Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», індексний номер: 38099786 від 13.11.2017 16:09:09, зареєстрованого державним реєстратором Покровської районної адміністрації Дніпропетровської області Замфіром Олегом Миколайовичем щодо реєстрації права власності на однокімнатну квартиру, площею 55,3 (кв.м), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 279415280000, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири, загальною площею 55, 3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. в реєстрі за №2967. Вказав, що 13 грудня 2017 року службовими особами ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» та за участю невстановленої довіреної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» і - посадової особи - державного реєстратора Замфіра О.М. Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в незаконний спосіб, на підставі підробленого рішення Дніпропетровського районного суду у справі №175/4234/17 від 27.10.2017, було перереєстровано право власності на вищезазначене майно. При цьому, зауважив, що підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про перереєстрацію прав власності на об`єкт житлової нерухомості стало рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2017 у справі №175/4234/17, однак, вказане рішення суду є підробним, оскільки його не існує. Таким чином, позивач вважає, що рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно є незаконним, таким, що прийняте з перевищенням службових повноважень та всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», що протиправно позбавило його права власності на спірне нерухоме майно, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2019 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Кондратенко О.П. Ухвалою суду від 19.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.11.2019 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешт на однокімнату квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 279415280000, загальною площею 55.3 (кв.м), житлова площа 17.8 (кв.м), розташовану за адресою: [ADDRESS] . 05.11.2019, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача - Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач обставини, які викладені у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Розпорядженням керівника апарату суду від 27.10.2020 № 01-08-1093 щодо повторного автоматичного розподілу справи відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 дана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою від 30.10.2020 дану справу прийнято до провадження зазначеним складом суду в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 26.01.2021 о 10.00 год. Ухвалою суду від 06.10.2022, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду справи по суті. У судовому засіданні, 26.05.2023, представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №2967, позивачу належить на праві приватної власності квартира, загальною площею 55, 3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №172419169 від 03.07.2019 право власності на вказану квартиру було перереєстровано на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перереєстрація права власності на квартиру була вчинена 13.11.2017 державним реєстратором Замфіром О.М Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/4234/17 від 27.10.2017. Разом з тим, з листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 за вих. № 175/4234/17/1982/2018 вбачається, що 27.10.2017 рішення у справі №175/4234/17 зазначеним судом не приймалося і не могло ухвалюватись взагалі, оскільки 14.11.2017 до суду надійшла позовна заява, якій присвоєно єдиний унікальний номер справи 175/4234/17, між іншими учасниками справи та інший предмет позову, а саме: [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за результатами розглядом якої судом 15.02.2018 було ухвалено заочне рішення у справі №. 175/4234/17, яке підписано електронним цифровим підписом, відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень, реєстраційний номер 72203146. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів зазначено у статті 16 ЦК України. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 9, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав проводиться у порядку прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України, п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набр0ало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 №1666-VIII визначений порядок дій державного реєстратора прав на нерухоме майно при проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень. Зокрема пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів поводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданою рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто, вказаними нормами Закону визначено обов`язок уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав при проведенні державної реєстрації права власності та інших речових прав на підставі рішення суду, що набуло законної сили, перевіряти дійсність судового рішення шляхом отримання електронної копії такого судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень, а у випадку відсутності його в реєстрі - надсилати запит до відповідного суду про підтвердження дійсності судового рішення. У свою чергу, роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень варіант електронної копії судового рішення або відповідь із суду про підтвердження або не підтвердження дійсності судового рішення повинні бути залучені державним реєстратором до матеріалів реєстраційної справи. Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262- IV та Постанови КМУ від 25.05.2006 №740 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» суд вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Таким чином, стаття 31-1 Закону №1952 з урахуванням обов`язкових положень Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 року №3262-ІV та Постанови КМУ від 25.05.2006 року №740 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», направлена на те, щоб зробити неможливим проведення реєстраційних дій на підставі нечинних або неіснуючих судових рішень. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №594 «Про внесення зміни до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також встановлено обов`язок використання державним реєстратором під час вчинення реєстраційної дії відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. Судом встановлено та відповідачами не спростовано, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2017 у справі № 175/4234/17, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про перереєстрацію прав власності на спірне нерухоме майно, відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень та ніколи Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області не ухвалювалося, що свідчить про порушення державним реєстратором норм чинного законодавства при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на належне позивачу [PERSON] спірне нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк». Враховуючи, що підстави для проведення реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на спірне нерухоме майно, належне на право власності позивачу були відсутні, реєстрація права власності на підставі неіснуючого рішення суду порушує право дійсного власника спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат відбувається згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved