Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

10.03.2023\~року позивач\~АТ «Райффайзен\~Банк» звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом до\~відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.03.2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №PDV2-1403080, відповідно до якої відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб, що оприлюдненні та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.raiffeisen.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами. 03.11.2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010-0141/82/0330530, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. строком на 48 місяців під фіксовану проценту ставку 42,0% річних, а позичальник зобов`язувався належним чином користуватися та повернути банку суму отриманого кредиту, а також, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Однак відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів за тілом кредиту та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 16.11.2022 року у нього виникла заборгованість у розмірі 71 355 грн. 92 коп., яка складається з: заборгованості за дозволеним овердрафтом 54 301 грн. 00 коп.; заборгованості за недозволеним овердрафтом 17 054 грн. 92 коп. Оскільки у досудовому порядку відповідач вказану заборгованість не сплачує, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010-0141/82/0330530 від 03.11.2016 року в розмірі 71 355 грн. 92 коп. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 року цивільну справу передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О. Ухвалою судді від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі та\~призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений в порядку передбаченому\~ЦПК України\~(судові\~повістки направлені\~по останньому\~відомому зареєстрованому\~місцю проживання\~відповідача рекомендованим\~повідомленням про вручення поштових відправлень), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03.03.2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №PDV2-1403080, відповідно до якої відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб, що оприлюдненні та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.raiffeisen.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами. 03.11.2016 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010-0141/82/0330530, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 грн. 00 коп. строком на 48 місяців під фіксовану проценту ставку 42,0% річних, а позичальник зобов`язався належним чином користуватися та повернути банку суму отриманого кредиту, а також, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 1.2. кредитного договору, максимальний ліміт кредиту за договором складає двісті тисяч гривень. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту. Відповідно до умов п. 1.5. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом фіксована і становить 42% річних. Згідно до 3.1 кредитного договору за користування кредитом клієнт щомісяця зобов`язаний сплачувати баку проценти за ставкою, зазначеною в п.1.5 кредитного договору. Відповідно до умов п.3.2, п.3.3 кредитного договору проценти нараховуються банком щомісяця в будь-який день в період, що починається за п`ять робочих днів до кінця місяця та закінчується в останній день місяця, але не раніше 25 числа кожного місяця. Нарахування процентів здійснюється за період з дати отримання кредиту по дату розрахунку процентних платежів включно, а в наступні періоди з дня, наступного за попередньою датою розрахунку процентних платежів по дату розрахунку процентних платежів в поточному календарному місяці включно. Проценти нараховуються за фактичне користування кредитом на щоденний залишок заборгованості по кредиту, зменшений на суму операцій, за яких застосовується пільговий період. Під «Пільговим періодом» в цій статті розуміється проміжок часу, який починається з дати використання кредиту шляхом здійснення розрахунків за товари/роботи/послуги з використанням ПК та закінчується двадцятого календарного числа, що слідує за наступною датою розрахунку процентних платежів включно. Пунктом 6.4 кредитного договору передбачено що, клієнт зобов`язаний до 20-го числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплатити банку платіж в розмірі 5% від власної заборгованості перед банком, якщо вона менше за зазначену суму. При цьому вищезазначена заборгованість клієнта перед банком, яка складається з заборгованості за кредитом, суми нарахованих процентів за користування кредитом, неустойок, комісійних винагород за обслуговування КР, процентів за користування незадоволеним овердрафтом, не включає суму заборгованості за незадоволеним овердрафтом грошові зобов`язання клієнта за договором. Такі прострочені грошові зобов`язання, у тому числі заборгованість за незадоволеним овердрафтом мають бути сплачені клієнтом в повному обсязі негайно. Відповідно до умов п.6.4 кредитного договору позичальник підтверджує, що перед підписанням договору, він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту, що підтверджується підписом клієнта про його ознайомлення з умовами кредитування, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана клієнту інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. З підстав, передбачених в п.9.4 кредитного договору, банк має право розірвати договір та вимагати дострокового виконання клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором, повідомивши про це клієнта та страховика, якщо інше не передбачено договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасно погашення заборгованості відповідно до умов договору не виконує, станом на 16.11.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 71 355 грн. 92 коп., яка складається із: заборгованості за дозволеним овердрафтом 54 301 грн. 00 коп.; заборгованості за недозволеним овердрафтом у розмірі 17 054 грн. 92 коп. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості відповідачем не спростовані, своїх розрахунків відповідач не надав, що є його процесуальним обов`язком. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] , і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved