Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у шлюбі з відповідачкою, котрий було розірвано рішенням голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2020.Зазначає, що син [PERSON] проживає окремо від позивача з 29.12.2019 і позивач з цієї дати сплачує аліменти на його утримання у розмірі, визначеному договором про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 31.01.2020. Джерелом доходу позивача є заробітна плата, яку він отримує в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, де працює доцентом Навчально-наукового інституту права. У 2021 та 2022 змінився сімейний стан та істотно погіршився матеріальний стан, що вимагає зменшення розміру аліментів, визначеного договором про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 31.01.2020. 04.09.2021 позивачем укладено шлюб, [INFO] у позивача народилась донька. Крім того, у зв`язку із скороченням бюджетного фінансування в умовах воєнного стану наказом ректора від 29.08.2022 № 08-2571-04 викладачів Навчально-наукового інституту права Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, включно з [PERSON] переведено на 0,75 ставки, що істотно скоротило доходи позивача. Враховуючи наведене, позивач просить зменшити розмір аліментів, визначений пунктом 4.3. договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини, укладеного [PERSON] з [PERSON] , 31.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парусовою Г.М. за реєстровим номером 23,Ю з 25% від заробітку (доходу) до 1/8 від заробітку (доходу) платника аліментів; судові витрати позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.02.2023, відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. У березні 2023 представник відповідача звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 29707,7 грн., пеню за заборгованість по аліментах у розмірі 27243,55 грн., та додаткові витрати у розмірі 1265,00 грн. Протокольною ухвалою від 19.05.2023 відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, пені та додаткових витрат по аліментах. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач знаходиться за межами території України. Також представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України, регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2020 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.07.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 760 - розірвано. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Від шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 03.12.2013. У вказаному свідоцтві батьками зазначені: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] . 31.01.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини, відповідно до умов якого п. 1.1. закріплено місце проживання дитини, а саме до досягнення нею десяти років вважається місце проживання матері. Відповідно до п. 4.2. вказаного договору, батько бере участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів. Сплата батьком коштів на утримання дитини починається з 29.12.2019 - відколи батьки стали проживати окремо. Утримання буде виконуватись у грошовій формі шляхом сплати батьком грошових коштів у безготівковій або готівковій формі. Реквізити для безготівкового зарахування аліментів мати повідомляє батькові у письмовій формі або засобами електронної комунікації (електронна пошта). Згідно п. 4.3. зазначеного договору батько сплачує аліменти в розмірі 25% від свого заробітку (доходу). Батько сплачує аліменти протягом 5 робочих днів після надходження заробітку (доходу). На вимогу матері, але не більше одного разу на пів року, батько зобов`язаний надати довідку з місця роботи про розмір доходу, а також інші документи, що підтверджують отримання доходу. Отримані батьком надходження від продажу об`єктів права спільної сумісної власності сторін чи об`єктів права приватної власності батька, не є заробітком (доходом), з якого сплачуються аліменти. При цьому, як вбачається з матеріалів справи. На підтвердження скорочення розміру доходів позивач посилається на Наказ Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 29.08.2022 № 08-2571-04, виданий, за твердженням позивача у зв`язку із скороченням бюджетного фінансування в умовах воєнного стану. Судом встановлено, що у зазначеному Наказі жодного посилання на скорочення бюджетного фінансування, зокрема у зв`язку із введенням воєнного стану не мітиться. Крім того, зменшення розміру окладу позивача відбулось за заявою [PERSON] «Підстава: заява [PERSON] , згода керівництва підрозділу». В якості порівняння розміру доходу позивачем надано виписки з банківського рахунку лише за 2 місяці 2021 та 2022, згідно яких розмір місячного заробітку у вересні 2021 складав 28434 грн., а у вересні 2022 року 24491,35 грн. Суд зазначає, що з огляду на зміст позовної заяви, на момент затвердження Наказу у позивача вже існували обставини, на які він посилається, як на підставу для зменшення розміру аліментів, отже позивач мав усвідомлювати наслідки подання вищевказаної заяви. Крім того, різниця між розміром місячного заробітку у вересні 2021 (28434 грн.) та у вересні 2022 (24491,35 грн.) складає 14% і не може свідчити про істотне погіршення матеріального стану. Відповідач зазначає, що позивач не вказує на наявність інших відомостей, які можуть впливати на рівень його доходу. Згідно інформації, наявної в Єдиному реєстрі адвокатів України, Носік Юрій Володимирович, є адвокатом (рішення Київської міської КДКА від 22.02.2007 № 7-22-7), який здійснює адвокатську діяльність. Інформація, щодо призупинення або припинення адвокатської діяльності в Єдиному Реєстрі Адвокатів України відсутня. Відповідно до Закону України «про адвокатуру та адвокатську діяльність» позивач не позбавлений можливості отримувати дохід від здійснення адвокатської діяльності, та можливості отримувати дохід від вказаної діяльності. Разом з цим, позивач не був позбавлений можливості внести до Договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 31.01.2020 усі потрібні умови ще при його укладенні. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, має місячний дохід в розмірі понад 20000 гривень, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, адже факт наявності у позивача дружини та другої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за Договором про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 31.01.2020 є визначений сторонами, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02. 1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, позивач не довів належними та допустимими доказами значне погіршення матеріального становища, наявність обставин, на які посилається як підставу для звернення до суду із позовом у даній справі, отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, не підлягають задоволенню. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed