Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

29.04.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Пєнязькова О.О. звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вище вказаною заявою, в якій просить стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. Заяву обґрунтовувала тим, що 24.04.2023 року судом винесено рішення у справі, яким відмовлено позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В ході судового розгляду цивільної справи відповідачу [PERSON] надавалась правнича допомога Адвокатським бюро «Ольги Пєнязькової», гонорар адвоката склав 20000,00 грн, що підтверджується договорами-дорученнями про надання правової допомоги від 08.06.2019 року та 08.02.2021 року, додатковими угодами № 1 та № 2 до договору-доручення про надання правової допомоги від 08.02.2021 року та прибутковим касовим ордером № 08/02 від 08.02.2021 року. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у її відсутність. На підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність представника відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду заяви. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Костенко О.М. заперечував щодо задоволення заяви про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, посилаючись на наступні обставини. По-перше, відсутність попереднього розрахунку витрат та заяви про надання строку для подання доказів. Так, стороною відповідача не було подано відзиву, а так само не було подано окремої заяви чи клопотання про орієнтовний (попередній) розрахунок судових витрат, що регламентовано ст. 141, ст. 178 ЦПК України. До того ж стороною відповідача не було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів (ні письмово, ні усно), в тому числі і в письмових дебатах щодо необхідності п`яти днів, з моменту оголошення рішення, для подання доказів про понесення судових витрат. Тому сторона відповідача належним чином не скористалася своїм правом. По-друге, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів (ордеру) на підтвердження повноважень представника (адвоката) на представництво інтересів відповідача. З матеріалів справи вбачається, що договір-доручення про надання правової допомоги від 21.08.2017 року, укладений до 31.12.2017 року. Після винесення остаточного рішення у справі, стороною відповідача подані додаткові договори. З копії договору-доручення про надання правової допомоги від 08.06.2019 року вбачається, що він укладений до 08.02.2021 року. З копії договору-доручення про надання правової допомоги від 08.02.2021року вбачається, що він укладений до 31.12.2021 року. Додатковою угодою договір пролонгований до 31.12.2022 року. Крім того, в матеріалах справи наявний єдиний ордер, виданий адвокатом Пєнязьковою О.О. на представництво інтересів [PERSON] лише в Київському апеляційному суді. По-третє, відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 та п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому на нього не може бути покладено обовязок по відшкодуванню витрат на правову допомогу. Аналогічні заперечення були подані представником позивача у письмовому вигляді. Відповідно до положення ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З досліджених судом матеріалів цивільної справи встановлено, що стороною відповідача відзив в порядку ст. 178 ЦПК України не подавався, відтак попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які понесла чи очікує понести сторона відповідача, відсутній. Так само стороною відповідача не подавалась окрема заява (клопотання) щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які понесла чи очікує понести сторона відповідача. З матеріалів цивільної справи, в тому числі протоколів судових засідань, вбачається, що до закінчення судових дебатів стороною відповідача не було зроблено відповідну заяву про надання п`ятиденного строку для подачі доказів понесення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу. Відтак, суд не приймає докази понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, як такі що поданні з порушенням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З огляду на неподання стороною відповідача у встановленому законом порядку попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, відсутність заяви сторони відповідача, зробленої до закінчення судових дебатів у справі, про надання п`ятиденного строку для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат, підстави для задоволення заяви представника відповідача відсутні, а відтак в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»). Зважаючи на практику Європейський суд з прав людини, суд не вважає за необхідне надавати обґрунтування на інші аргументи представника позивача, оскільки недотримання стороною відповідача вимог цивільного процесуального закону для відшкодування витрат на правничу допомогу є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні заяви про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed