Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

20.10.2021 року представник позивача адвокат Сисоєва К.М. в інтересах [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2021 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає та зареєстрований разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . З часу припинення відносин між сторонами з січня 2019 року, відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні. Дитина не має до батька ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу батька не бачила. Дитина на даний час називає «батьком» теперішнього чоловіка позивачки. 20.08.2021 року суддею Московського районного суду м.Харкова Поліщук Т.В. відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін. 02.12.2021 року представник позивача в інтересах позивача [PERSON] звернулася з уточненою позовною заяву, в якій просила позбавити відповідача батьківських прав, стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.10.2022 року цивільну справу прийнято до провадження судді Гольник Л.В. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.04.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.04.2021 року розірвано (а.с. 13). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 11.09.2018 року Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 752 (а.с. 14). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , розглянутого 15.02.2022 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 83-84). Згідно з інформації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради від 30.09.2021 малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку даного закладу. На прийом до лікаря приводить мати [PERSON] (а.с. 15). Згідно з інформацією Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 199 Харківської міської ради, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував групу раннього віку з 02.03.2021 по 03.04.2021. За час перебування [PERSON] у закладі, приводила та забирала дитину з дитячого садка мати [PERSON] , яка цікавилася рівнем фізичного та духовного розвитку сина, консультувалася з вихователем з питань виховання дитини. Батько садок не відвідував жодного разу. Малолітній Тімур був завжди охайним та доглянутим, за розвитком своєму віку відповідає, активно включається в навчальну та ігрову діяльність, із задоволенням спілкувався з однолітками та вихователями групи, охоче відвідував заклад дошкільної освіти (а.с. 16). Згідно з інформацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський приватний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Чілдренс ленд» Харківської області, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував заклад у період з 17.06.2021 по 31.08.2021. За час відвідування закладу дитину супроводжувала мати, спілкування відбувалося лише з нею (а.с. 18). В інформації від 15.09.2021 Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 441 комбінованого типу Харківської міської ради повідомляє, що малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад освіти з 26.08.2021. За час перебування дитини в закладі сина приводить та забирає мати, яка опікується вихованням та навчанням сина З часу зарахування дитини до закладу лише вона відвідувала свята, батьківські збори (а.с. 19). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Отже, позивачем доведено, що відповідач не цікавиться розвитком та вихованням дитини, відповідач не вживає жодних заходів щодо прояву батьківського піклування про дитину, не проявляючи його ні в матеріальній, ні в духовній формі. З огляду на надані позивачем докази, які не спростовані відповідачем, а саме що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками та їх не виконує, водночас відповідачем в суді не доведено наявності обставин, які б перешкоджали останньому виконувати батьківські обов`язки. Суд також враховує те, що між біологічним батьком та дитиною не утворилося емоційного зв`язку, про що свідчить свідоме небажання відповідача піклуватися про сина. Суд вважає, що позбавлення останнього батьківських прав не спричинить розриву сімейних зв`язків та буде відповідати інтересам дитини. Суде бере до уваги визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, які підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Також з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення понесених позивачем судові витрати.

Outcome: approved