Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до свідоцтва на забудову садиби, чоловікові позивачки [PERSON] була виділена земельна ділянка в [ADDRESS] на якій вони здійснили будівництво житлового будинку та господарських споруд. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га. Випискою з інвентаризаційних матеріалів №9896 від 15.09.2021 доводиться, що за архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , не було зареєстровано. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», та господарських будівель і споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 132000 грн. Згідно виписки з погосподарських книг с.Тишківці житлове господарство по [ADDRESS] обліковувалося як колгоспний двір, головою двору був [PERSON] . Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] . 14.07.2011 [PERSON] склав заповіт, яким розпорядив все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, все що буде належати йому за законом своїй дочці [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Тишківської сільської ради 14.07.2011 та зареєстровано за №31. Реалізовуючи свої спадкові права [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, де отримала постанову пр відмову у вчиненні нотаріальної дії через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору без визначення часток його членів. Це змусило її звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове житлове господарство по [ADDRESS] . Рішенням Городенківського районного суду від 10.01.2022 справі № 342/1224/21, яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково, визнано за нею право власності на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку. На підставі рішення суду [PERSON] зареєструвала права власності на 2/3 частини даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Право власності на іншу частину залишається незареєстрованим. У цьому ж судовому рішенні визначено, що позивачці належить 1/3 частина, як члену колишнього колгоспного двору. У зв`язку з наведеним. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стефурак Н.Я. з приводу реєстрації за нею права власності на 1/3 частину житлового господарства по [ADDRESS] . Однак, нотаріус, як державний реєстратор, відмовила їй у реєстрації права власності на 1/3 частину через відсутність правовстановлюючого документу на нього у спадкодавця, що стверджується рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій від 23.03.2023. Позивачка спільно із своїм чоловіком [PERSON] побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Їхня донька [PERSON] успадкувала 2/3 господарства на підставі залишеного чоловіком заповіту, на що вона погодилась. Однак, їй як члену колгоспного двору, належить право власності на 1/3 частину, яку позивачка бажає узаконити. В судове засідання сторони не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивачка, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи (підготовче та судові засідання) без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи (підготовче та судові засідання) без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо визнання права власності на 1/3 частку житлового господарства по [ADDRESS] за [PERSON] . Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 10.09.1977 Тишківською сільською радою Городенківського району доводиться, що 10 вересня 1977 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 11. Копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області, складеного 13.06.1978, стверджується, що забудівнику [PERSON] надано земельну ділянку під забудову по [ADDRESS] . Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, що стверджується копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9896 від 15.09.2021. Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1978 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 48 від 15.03.2023, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 16.03.2023 становить - 132000 грн. За господарством по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що доводиться довідкою № 21-78 виданою 15.03.2023 Тишківського старостинського округу Городенківської міської ради. Із довідки № 21-78 виданої 15.03.2023 Тишківським старостинським округом вбачається, що згідно виписок з погосподарської книги № 9 особовий рахунок № [NUMBER] стор.33 на 1991-1995 рр. на домоволодіння в [ADDRESS] (зміни вулиці не було) дане домоволодіння відносилось до колгоспного двору та станом на 15.04.1991 в житловому будинку були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Із довідки № 21-72 виданої 14.03.2023 Тишківським старостинських округом вбачається, що згідно виписки з архівних по господарських книг села Тишківці, в колгоспному дворі в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: - за 1983-1985 роки, за 1986-1990 роки, за 1991-1995 роки, за 1996-2000 роки: голова двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] ; - за 2001-2005 роки, за 2006-2010 роки, за 2011-2015 роки: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] ; - за 2016-2021 роки: особа, що відповідає за об`єкт [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із вищенаведеного, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 15.04.1991 в даному господарстві проживали: [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали: [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , які набули право спільної сумісної власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/3 частині. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Голова двору [PERSON] помер [INFO] у віці 57 років в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації смертей 01.08.2011 зроблено запис за № 19, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 01.08.2011. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2022 року по справі № 342/1224/21 (провадження 2/342/139/2022) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом задоволено частково. Визнано за [PERSON] , [INFO] право власності на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову відмовити. В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з тим, що 1/3 - належить позивачу як колишньому члену колгоспного двору, 1/3 - успадкована після смерті батька [PERSON] , а відповідач [PERSON] , яка теж є членом колгоспного двору, на даний час може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та її право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у неї немає перешкод в оформленні права власності на належне їй майно. Крім того, подана відповідачем заява про визнання позовних вимог, суд не розцінює, як відмову від належної їй частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку. Рішення набрало законної сили 21.02.2022. Копією витягу з Державного реєстру речових прав № 322411108 від 09.02.2023 доводиться, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності - спільна часткова, розмір частки -2/3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі рішення суду від 10.01.2022 справа № 342/1224/21. Позивач, як член колишнього колгоспного двору, якій належить 1/3 частина в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зверталися до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на належну їй частину в даному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте, Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 66892590 від 23.03.2023 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. Коломийського РНО позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеними вище обставинами, а саме у зв`язку з відсутністю документів передбачених ст.27 Закону 1952 від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які підтверджують факт виникнення у [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, виходячи із заявленої позовної вимоги, беручи до уваги заяву відповідача, яка не заперечує щодо задоволення даного позову, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача підлягає до задоволення, а саме за позивачкою слід визнати право власності по 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належить їй, як члену колишнього колгоспного двору та у відповідності до норм ЦК України для оформлення права власності на належне їй майно, позивачці необхідно визнати право власності на визначений розмір частки у приватній спільній сумісній власності, а саме у вищевказаному житловому будинку, який відносився до колгоспного двору. При винесенні рішення судом враховується і те, що на даний час відповідно до вимог Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" №807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області . На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 355, 368, 370, 372 ЦК України,

Outcome: approved