Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 11.11.2017 року позивач уклала шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина між позивачем та відповідачем почали виникати непорозуміння, а останнім часом різні погляди на сімейні цінності тільки посилились, відповідач перестав турбуватись про сім`ю, неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство, брав до уваги лише свої особисті інтереси, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача та її сина. У зв`язку з цим, з березня 2023 року позивач припинила шлюбні стосунки з відповідачем і перестала вести спільне господарство, і з цього часу з сином постійно проживає у своїх батьків. У зв`язку з наведеними обставинами, просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Останнім часом відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилось у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина. Син повністю знаходиться на її утриманні, натомість відповідач добровільно не допомагає, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Також відповідач ухиляється від утримання позивача, чим порушує її права, якими встановлено, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального стану, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зазначає, що не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку. Отримує соціальну допомогу на сина в розмірі 860,00 грн., що недостатньо для її існування та утримання сина. Натомість відповідач працює будівельником у відокремленому структурному підрозділі (ВСП) Одеської дирекції Подільського району станції Гайворон, отримує заробітну плату від 10000 грн. і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на її утримання та утримання сина до його повноліття. Аліменти відповідач нікому не платить. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягування від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином трьох років; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми за один місяць; стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 09.05.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що стосовно розірвання шлюбу між ним та позивачкою не заперечує, строк на примирення просить не надавати. Позивачка постійно вчиняла сварки, через що дитина плакала, була налякана такою її поведінкою та її ставленням до нього, як до рідного батька. Заявляючи вимогу в прохальній частині позовної заяви про стягнення аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на неповнолітню особу, позивач суперечить нормам ст. 200 СК, оскільки заявлена вимога не є ані твердою грошовою сумою, ані часткою від заробітку (доходу). Тому вважає, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Протягом шлюбу саме відповідач утримував сина та позивача. При цьому позивачка не навела доводи стосовно того, що він продовжує допомагати сину. Відповідач спробував вести перемовини з позивачем та її матір`ю, під час яких виявляв бажання добровільно сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно. Вирішити питання в позасудовому порядку не вийшло, так як позивач наголошувала, що такий розмір аліментів її не влаштовує, оскільки вона має особисті витрати, окрім витрат на дитину. До подачі позивачем позовної заяви він не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою дитину та на сьогодні також згоден допомагати матеріально. До моменту подання позову відповідач надавав таку допомогу. Його дохід це лише заробітна плата, яку він не приховує і сплачує всі податки, та яка являється не стабільною та в середньому становить близько шести тисяч гривень. На сьогоднішній день, його дохід повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла та допомогу батькам, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи. У зв`язку з чим погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1136 гривень, оскільки має змогу сплачувати саме таку суму. Стосовно вимоги щодо утримання жінки вважає в цій частині слід відмовити, оскільки ці кошти підуть не на дитину, а на погані звички дружини. З врахуванням викладеного, просить суд розірвати шлюб між ним та позивачем; відмовити у позовних вимогах позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно та на утримання позивача до досягнення сином трьох років; стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 гривень до досягнення сином повноліття; не стягувати з нього судового збору або розділити такі витрати з позивачем у рівних частинах. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. 11.11.2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Гайворонському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 76 (а.с. 6). Даючи оцінку обставинам по справі, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки сторони спільно не проживають, сім`я розпалась та існує формально. Шлюб існує формально і тому суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, суд зазначає наступне. Судом встановлено,\~що відповідач\~записаний батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно частини 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На час розгляду справи 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 2272 грн. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З наведених вище норм права, можна зробити висновок, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. На підставі наведеного, враховуючи, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , враховуючи матеріальне становище платника аліментів, а саме, що відповідач є особою працездатного віку, на даний працює в Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» АТ «Українська Залізниця», а також враховуючи вимоги розумності та справедливості і той факт, що утримання дитини є законодавчим обов`язком батьків, а також беручи до уваги той факт, що позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження того, що у відповідача наявні на праві власності, володінні та/або користуванні майно та майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративні права, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й стягувати щомісячно до повноліття [PERSON] . Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За таких підстав, позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною четвертою\~статті 84\~СК України\~передбачено,\~що дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вже було встановлено судом, сторони по справі мають сина - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Відповідач працює в Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» виробничого структурного підрозділу «Одеська дирекція» АТ «Українська Залізниця» з 12.10.2017 року на посаді штукатура 4 розряду з посадовим окладом 5614 грн., згідно штатного розпису. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, працює офіційно і має постійних дохід, судом вирішено питання щодо стягнення з нього аліментів на утримання спільної з позивачем дитини в розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу). Також, суд, при встановленні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, яка ніде не працює через необхідність догляду за дитиною, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який інших аліментних зобов`язань не має, а також ту обставину, що позивачем\~не подано\~суду жодних\~доказів на\~підтвердження того, що відповідач отримує інші доходи, окрім заробітної плати за місцем свого офіційного працевлаштування. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення [PERSON] трьохрічного віку в розмірі 1/8 усіх видій його заробітку (доходу), щомісячно. За таких підстав, позов в даній частині підлягає задоволенню частково. Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Крім того, положенням ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, станом на 09.05.2023 року відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме в частині розірвання шлюбу, а розгляд справи по суті ще не відбувся, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого за позовною вимогою про розірвання шлюбу, що становить 536 грн. 80 коп. та стягнути з [PERSON] на користь позивача лише 536 грн. 80 коп. судових витрат. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути 2147,20 грн. (1073,60 х 2) судових витрат за позовними вимогами про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial