Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він являється власником нежитлового приміщення загальною площею 134,3 м.кв., яке є частиною нежитлової будівлі, розташованої у [ADDRESS]. Належна йому частина нежитлового приміщення розташована на першому поверсі та має два входи: з [ADDRESS] та із двору нежитлової будівлі. Так як вхід в нежитлове приміщення, який розташовано зі сторони [ADDRESS] веде безпосередньо до приміщення площею 73,0 м.кв., яке має використовуватися в тому числі в зимовий період з метою збереження тепла, позивачем було розроблено та погоджено проект реконструкції належного йому приміщення з будівництвом добудови та тамбура. Відповідно до вказаного проекту до належної позивачу частини нежитлового приміщення повинен бути добудованим тамбур площею 2,73 м. кв. на вході до приміщення з боку [ADDRESS] . На даний час будівельні роботи ще не виконані в повному обсязі, а під тамбур облаштований (залитий) лише залізобетонний фундамент. У вересні 2020 року власникам та фізичним особам-підприємцям, які є орендарями нежитлових приміщень у [ADDRESS] та [ADDRESS] , та які здійснюють свою підприємницьку діяльність у вказаних приміщеннях, стало відомо про те, що [PERSON] з Охтирською міською радою 08 липня 2020 року було укладено договір для розміщення тимчасової споруди на розі [ADDRESS] . Розміщення вказаної тимчасової споруди з позивачем , як з власником суміжного нерухомого майна, жодним чином не погоджувалося, хоч від місця монтажу тимчасової споруди до належного позивачу нерухомого майна мінімальна відстань та протипожежний розрив не дотримується. Вважаючи, що розміщенням вказаної тимчасової споруди порушуються їх права, як власників суміжних нежитлових приміщень та мешканці житлового будинку по [ADDRESS] звернулися до виконавчого комітету Охтирської міської ради з заявою для з`ясування правомірності виконання монтажних робіт. У відповідь на вказане звернення були надані копії паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на [ADDRESS] , виданого відділом містобудування та архітектури, головним архітектором Охтирської міської ради [PERSON] 24.08.2020 року ( у вихідний день), копію схеми розміщення тимчасової споруди, схему благоустрою тимчасової споруди та копію договору для розміщення тимчасової споруди, укладеного відповідачем та виконавчим комітетом Охтирської міської ради. Після ознайомлення з документами, на підставі яких планувалося розміщення і розпочався монтаж тимчасової споруди [PERSON] , ФОП [PERSON] , яка орендує належне позивачу на праві приватної власності приміщення по [ADDRESS] поряд із новозбудованим торгівельним павільйоном, 23.09.2020 року звернулася з заявою до міського голови міста Охтирка Алєксєєва І.Ю., в якій просила з метою попередження незаконного встановлення тимчасової споруди, наслідком якого стане необхідність проведення її демонтажу переглянути рішення про надання дозволу на встановлення тимчасової споруди на розі [ADDRESS]. Заява [PERSON] була мотивована тим, що дозвільні документи на використання земельної ділянки для розміщення тимчасової споруди були надані Охтирською міською радою з порушенням діючих державних будівельних норм та норм пожежної безпеки, норм безпеки дорожнього руху, без проведення необхідних експертиз та без врахування прав та інтересів суміжних власників та користувачів об`єктів забудови. За результатами розгляду вказаної заяви, виконавчий комітет Охтирської міської ради листом інформував, що встановлення тимчасової споруди на розі [ADDRESS] проводиться відповідно до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Охтирки та архетипів тимчасових споруд, затвердженої рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 24.09.2014 року №120 та Порядку розміщення тимчасових споруд, що стверджено рішенням Охтирської міської ради від 24.12.2013 №977-МР. Відділ містобудування та архітектури також у листі зазначив, що «відповідно до Договору та вимог паспорта прив`язки тимчасової споруди, її встановлення передбачено на відстані 4 м від будівлі по [ADDRESS] . Таким чином, тимчасову споруду буде встановлено на достатній відстані від будівлі по [ADDRESS] для безперешкодного доступу до неї та її обслуговування, також буде виконано благоустрій прилеглої території, чим не порушуються інтереси та права власників чи користувачів земельних ділянок і будівель, що оточують місце розташування тимчасової споруди». Позивач вважає, що при підготовці вищевказаного листа, як і при розробці паспорта прив`язки тимчасової споруди на розі [ADDRESS] , відділ містобудування архітектури не використовував діючі державні будівельні норми, вимоги правил пожежної безпеки та безпеки дорожнього руху. Про це зокрема свідчить те, що для відділу містобудування достатньою при розміщенні двох об`єктів нерухомості є відстань між ними - метри, в той час, як Правилами пожежної безпеки в Україні передбачено, що тимчасові споруди торговельного призначення повинні розміщатися на відстані не менше 10 метрів від інших будівель та споруд. 22 жовтня 2020 року позивач звернувся з заявою до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса» про проведення експертно-будівельно-технічного дослідження по встановленню відповідності паспорта прив`язки тимчасової споруди на розі [ADDRESS] , а також фактичного розташування самої споруди вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Висновком експертизи від 29.04.2021 року № 17820/1076 встановлено невідповідність вимогам нормативно-технічних та нормативно-правових актів в галузі безпеки життєдіяльності. 03.09.2021 року позивач звернувся з письмовими заявами до Охтирської міської ради, виконавчого комітету Охтирської міської ради та відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради, в яких просив скасувати паспорт прив`язки тимчасової споруди на розі [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні належною позивачу власністю, а саме нежитловою будівлею за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу тимчасової споруди на [ADDRESS] та [ADDRESS] . Виконавчий комітет Охтирської міської ради на вказану заяву листом від 11.10.2021 року повідомив позивачу, що місце розміщення тимчасової споруди передбачено Комплексною схемою розміщення тимчасових споруд у м. Охтирка. Вказане рішення є колегіальним та чинним і законні підстави для його скасування відсутні. Аналогічна відповідь на заяву була отримана позивачем і від відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради. За вказаних обставин позивач не має іншого способу захистити своє порушене право та просить зобов`язати [PERSON] вчинити дії по усуненню перешкод [PERSON] у користуванні власністю: частиною нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] шляхом демонтажу тимчасової споруди, розташованої за розі [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.01.2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 87). 24.01.2022 року від відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради надійшли пояснення по справі, до яких додали копію заяви [PERSON] від 12.02.2020 року № 613/01-6, копію договору для розміщення тимчасової споруди від 08.07.2020 року, копію схеми розміщення тимчасової споруди, копію схеми благоустрою прилеглої території тимчасової споруди, копію рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 24.06.2020 року. В поясненнях зазначили, що доводи позивача викладені в позові не відповідають дійсності та чинному законодавству з наступних підстав. Тимчасові споруди в м.Охтирка встановлюються відповідно до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м.Охтирка та архетипів тимчасових споруд затвердженої рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 24.09.2014 року за № 120 та Порядку розміщення тимчасових споруд, що затверджений рішенням Охтирської міської ради від 24.12.2013 року за № 977- МР. Згідно заяви [PERSON] від 12.02.2020 року та наданих документів прийнято рішення виконавчого комітету від 24.06.2020 року № 81 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 24.09.2014 року № 120, Про затвердження Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м.Охтирка відповідно до якого внесено зміни та передбачено місце розташування вищевказаної тимчасової споруди. Рішення прийнято колегіальним органом. Місце розташування тимчасової споруди в [ADDRESS] передбачено Комплексною схемою розміщення тимчасових споруд. 08.07.2020 року між виконавчим комітетом Охтирської міської ради та власником тимчасової споруди укладено договір для розміщення тимчасової споруди в м.Охтирка за відповідною адресою, що не є договором оренди земельної ділянки, а також надано паспорт прив`язки тимчасової споруди відповідно до чинного законодавства. Відповідно до договору та вимог паспорту прив`язки тимчасової споруди, її встановлення передбачено площею не більше 30 м2 з полегшених конструкцій без улаштування фундаменту та не є об`єктом капітального будівництва. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», відповідно до положень якого розміщення тимчасових споруд до будинків та інших споруд має становити відстань не менше 10 м та інші вимоги щодо планування та забудови, на який посилається позивач у позові втратив чинність. По закінченню терміну дії відповідного договору власник тимчасової споруди звільняє території від тимчасової споруди шляхом її демонтажу. Між житловим приміщенням, що належить [PERSON] , яке є частиною нежитлової будівлі розташованої по [ADDRESS] та тимчасовою спорудою розташованої на розі [ADDRESS] та [ADDRESS] наявний проїзд 3,5 м, тому розміщення тимчасової споруди не порушує жодних прав споживача та не несе перешкоди [PERSON] у користуванні його власністю. Крім того, просили розгляд справи проводити у відсутність представника відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради. 26.01.2022 року до суду від виконавчого комітету Охтирської міської ради надійшли аналогічні пояснення по справі з таким же додатком документів. У зв`язку із уведенням в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану розгляд справи не здійснювався. Розпорядженням голови Верховного Суду від від 25.03.2022 № 14/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Охтирського міськрайонного суду Сумської області на Шишацький районний суд Полтавської області. З 24.10.2022 року розпорядженням голови Верховного Суду від 18.10.2022 року № 60 відновлено територіальну підсудність судових справ Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 20.01.2023 року представнику відповідачки - адвокату Собині П.М. відмовлено в задоволенні заяви про відвід. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 10.03.2023 року представнику відповідачки - адвокату Собині П.М. відмовлено в задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відзив на позовну заяву повернуто без розгляду. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 03.04.2023 року представнику відповідачки - адвокату Собині П.М. відмовлено в задоволенні заяви про відвід. 03.04.2023 року від представника відповідачки - адвоката Собини П.М. надійшло клопотання до залучення письмових доказів до справи, а саме адвокатський запит від 09.03.2023 року та відповідь Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Охтирської міської ради від 10.03.2023 року. Позивач у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність за участі його представника (а.с.113). Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та викладені в позові обґрунтування, вказала, що порушуються відповідачкою, яка встановила тимчасову споруду з порушенням норм діючого законодавства, право користування позивача своєю власністю, а саме нежитловим приміщенням, яке розташоване на першому поверсі нежитлової будівлі на [ADDRESS]. В досудовому порядку йому відмовлено у вирішенні вказаного питання. Однак, фактичне розташування тимчасової споруди не відповідає паспорту прив`язки, вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, за змістом паспорт прив`язки не відповідає вимогам п. 2.21 наказу № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального розвитку України «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», порушуються протипожежні норми, тому просить відновити становище, яке існувало до порушення, захистити порушене право як зазначено у позові. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, відповідачка подала на електронну адресу суду заяву від 22 травня 2023 року про розгляд справи у її відсутність та за обов`язкової участі її представника адвоката Собини П.М. (а.с. 202). Представник відповідачки Собина П.М. , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в установленому законом порядку у судове засідання повторно не прибув, на електронну адресу суду надіслав заяву 22 травня 2023 року про відкладення розгляду справи через свою зайнятість (а.с.203-204). Через неявку відповідачки та її представника декілька разів розгляд справи відкладався, однак, 22 травня 2023 року розгляд справи продовжено у відсутність відповідачки за її заявою на підставі наявних матеріалів та у відсутність її представника як це передбачено ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Аналіз викладених вище обставин, повторна неявка в судове засідання представника відповідачки, який належним чином повідомлений про розгляд справи, неодноразово подавав заяви про відкладення справи, хоча з ним узгоджувалася дата судового розгляду, дає суду підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків представником відповідачки, а тому суд продовжив розгляд справи у відсутність відповідачки та її представника Собини П.М . Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення загальною площею 134,3 кв.м., яке є частиною нежитлової будівлі розташованої за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13). З матеріалів, наданих суду Охтирською міською радою вбачається, що 12.02.2020 року [PERSON] звернулася до Охтирського міського голови із заявою про внесення змін до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м.Охтирка, та передати місце для розміщення тимчасової споруди на перехресті [ADDRESS]. Благоустрій території та облаштування тротуару від проходу до пішохідного переходу гарантує. Цільове призначення тимчасової споруди торгівля живими квітами, метало пластиковими вікнами (а.с.64). 08.07.2020 року між виконавчим комітетом Охтирської міської ради та [PERSON] укладено договір для розміщення тимчасової споруди в м.Охтирка. Предметом договору є територія в м.Охтирка, на якій буде розміщуватися та використовуватися для провадження підприємницької діяльності тимчасова споруда площею 30,0 кв.м., об`єктом є визначена територія в м.Охтирка за адресою на розі [ADDRESS] площею 50,0 кв.м. (а.с. 67-68). 23.09.2020 року ФОП [PERSON] , яка орендує належне позивачу на праві приватної власності приміщення по [ADDRESS] поряд із новозбудованим торгівельним павільйоном, звернулася з заявою до міського голови міста Охтирка Алєксєєва І.Ю., в якій просила з метою упередження незаконного встановлення тимчасової споруди, наслідком якого стане необхідність проведення її демонтажу переглянути рішення про надання дозволу на встановлення тимчасової споруди на розі [ADDRESS] та призупинити виконання робіт по будівництву (монтажу) тимчасової споруди до прийняття рішення за даною заявою (а.с. 28-30). 28.09.2020 року ФОП [PERSON] надано відповідь про те, що встановлення тимчасової споруди в [ADDRESS] не є протиправним та не порушує вимог чинного законодавства та містобудівної документації м.Охтирка (а.с.32). Згідно висновку будівельно-технічної експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» № 17820/1076 від 29.04.2021 року, виконаної за замовленням [PERSON] , з технічної точки зору, паспорт тимчасової споруди на [ADDRESS] не відповідає вимогам нормативно-технічних та нормативно-правових актів в галузі безпеки життєдіяльності її фактичного знаходження безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах «червоних ліній» вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. При фактичному розташуванні тимчасової споруди вірогідна можливість настання пожежонебезпечних ситуацій, ускладнення при гасінні пожеж, аварій, дорожньо-транспортних пригод, інших небезпечних подій, які за своїми наслідками можуть становити загрозу життю або здоров`ю населення чи призвести до завдання значних матеріальних збитків. Фактичне місцерозташування змонтованої тимчасової споруди на [ADDRESS] не відповідає паспорту прив`язки та суперечить п. 2.21 Наказу № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального розвитку України «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. З технічної точки зору, фактичне місце розташування змонтованої тимчасової споруди на [ADDRESS] не відповідає наведеним в дослідницькій частині висновку вимогам нормативно-технічних та нормативно-правових актів в галузі безпеки життєдіяльності частині її фактичного знаходження на відстані менш ніж 10 м від інших будівель та споруд, знаходження безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах «червоних ліній» вулиці на відстані ближче ніж за 20 м до перехрестя вулиць. При фактичному розташуванні тимчасової споруди вірогідна можливість настання пожежонебезпечних ситуацій, ускладнення при гасінні пожеж, аварій, дорожньо-транспортних пригод, інших небезпечних подій, які за своїми наслідками можуть становити загрозу життю або здоров`ю населення чи призвести до завдання матеріальних збитків. Фактичне місцерозташування тимчасової споруди на [ADDRESS] не відповідає вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності. З технічної точки зору, викладені в дослідницькій частині висновку вимоги нормативно-технічних та нормативно-правових актів, які не були забезпечені при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] при її фактичному знаходженні на відстані менш ніж 10 метрів від інших будівель та споруд, знаходження безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини вулиці та у межах «червоних ліній» вулиці на відстані ближче ніж за 20 м до перехрестя вулиць, з точки зору безпеки життєдіяльності, є передумовою створення пожежонебезпечних ситуацій, ускладнень при гасінні пожеж, здійснюють негативний вплив на учасників дорожнього руху (пішоходів, водіїв автомобільного транспорту, осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших мало мобільних груп населення) поруч (вздовж) із даним об`єктом та створюють вірогідність настання негативних наслідків (а.с. 33-48). Допитані в судовому засіданні судові експерти [PERSON] , [PERSON] підтвердили висновок будівельно-технічної експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» № 17820/1076 від 29.04.2021 року в повному обсязі, обґрунтували порушення норм протипожежної безпеки, за змістом паспорт прив`язки не відповідає діючим нормам, а фактичне розміщення тимчасової споруди не відповідає паспорту прив`язки, мається порушення у сфері містобудівної діяльності. Вказаний висновок експерти [PERSON] та [PERSON] , будучи попередженими про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні повністю підтвердили, а тому суд приймає його до уваги як належний та допустимий доказ, який для суду є достатнім та переконливим і не викликає жодних сумнівів. 03.09.2021 року [PERSON] звернувся до Охтирської міської ради, виконавчого комітету Охтирської міської ради, відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради із заявою про усунення перешкод у користуванні власністю та усунення порушень правил пожежної безпеки та правил дорожнього руху, в якій із посиланням на висновок будівельно-технічної експертизи від 29.04.2021 року, просив скасувати паспорт прив`язки тимчасової споруди на [ADDRESS] та усунути перешкоди у користуванні належною йому власністю, а саме нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] , шляхом демонтажу вищевказаної тимчасової споруди (а.с.50). 11.10.2021 року [PERSON] на його заяву від 09.09.2021 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради надано відповідь про те, що відповідно до рішення виконавчого комітету від 24.06.2020 року № 120 «Про затвердження Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд в м.Охтирка» було внесено зміни та передбачено місце розміщення вищевказаної тимчасової споруди. Рішення прийнято колегіально та наразі є чинним, законні підстави для його скасування відсутні, комісія не вбачає за доцільне рекомендувати скасування договору та паспорту прив`язки на розміщення тимчасової споруди з будівлею по [ADDRESS] (а.с. 51). Однак, з такими доводами виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради суд не може погодитися з огляду на слідуюче. Мотиви суду. Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На переконання суду у контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Серков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. У Рішенні «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 Європейський Суд з прав людини наголошує, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). Так, у ст.13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Згідно з частинами першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дані правовідносини регулюються також Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», Правилами пожежної безпеки в Україні, Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Згідно зі ст. 28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Відповідно до п.1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за № 1330/20068 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Відповідно до п.1.8 вказаного Порядку при розміщенні тимчасової споруди ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами. Відповідно до п.2.1 вказаного Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Відповідно до п.2.5 вказаного Порядку про відповідність намірів замовника щодо місця розташування тимчасової споруди містобудівній документації, будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідного комплекту документів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення тимчасової споруди. В п.2.11 визначено перелік документів, які включаються до паспорту прив`язки тимчасової споруди, який є вичерпним. Відповідно до п.2.17 вказаного Порядку строк дії паспорта прив`язки тимчасової споруди визначається органом з питань містобудування та архітектури відповідної ради або районної державної адміністрації з урахуванням строків реалізації положень містобудівної документації на місцевому рівні. Відповідно до п.2.20 вказаного Порядку встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки тимчасової споруди. Згідно п.2.21 цього порядку відхилення від паспорта прив`язки тимчасової споруди не допускається. Відповідно до п.4.1.16 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій №126 від 19 жовтня 2004 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04 листопада 2004 року за №1410/10009 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), тимчасові споруди, кіоски, ларки тощо повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд, крім випадків, коли згідно з будівельними нормами потрібний більший протипожежний розрив або коли їх можна встановлювати біля зовнішніх стін без отворів, які відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін. Відповідно до п.1.14 вищевказаного Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності тимчасові споруди торгівельного призначення, крім тих, що розміщуються на території ринків, відповідно до затвердженого плану -схеми повинні розміщуватись на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд. До того ж тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360-92, але не менше 10 м. Як зазначає експерт у висновку будівельно-технічної експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» № 17820/1076 від 29.04.2021 року, при обстеженні встановлено, що з тильного фасаду кіоску розміщено вхід як до прибудови до будівлі по [ADDRESS] (прибудова знаходиться з дворового фасаду), так й до чотирьохповерхової будівлі, фасад якої безпосередньо виходить на [ADDRESS] . В свою чергу, чотирьохповерхова будівля має ще прибудову з сторони [ADDRESS] у близькості до розташованого кіоску. Відстань від кіоску прибудови будівлі 4КЖ складає 3,5м, а до прибудови КЖ від 5,18 до 7,14 м. Разом з тим, у наданому на дослідження «Паспорту прив`язки...» відстань до прибудови будівлі 4КЖ складає 2,0 м, а до прибудови КЖ 4,0 м. Таким чином, фактичне розташування тимчасової споруди не відповідає «Паспорту прив`язки...» та суперечить п. 2.21 Наказу №244 від 21.10.2011. За змістом та складом «Паспорт прив`язки...» відповідає, положенням п. 2.11 Наказу №244 від 21.10.2011. Експертний аналіз Моделі безпечної (ідеальної) ситуації та Моделі фактичної (реальної) ситуації дозволяє визначити Модель невідповідності ситуації, що існувала під час планування та розміщення тимчасової споруди на [ADDRESS], вимогам нормативно-технічних та нормативно-законодавчим актам в галузі безпеки життєдіяльності, яка визначається у наступному. З технічної точки зору, при плануванні розміщення тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог з пожежної безпеки, які визначаються Правилами пожежної безпеки в Україні, наведені в ДСТУ до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій та ст. 1 Кодексу цивільного захисту України, що не сприятиме запобіганню пожежам, забезпеченню безпеки людей, зменшенню можливих майнових втрат, створенню умов для успішного гасіння пожеж. З технічної точки зору, при плануванні розміщення тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» в частині розміщення малої архітектурної форми безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини вулиці. З технічної точки зору, при плануванні розміщення тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» в частині розміщення малої архітектурної форми на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. З технічної точки зору, при плануванні розміщення тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог Закону України «Про дорожній рух» щодо створення безпечних умов дорожнього руху, як для пішоходів так і для власників автомобільного транспорту, в частині розміщення малої архітектурної форми на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини вулиці. З технічної точки зору, при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог Закону України про автомобільні дороги» в частині розміщення малої архітектурної форми у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. З технічної точки зору, при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог Закону України «Про основи містобудування» в частині відсутності дієвого контролю органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими на це державними органами за розміщенням малої архітектурної форми безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. З технічної точки зору, при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] на відстані менше ніж 10 метрів від інших прилеглих будівель та споруд не забезпечено виконання вимог Правил пожежної безпеки в Україні, загальних вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимог ДБН Б.2.2-12:2019 в частині створення умов для запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зменшення майнових втрат та створення умов для успішного гасіння пожеж. З технічної точки зору, при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] безпосередньо на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць не забезпечено виконання загальних вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в частині створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення. З технічної точки зору, при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] не забезпечено виконання загальних вимог Державних будівельних норми України «Споруди транспорту» ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» в частині її знаходження безпосереднього на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. 3 технічної точки зору, вищевикладені вимоги нормативно-технічних та нормативно-правових актів, які не були забезпечені при плануванні та розміщенні тимчасової споруди для надання послуг в галузі торгівлі на [ADDRESS] при її розміщенні на незначній відстані від інших будівель та споруд, фактичному знаходженні безпосереднього на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини вулиці та у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць, з точки зору безпеки життєдіяльності, здійснюють негативний вплив для забезпечення вимог пожежної безпеки, для учасників дорожнього руху (пішоходів, водіїв автомобільного транспорту, осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення) поруч (вздовж) із даним об`єктом, та вірогідність настання негативних наслідків. З технічної точки зору, паспорт прив`язки тимчасової споруди на [ADDRESS] не відповідає наведеним в дослідницькій частині висновку вимогам нормативно-технічних та нормативно-правових актів в галузі безпеки життєдіяльності частині її фактичного розміщення з порушенням вимог та норм правил пожежної безпеки, фактичного знаходження безпосереднього на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. При фактичному розташуванні тимчасової споруди вірогідна можливість настання пожеж та ускладнень при їх гасінні, аварій, дорожньо-транспортних пригод інших небезпечних подій, які за своїми наслідками можуть становити загрозу життю або здоров`ю населення чи призвести до завдання матеріальних збитків. З технічної точки зору, фактичне місце розташування змонтованої тимчасової споруди на [ADDRESS] не відповідає наведеним в дослідницькій частині висновку вимогам нормативно-технічних та нормативно-правових актів в галузі безпеки життєдіяльності частині її фактичного розміщення без дотримання необхідної відстані до інших будівель та споруд, знаходження безпосереднього на тротуарі (пішохідній доріжці), значно ближче ніж 5 метрів до проїзної частини та у межах "червоних ліній" вулиці на відстані ближче ніж за 20 метрів до перехрестя вулиць. При фактичному розташуванні тимчасової споруди вірогідна можливість настання пожеж, ускладнень при гасінні пожеж, великих майнових втрат при пожежах, аварій, дорожньо-транспортних пригод інших небезпечних подій, які за своїми наслідками можуть становити загрозу життю або здоров`ю населення чи призвести до завдання матеріальних збитків. Вказаний висновок, наданий позивачем, підтверджений та обґрунтований експертами в суді, які попереджені про кримінальну відповідальність, безпосередньо здійснювали огляд на місці розташування тимчасової споруди, дослідження провели комплексно з урахуванням відповідних документів та фактичного розташування тимчасової споруди, який суд вважає належним, допустимим, переконливим доказом. Відповідачкою та її представником не спростовані докази сторони позивача у належний спосіб. Суд вважає, що в даному випадку право позивача порушене, підлягає захисту, а твердження його представника заслуговують на увагу, так як судом встановлено, що відповідачкою встановлено тимчасову споруду з порушенням норм протипожежної безпеки, за змістом паспорт прив`язки не відповідає діючим нормам, а фактичне розташування тимчасової споруди не відповідає паспорту прив`язки, мається порушення у сфері містобудівної діяльності, що підтверджується вищевказаними матеріалами справи, показаннями експертів, допитаних в судовому засіданні, які для суду в сукупності є достатніми та переконливими, не викликають жодних сумнівів. Також слід зазначити, що у п.33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Тобто, право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, у тому числі знесення чи усунення інших перешкод у користуванні нерухомим майном. Отже, власник майна має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, але визначальним для захисту такого права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 13.01.2021 року у справі №472/1103/14, яку суд у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено, що розташуванням тимчасової споруди з недотриманням вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, яка належить позивачеві на праві власності, відповідачка створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому нерухомим майном, оскільки є небезпека експлуатації такого приміщення, у відповідності до нормативних, будівельних, санітарних та протипожежних вимог. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що встановленням тимчасової споруди з недотриманням вищезазначених норм, відповідачка створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому нерухомим майном, оскільки є небезпека експлуатації такого приміщення, тому в силу ст. 391 ЦК України зазначене порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, визначений позивачем шляхом демонтажу тимчасової споруди відповідачки. Твердження виконавчого комітету Охтирської міської ради щодо відсутності порушень щодо розміщення тимчасової споруди суд не бере до уваги з вищевикладених підстав, оскільки при встановленні тимчасової споруди не було дотримані вищезазначені в рішенні норми, а фактичне розташування тимчасової споруди не відповідає паспорту прив`язки. Наданий представником відповідачки адвокатський запит від 09.03.2023 року та відповідь Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Охтирської міської ради від 10.03.2023 року суд не приймає до уваги, оскільки вказані документи жодним чином не впливають на вирішення справи по суті, не спростовують наданих позивачем доказів, які є належними, переконливими, достатніми та достовірними. Слід зазначити, що відповідачці судом вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих матеріалів 15.01.2022 року, про що в справі мається розписка (а.с.61), у вказаній ухвалі встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву з моменту вручення ухвали, однак у визначений строк вона не подала відзиву та жодних заперечень чи пояснень, а також не подала жодних доказів у спростування викладених у позові обставин. Протокольною ухвалою суду від 20.01.2023 року за клопотанням представника відповідачки було надано час для подання заперечень на позовну заяву, у зв`язку з чим в слуханні справи оголошувалась перерва до 16.02.2023 року, однак, відповідачка та її представник не подали протягом встановленого додаткового терміну жодних заперечень чи пояснень, відповідачка за заявою 10.02.2023 року ознайомилася з матеріалами справи (а.с.112), а в подальшому, недобросовісно користуючись своїми процесуальними правами, відповідачка та її представник зволікаючи з розглядом справи, не з`являлися в судове засідання, подаючи поперемінно заяви про відкладення. Враховуючи викладене, суд отримавши на електронну адресу відзив 10.03.2023 року від представника відповідачки, ухвалою повернув без розгляду, оскільки він поданий поза межами строків, поважності причин такого пропуску строку суду не доведено, а тому суд розцінює таку процесуальну поведінку відповідачки та її представника як недобросовісне користування процесуальними правами. Право відповідачки при цьому судом не було обмежене, як вже зазначалося вище, оскільки суд вжив усіх необхідних заходів та надав можливість відповідачці реалізувати своє право на подання відзиву на позов чи заперечень, однак, вона у встановлений строк не скористалася своїм правом, хоча своєчасно отримала необхідні матеріали. Такий висновок зазначено у постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 640/3393/19 Великої Палати Верховного Суду, що процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання виникнуть порушення прав сторін - учасників процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки. З урахуванням конкретних обставин справи та поведінки її учасників, врахувавши відсутність поважних причин пропуску строків, судом залишено без розгляду відзив відповідачки, поданий поза межами строків, як зазначалося вище. Неодноразові заяви відповідачки та її представника про відкладення судового розгляду справи, на думку суду, направлені на затягування судового процесу. Слід зазначити, що позов надійшов до суду 30.12.2021 року, ст. 210 ЦПК України передбачає розумні строки розгляду справи, однак, відповідачка та її представник недобросовісно користуючись процесуальними правами зволікали з розглядом справи. Крім того, судом відхилено клопотання представника відповідачки про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, оскільки, від нього в справі мається письмова заява про розгляд справи у його відсутність, а також в справі приймала участь його представник, необхідності в його присутності суд не вбачав. Судом також відхилено клопотання представника відповідачки про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права сторін з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що існують достатні правові підстави для захисту порушеного права позивача та задоволення позивних вимог, що буде в повній мірі відповідати законним інтересам позивача та відновленню його прав. Щодо судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати за сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved