Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що судовим наказом Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2021 з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до повноліття сина. Заборгованості по сплаті аліментів не має. Позивач мобілізований та проходить військову службу в здійсненні захисту суверенітету України проти агресора. Задля виживання в бойових умовах він разом з побратимами купує військовий одяг, взуття, бронежилети, додаткові «магазини» для зброї, для чого потрібні додаткові кошти. Просить суд змінити порядок стягнення аліментів, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 23.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Товкун А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що з 21.10.2021 року з позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку, що є мінімальним розміром з урахуванням наявності у позивача однієї дитини. Сімейний стан позивача не змінився, доказів на зменшення доходів не надано. Відповідач не працює, має другу дитину віком 1 рік 4 місяці. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис про народження № 445 від 14.05.2020 та зазначено у свідоцтві про народження, яке видано повторно серії [NUMBER] . Відповідно до вказаного свідоцтва про народження, батьками дитини зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.23). Сторонами не заперечувалося, що реєстрація дитини після народження здійснювалася матір`ю, якою відомості про батька дитини внесено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, за заявою матері, як « [PERSON] », що також встановлено рішенням суду від 28.09.2020 у справі № 177/901/20 (провадження № 2/177/649/20), яке набрало законної сили 29.10.2020. \~ \~ \~ \~Згідно рішення Криворізького районного суду від 28.09.2020 у справі № 177/901/20 (провадження № 2/177/649/20), [PERSON] визнано батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] та внесено зміни в актовий запис № 445 про народження дитини, вчинений 14.05.2020 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), указавши в графі батько « [PERSON] , [INFO] , громадянин України» (а.с.13-14). Судовим наказом Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини, сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 13.10.2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15). З копії свідоцтва про шлюб від 22.01.2022 року вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу стала іменуватися прізвищем чоловіка « [PERSON] » (а.с. 11). Згідно довідки Міністерства оборони України №124 від 17.05.2022 року [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією (а.с. 22). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, у\~статті 192 СК України\~закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30.06.2020 у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Так, частинами 1-3\~статті 181 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З вищезазначених норм чинного законодавства, суд визнає право зміни\~одержувачем аліментів способу стягнення\~аліментів з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, про що неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах. Разом з тим, право на зміну\~способу\~стягнення аліментів\~з частки на тверду суму\~саме боржником, сімейним законодавством не передбачено, останній може заявляти вимогу лише про зменшення (збільшення)\~розміру\~стягуваних аліментів, чого позивачем не заявлено, суд же розглядає позов в рамках заявлених вимог та не може змінювати позицію позивача. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивачем обрано невірний спосіб захисту. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1 і 2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, але при поданні позову до суду він звільнений від сплати судового збору, то суд вважає за можливе віднести судові витрати, які складаються з судового збору, за рахунок держави.

Outcome: dismissed