніх стосунків. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 04 листопада 1999 року виконавчим комітетом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] », залишити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] проживати з матір`ю та стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2023 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник- адвокат Сікора В.Є. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 04 листопада 1999 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 24 (а.с. 9,17). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство між ними не ведеться, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо та не підтримують подружніх стосунків. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до частини 9 та 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Своїм правом згідно ст. 113 СК України позивач [PERSON] скористалась та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище- [PERSON] . Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, їх шлюб існує формально. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у позивача не має. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в зв`язку з категоричним запереченням позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відтак, судом не встановлено спору між сторонами стосовно місця проживання дитини, тому неповнолітню дитину- [PERSON] , [INFO] , необхідно залишити проживати з матір`ю, оскільки сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання їх спільної доньки. Враховуючи, що відповідач визнав позов, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., сплаченого при поданні позову, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved