Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 06.5.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 3969 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 94708451000, укладеним 28.08.2018 р. між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.04.2022 р. виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, в порядку його примусового виконання з позивача було стягнуто кошти у сумі 850,46 грн. основної винагороди приватного виконавця та 508,48 грн. витрат виконавчого провадження. А всього 1350,94 грн. Також було стягнуто на користь відповідача суму у розмірі 8 504,64 грн. За таких обставин позивач просить суд стягнути на його користь з ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно набуті кошти у розмірі 8 504.64 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 1350,94 грн. Провадження у справі відкрито 16.12.2022 р., вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» направив відзив на позов де просив відмовити у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі. Зазначив, що договірні відносини, що існували між сторонами, і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України. На момент стягнення коштів, такі дії здійснювались правомірно. При цьому грошові кошти у розмірі 850,46 грн. та 500,48 грн. є витратами приватного виконавця на проведення виконавчих дій і не булі перераховані Товариству. Також позивачем не доведено як спричинення йому моральної шкоди так і її розміру. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення [PERSON] , дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 06.05.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис № 3969, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «вердикт Капітал», правонаступника АТ «Укрсиббанк», заборгованість за кредитним договором № 94708451000 від 28.08.2018 р. у розмірі 8 504,25 грн. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішення 19.04.2023 р. Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига Володимир Васильович виконавчий напис № 3969, вчинений 06.05.2021 р. таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою Володимиром Васильовичем в порядку примусового виконання виконавчого напису стягнуто з позивача суму боргу у розмірі 8 504,64 грн., основну винагороди та витрати виконавчого провадження, рішення виконано (постанова про закінчення виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 19.01.2022 р.). При цьому, як свідчить лист приватного виконавця від 26.08.2022 р. на № 096/026-09/843 на протязі примусового виконання виконавчого провадження № [NUMBER] на депозитний рахунок приватного виконавця з місця праці боржника надійшли грошові кошти в сумі 9 855,58 грн., які були перераховані, а саме: 8 504,64 грн., як задоволення вимог стягувача, 850,46 грн. основна винагорода приватного виконавця та 500,48 грн. витрати виконавчого провадження. За положеннями ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такі висновки зробив Верховний Суд у постановах від 23.01.2020 р. у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 р. у справі № 918/47/18 та від 01.04.2019 р. у справі № 904/2444/18. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, відповідно до ст. 15 ЦК України. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на обставини встановлені судовому засіданні, беручи до уваги, що за виконавчим написом, вчиненим 06.05.2021р. Грисюк Оленою Василівною , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто суму у розмірі 8 504,64 грн. та зважаючи на те, що такий виконавчий напис було у встановленому законом порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, наявні підстави для застосування приписів ст. 1212 ЦК України. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та стягнення з відповідача на його користь суми у розмірі 8 504 грн. 64 коп. Разом з тим, суд не вбачає за можливе задовольнити позов в частині стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів стягнутих в якості виконавчого збору та проведення виконавчих дій, зважаючи на те, що зазначені кошти не перераховувались відповідачу, а отримувались виконавцем в межах проведення виконавчих дій, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. При цьому суд звертає увагу на те, що моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року (справа № 815/2603/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 815/6107/17), від 04 березня 2020 року (справа № 815/2215/15). З аналізу обставин справи та наведених норм закону, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду будь-яких доказів завдання моральної шкоди, також не обґрунтовано її розміру, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial