Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

27.12.2022 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, акціонерного товариства закритого типу «Вільховатське», [PERSON] про визнання права на земельні частки (паї) в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований разом із своєю дружиною [PERSON] , яка після смерті чоловіка спадщину прийняла, але не встигла оформити своїх спадкових справ, так як [INFO] померла. [PERSON] є матір`ю позивачів. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай) загальною площею 3,36 га із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10.01.1997 року серії [NUMBER] та земельна частка (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари, оскільки за життя [PERSON] був членом ЗАТ «Вільховатське» та був включений до списку осіб пенсіонерів, які мали право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому за життя його дружина [PERSON] спадщину прийняла, але не встигла оформити своїх спадкових прав, так як [INFO] померла. Після смерті матері позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися із заявами до Кобеляцької державної нотаріальної контори, але у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації на земельні частки (паї) державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, позивачі прохали суд визнати за ними право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала батьку [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла дружина [PERSON] , але не встигла оформити своїх спадкових прав так як померла та право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського господарства згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.01.1997 року в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Проскури Кобеляцького району Полтавської області. Також прохали провести розподіл спадкового майна між спадкоємцями та визнати в порядку спадкування за законом: 1) за [PERSON] право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала батьку [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла дружина [PERSON] , але не встигла оформити своїх спадкових прав так як [INFO] померла в селі Проскури Кобеляцького району Полтавської області; 2) за [PERSON] право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського господарства згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.01.1997 року після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Проскури Кобеляцького району Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та прохали задовольнити. Пояснили, що сплатили відповідачу [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів за його частку у спадкуванні, тому він відмовляється від успадкування майна, яке залишилось після смерті батька та матері. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Титаренко С. О., в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що відповідач [PERSON] відмовляється на користь свого брата [PERSON] та сестри [PERSON] від спадкового майна, яке залишилось після смерті матері та батька. Представник відповідача Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області Фещенко В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Прохав рішення приймати на розсуд суду з урахуванням наявних в справі матеріалів та чинного законодавства. Представник відповідача акціонерного товариства закритого типу «Вільховатське», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та довідкою Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області №486 від 06.11.2018 року (а. с. 10, 13). Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом була його дружина, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 12). [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та довідкою Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області №486 від 06.11.2018 року (а. с. 11, 13). Судом також встановлено, що батьком позивачів [PERSON] , [PERSON] та відповідача [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 14-16, 30-36). Постановою державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняка Р. В. відмовлено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала батьку [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла дружина [PERSON] , але не встигла оформити своїх спадкових прав так як померла та право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського господарства згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.01.1997 року в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Проскури Кобеляцького району Полтавської області у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 43). Судом встановлено, що 29 грудня 1994 року акціонерному товариству «Вільховатське» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00002, згідно якого акціонерному товариству «Вільховатське» передається у колективну власність 1869,2 гектарів землі для виробництва сільськогосподарського продукції (а. с. 23-25). Відповідно до списку пенсіонерів, членів акціонерного товариства «Вільховатське», доданого до Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00002 [PERSON] , 1929 р. н., та [PERSON] , 1932 р. н., були членами акціонерного товариства «Вільховатське» (а. с. 26). Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян АТ «Вільховатське» бувшої Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а. с. 27). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.01.1997 року член акціонерного товариства «Вільховатське» [PERSON] на підставі розпорядження Кобеляцької райдержадміністрації від 17.12.1996 року № 951 має право на земельну частку розміром 3,36 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (а. с. 20). Як вбачається із копії спадкової справи 286/2000 після померлої [INFO] [PERSON] до Кобеляцької державної нотаріальної контори звернулися із заявами про прийняття спадщини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 87-89). Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Тобто, основним первинним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат про право на земельну частку (пай). [PERSON] за життя сертифікату про право на земельну частку (пай) не отримував. Спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , спадкоємцями після смерті якої є позивачі та відповідач [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] питання щодо визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] за життя не порушувала та про наявність такого права не заявляла, у зв`язку із чим не набула права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . В зв`язку з цим до складу спадщини [PERSON] не ввійшло право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] . Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про визнання за спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] право на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала батьку [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла дружина [PERSON] , але не встигла оформити своїх спадкових прав так як померла необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про визнання за спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.01.1997 року в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , суд зазначає наступне. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Спадщина [PERSON] відповідно до положень ст. 525 ЦК УРСР, відкрилася в день її смерті - [INFO] , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України. Таким чином, на момент відкриття спадщини та закінчення строку для прийняття спадщини Цивільний кодекс України ще не набрав чинності, тому при розгляді справи до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР який діяв на час відкриття спадщини, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР перша черга спадкоємців за законом, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних часках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родичу. Статтею 548 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 553 ЦК Цивільного кодексу УРСР передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Аналогічний за змістом висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 145/1448/17 (провадження № 61-46925св18). З копії спадкової справи № 286/2000 після померлої [INFO] [PERSON] що із заявами про прийняття спадщини до Кобеляцької державної нотаріальної контори звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 87-89). Таким чином, відповідач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв та у відповідності до Цивільного кодексу УРСР не відмовився від спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачі зазначили, що сплатили [PERSON] 1000 доларів за обов`язкову частку при спадкуванні, тому відповідач відмовляється від спадкування майна, яке залишилось після смерті батька та матері. Водночас, в матеріалах справи наявні заяви [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких позивачі сплати відповідачу [PERSON] кошти в сумі 50 000 грн за обов`язкову частку при спадкуванні (а. с. 58-59). Доказів, які підтверджують сплату коштів відповідачеві, позивачі суду не надали. Також відсутнє підтвердження про отримання зазначених коштів з боку відповідача [PERSON] . Таким чином, встановлені в суді обставини свідчать про те, що належну долю спадкового майна після померлої [PERSON] відповідач [PERSON] успадкував відповідно до вимог Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року та не відмовився від спадщини протягом встановленого строку, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку (пай) загальною площею 3,36 умовно кадастрових гектари із земель колективної власності ЗАТ «Вільховатське» для ведення товарного сільськогосподарського господарства згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.01.1997 року в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Проскури Кобеляцького району Полтавської області. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельні частки (паї) в порядку спадкування, відтак не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині розподілу спадкового майна між спадкоємцями.

Outcome: dismissed