Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

В грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за будь-яким постійним місцем проживання його матері [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що сторони з серпня 2010 року по липень 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу в них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Судовим Наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.07.2021 року по справі № 398/2353/21 було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина. Не визначення місця проживання дитини стало призводити до конфліктів між сторонами та негативно впливає на процес виховання дитини та реалізації її прав та інтересів. Рішенням Виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 123 від 24.08.2022 року було встановлено порядок побачення батька з дитиною та участь у його вихованні, а саме у невизначені дні за наявності можливості у батька та за відсутності заперечень з боку матері та самої дитини, за попередньою домовленістю не менше ніж за добу із матір`ю дитини. Також зобов`язано батька повертати дитину повертати дитину після побачень матері чи бабусі. Копія Рішення додається до позову. Але дане Рішення відповідач не виконує. Самостійно, без погодження матір`ю забирає дитину, не повертає її. Після кожного повернення від батька, у дитини проявляється ворожа поведінка по відношенню до матері, називає її образливими словами. З часом дитина заспокоюється та взаємовідносини між матір`ю та сином налагоджуються. Позивач протягом 2021 - 2022 року зверталась до поліції з приводу неповернення дитини та вчинення домашнього насильства, погроз у її бік. Позивачкою для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Позивачка офіційно працевлаштована та відмінно характеризується за місцем роботи. Крім того, має у своїй власності декілька житлових приміщень. При вирішенні справи просить також врахувати тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання позивачкою батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з матір`ю. Ухвалою суду від 23.12.2022 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.02.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.51, 52) в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково позивач пояснила, що місце проживання дитини, зареєстроване у встановленому законом порядку - [ADDRESS] , проте вона з дитиною фактично мешкають в приватному будинку, який належить на праві власності її матері та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, але наполягає на зазначенні в рішенні суду конкретної адреси, бо він повинен знати де живе його дитина. Також заперечує проти визначення місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок належить його колишній тещі, а з нею у нього виникали непорозуміння. Остання вимагала від нього розписку коли він брав сина до себе. Представник органу опіки та піклування - [PERSON] (а.с.62) в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини. Вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Свідок [PERSON] , дядько позивача, суду показав, що дитина дуже любе обох батьків, але нещодавно, коли відповідач приходив, [PERSON] відмовився виходити до батька. Запитує чого тато не любе маму. Позивач займається вихованням сина, водить його на різні розвиваючі заняття. В будинку створені належні умови для дитини. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра позивача, суду показала, що з часу розірвання шлюбу між сторонами дитина постійно мешкає з матір`ю. Між батьками існує спір щодо місця проживання дитини, хоча вона не чула, щоб відповідач наполягав на постійному проживанні сина з ним. Спір зазвичай виникає через те, що відповідач коли бере [PERSON] до себе, потім його до матері не повертає декілька днів. Вислухавши пояснення присутніх осіб, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2010 по 03.08.2021 року, що підтверджується рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.07.2021 року (а.с.16-17). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.19). Судовим Наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області № 398/2353/21 від 13.07.2021 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 17.05.2021 року, та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] .(а.с.18). Згідно довідки виконавчого комітету Приютівської селищної ради №592 від 03.11.2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: вона та [PERSON] - син, [INFO] (а.с.20). Зазначена квартира належить позивачу на праві приватної власності (а.с.30-33). Позивач працевлаштована та позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується відповідною характеристикою №19 від 07.11.2022 року (а.с.27). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина визнається сторонами, тож в силу ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З акту обстеження житлово-побутових умов №28 від 01.02.2023 року проведеного за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що позивач створила належні умови для виховання та розвитку дитини (а.с.105). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування виконкому Приютівської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] про що надав відповідний висновок затверджений рішенням Виконавчого комітету Приютівської селищної ради №47 від 10.03.2023 року (а.с.96-97). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідач у судовому засіданні висловив свою згоду на проживання дитини з матір`ю, оскільки він є військовозобов`язаним та за характером служби рідко буває вдома, також розуміє, що дитині в силу віку та розвитку комфортніше з мамою. За змістом ст.31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Дитина [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні 17.05.2023 року повідомив, що він мешкає з мамою і бабусею в будинку. Йому подобається жити саме в будинку тому, що він багато гуляє на вулиці. З татом він жити не бажає. Згідно висновку психолога №34/04 від 07.02.2023 року та акту оцінки потреб сім`ї від 07.02.2023 року, для дитини [PERSON] матір`ю створені комфортні умови для проживання, вона має достатні умови та можливості для виховання та проживання дитини (а.с.98-106). Враховуючи інтереси малолітньої дитини, приймаючи до уваги її вік та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, та бажає залишитися проживати саме з нею, мати у повному обсязі створює всі необхідні умови для виховання, проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання малолітнього саме з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , та за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved