Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України. Свої вимоги мотивував тим, що 27.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11224505000 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 65 000,00 доларів США зі строком не пізніше 27.09.2017, та зі ставкою за користування кредитом в розмірі 11,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 27.09.2007 між Банком та [PERSON] (надалі - Відповідач 2), укладено Договір поруки - №145333 згідно якого Відповідач [PERSON] поручилась перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором. 19.02.2015 згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/21599/13 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] накористь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 38 106,04 дол. США та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн. 24.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір №1436/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до п. п. 1.1. якого Продавець - ПАТ «Дельта Банк» передає увласність Покупцеві - ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку №1 до цього Договору. Право вимоги вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього договору (п.1.3. Договору). Відповідно до Додатку №1 до Договору, до Правонаступника стягувача перейшло право вимоги зокрема, але не виключно за Кредитним договором №11224505000 від 27.09.2007 та Договору поруки №145333 від 27.09.2007, заборгованість за яким склала 4 248 543,36 гривень з яких: кредит - 1 579 492,36 гривень; відсотки - 2 669 051,00 гривень. 12.09.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/21599/13-ц замінено стягувача у виконавчих провадженнях щодо виконання виконавчих листів№2-240/15 виданих 07.10.2015 Деснянським районним судом м. Києва з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Гефест». 03.12.2019 постановою Київського апеляційного суду у справі №754/21599/13-ц замінено стягувача у виконавчих провадженнях щодо виконання виконавчих листів №2-240/15, виданих 07.10.2015 Деснянським районним судом м. Києва, відносно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ«ФК «Гефест». Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано, а відтак позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 28.02.2023 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі по справі належним чином повідомлялася судом про розгляд судом даного провадження, шляхом направлення поштової кореспонденції суду про що свідчитьб поштове повідомлення про вручення кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з постановленням по справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. 27.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11224505000 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 65 000,00 доларів США зі строком не пізніше 27.09.2017, та зі ставкою за користування кредитом в розмірі 11,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 27.09.2007 між Банком та [PERSON] , укладено Договір поруки - №145333 згідно якого остання поручилась перед Банком за виконання [PERSON] , зобов`язання за Кредитним договором. 19.02.2015 рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/21599/13 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] накористь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 38 106,04 дол. США та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн. 24.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір №1436/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до п. п. 1.1. якого Продавець - ПАТ «Дельта Банк» передає увласність Покупцеві - ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку №1 до цього Договору. Право вимоги вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього договору (п.1.3. Договору). Відповідно до Додатку №1 до Договору, до Правонаступника стягувача перейшло право вимоги зокрема, але не виключно за Кредитним договором №11224505000 від 27.09.2007 та Договору поруки №145333 від 27.09.2007, заборгованість за яким склала 4 248 543,36 гривень з яких: кредит - 1 579 492,36 гривень; відсотки - 2 669 051,00 гривень. 12.09.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/21599/13-ц замінено стягувача у виконавчих провадженнях щодо виконання виконавчих листів№2-240/15 виданих 07.10.2015 Деснянським районним судом м. Києва з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Гефест». 03.12.2019 постановою Київського апеляційного суду у справі №754/21599/13-ц замінено стягувача у виконавчих провадженнях щодо виконання виконавчих листів №2-240/15, виданих 07.10.2015 Деснянським районним судом м. Києва, відносно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ«ФК «Гефест». Таким чином у ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» відповідно до розрахунку виникло прострочення щодо сплати [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторові від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (статті 519, 612, 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст.611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Постановою Велика Палата Верховного Суду 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц встановлено наступне «У частині другій статті 625 ЦКУкраїни прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем було надано розрахунок 3 % річних (ст. 625 ЦК) за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що зафіксовано в рішенні суду, в розмірі 38 106,04 дол. США за останні 3 роки до звернення до суду з даним позовом. 14.02.2020 - 15.02.2021 - 1 143,18 дол. США (38 106,04 * 3% річних); 14.02.2021 - 15.02.2022 - 1 143,18 дол. США (38 106,04 * 3% річних); 14.02.2022 - 15.02.2023 - 1 143,18 дол. США (38 106,04 * 3% річних), що разом складає 3 429,54 дол. США. Таким чином 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню складають 3 429,54 дол. США (три тисячі чотириста двадцять дев`ять доларів 54 центи). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved