Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

20.09.2021 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями Київського районного суду м. Одеси головуючим визначено суддю Маломуж А.І., справі присвоєно єдиний унікальний номер 947/27945/21. Ухвалою суду від 11.10.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.12.2021 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до розгляду по суті. Розпорядженням керівника апарату суду № 176 від 17.06.2022 року відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 947/27945/21, провадження № 2/947/733/22, у зв`язку з перебуванням судді Маломуж А.І. у відпустці. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Київського районного суду м. Одеси головуючим визначено суддю Літвінову І.А. Ухвалою судді Літвінової І.А. від 29.06.2022 року цивільну справу № 947/27945/21 прийнято до свого провадження. 18.04.2023 року зі сторони позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яку прийнято протокольною ухвалою. Відповідачі у справі на позов не відізвались. Враховуючи положення статей 280,\~281\~ЦПК\~України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. В ході судового розгляду встановлено, що 03 липня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання грошових коштів в розмірі 120\~000 (сто двадцять тисяч) гривень на 10 днів (до 13 липня 2013 року), про що відповідач власноруч склав розписку. 01 березня 2013 року відповідачем [PERSON] були отримані від позивача [PERSON] також грошові кошти у сумі 15\~000 (п`ятнадцять тисяч) євро строком до 04 жовтня 2013 року, що підтверджується розпискою відповідача від 01.03.2013 року. 04 травня 2013 року [PERSON] взяв знову у [PERSON] в борг ще 15\~000 (п`ятнадцять тисяч) євро зі строком повернення 04.10.2013 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 04.05.2013 року. Крім того, 04.10.2012 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали від позивача [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 50\~000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, зобов`язавшись до 04.10.2013 року повернути грошову суму з урахуванням відсотків за користування позикою у розмірі 68\~000 (шістдесят вісім) тисяч доларів США, з яких 50\~000 тисяч доларів США сума позики, 18\~000 тисяч доларів США відсотки за користування позикою, що підтверджується розпискою відповідачів від 04.10.2012 року. Однак, відповідачі не виконали свого обов`язку за укладеними договорами позики, не повернули у встановлений договорами строк отримані грошові кошти, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутись до суду. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530\~ЦК України встановлено,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За приписами\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст.\~1048, ч. 1 ст.\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1-2\~ст.\~1050\~ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів сплати відповідачем заборгованості за договорами позики в матеріалах справи не міститься. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем належним чином виконані умови кредитного договору, а через невиконання відповідачем умов зазначеного договору у останнього виникла заборгованість у заявленому до стягнення розмірі, за наслідком чого вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суд керується положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~згідно з якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, у відповідності зі\~ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved