Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON] , дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з нею. Свої вимоги мотивує тим, що 06.08.2008 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання у них народився дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них з відповідачем не склалося, міцної сім`ї вони не створили. Причиною цього стало те, що останні два роки вони взагалі спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують. У зв`язку із чим вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому вона звертається до суду з даним позовом. Позивачка подала до суду заяву, згідно з якою позовну заяву підтримує та просить її задоволити. Розгляд справи просить проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 27.03.2023 позивачка подала до суду заяву, згідно з якою позовну заяву підтримує та просить її задоволити. Розгляд справи просить проводити без її участі (а.с. 13). Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 06.08.2008, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 304, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.08.2008 (а.с. 4). У сторін по справі народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2008 (а.с. 5). Спір з приводу визначення місця проживання дитини відсутній. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, позивачка не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідач заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] позивачці не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Щодо позовної вимоги про залишення доньки [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачкою, суд зазначає наступне. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного кодексу України. Частиною першою статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а частиною четвертою статті 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, згідно з частиною третьою статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , [INFO] , виповнилося 14 років, суд, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для залишення судом її проживати з матір`ю, оскільки [PERSON] вправі самостійно вільно обрати з ким з батьків, які проживають окремо, вона бажає проживати, та для вирішення цього питання набула повної цивільної дієздатності, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 56, 105, 110, 112, 114, 141, 152, 160, 161 СК України, ст.ст. 29, 47 ЦК України, та

Outcome: approved