Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У січні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері дитини-інваліда, з якою проживає дитина, у якому просила: - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі заяви і до повноліття дитини; - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, щомісячно, починаючи з дати подачі заяви і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом. Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами. Сторони перебували у шлюбі з 27 серпня 2011 року, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] . Дівчинці встановлено діагноз - генетична епілепсія; атиповий дитячий аутизм із значним інтелектуально-когнітивним дефіцитом, та визнано інвалідом підгрупи-А. 26 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано, донька залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Позивачка забезпечує потреби дитини у харчуванні, купівлі необхідного одягу та взуття, ліків, та інших життєвих потреб. У зв`язку з хронічним генетичним захворюванням донька потребує спеціального безглютеневого харчування, регулярних медичних обстежень, лікування та профілактики. Вказала, що відповідач інших дітей, непрацездатних родичів немає, є здоровим та працездатним, має стабільний заробіток та постійну роботу, рухоме майно, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, позивачка наразі не працевлаштована, та в майбутньому такої можливості не матиме, оскільки донька у зв`язку з хворобою не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, контролювати себе, за своїм станом здоров`я, через психічні розлади, дитина потребує постійного стороннього догляду та опіки, індивідуальної форми навчання. Оскільки позивач здійснює догляд за дитиною з інвалідністю одноособово, не має змоги працювати, то вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на своє утримання згідно з ст. 88 СК України у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 25.01.2023 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 07.02.2023 р., відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері дитини-інваліда, з якою проживає дитина, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 13 березня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги щодо сплати аліментів на утримання малолітньої доньки визнав. Однак заперечив проти позову в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю. Вважає, що право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Зазначив, що позивачка отримує Державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю І групи - 100% прожиткового мінімуму, встановленого законом, надбавку на догляд за особою з інвалідністю І групи, матеріальну допомогу про програмі Київради «Турбота». Відповідач крім зобов`язань щодо утримання дитини, має кредитні зобов`язання та незадовільний стан здоров`я, що не дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання позивача у розмірі частини доходу. 21 березня 2023 року позивачка надала відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вказала, що відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вважає, що право на утримання за цією нормою статті триває протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Тому, призначення аліментів одному з подружжя, який проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується нею регламентується положеннями ст. 88 СК України. Отримання або неотримання позивачкою державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю не має жодного юридичного значення. При цьому відповідач має гідний рівень матеріального забезпечення як військовослужбовець, не одружений, інших дітей не має, а тому має можливість сплачувати аліменти як на утримання доньки так і на утримання позивачки як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю. 23 травня 2023 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав раніше викладені доводи щодо відсутності підстав для надання матеріальної допомоги на утримання позивача як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі частини доходу. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №65. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, позивач посилається на те, що донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини між сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки, у спростування зазначеного позивачем, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітньої дитини сторін, враховуючи, що позивач несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі заяви і до повноліття дитини. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В частині позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача суд керується наступним. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною - інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року у справі №164/299/21. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. [PERSON] , 2013 р.н. встановлено діагноз - генетична епілепсія; атиповий дитячий аутизм із значним інтелектуально-когнітивним дефіцитом, та визнано інвалідом підгрупи-А. Дівчинка є дитиною з інвалідністю, підгрупа А, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] , виданим 14 червня 2019 року, медичним висновком №27 від 12.02.2019 року. Інвалідність встановлено з 12 лютого 2019 року по 04 вересня 2031 року. Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. Відповідно до п.21 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року № 917 "Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям" підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог у цій частині вказав, що має незадовільний стан здоров`я та кредитні зобов`язання, які не дають можливості утримувати позивача у визначеному нею розмірі. На підтвердження викладеного надав інформацію про фінансові зобов`язання з Українського бюро кредитних історій, згідно якого має в АТ «Універсал банк» кредит з поточною заборгованість 6456, 18 грн., а також виписку по картковому рахунку з АТ «Державний ощадний банк» із облікованою заборгованість у розмірі 15973, 04 грн. Крім того, з медичної характеристики [PERSON] встановлено наявність у відповідача хронічної двобічної нейросенсорної приглухуватості зі сприйняттям шепітної мови 4-5 м.; хронічного пієлонефриту в стадії нестійкої ремісії; сечокам`яної хвороби; хронічного простатиту в стадії нестійкої ремісії. Надані відповідачем документи суд не сприймає як доказ неможливості надавати утримання позивачці, оскільки доказів на підтвердження несення витрат на своє лікування [PERSON] не долучив. З чого суд робить висновок, що відповідач є працездатним за віком та за станом здоров`я, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини. Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років. Цей Закон відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму. З чого суд робить висновок, що виплати на матеріальне забезпечення дітей з інвалідністю хоч і отримуються особами, у яких на утриманні вони перебувають, однак не можуть вважатися їх доходом. Тому хибним є твердження відповідача щодо отримання позивачкою допомоги на дитину з інвалідністю з різних джерел як її доходу. Вказані кошти за своєї суттю є цільовими та покликані забезпечувати потреби осіб з інвалідністю. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на вищевикладені норми законодавства та обставини справи, встановивши, що малолітня [PERSON] , 2013 р.н. є дитиною з інвалідністю та у зв`язку з цим потребує домашнього режиму, індивідуального та постійного догляду матері [PERSON] , з якою дитина проживає разом та яка здійснює такий догляд, у зв`язку з чим позивач має право на утримання від батька дитини (відповідача), а відповідач є працездатним, має постійний заробіток, у зв`язку з чим спроможний надавати відповідне утримання позивачу, суд дійшов висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання матері дитини, який визначає на рівні, який би міг частково задовольнити потреби на утримання дитини, та її лікування, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дати подачі заяви і протягом всього часу проживання позивача з дитиною з інвалідністю, та опікування нею, але не більш ніж до 04.09.2031 року. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,6 грн.

Outcome: partial