Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У лютому 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» 29 924,84 грн заборгованості із заробітної плати, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати на дату винесення рішення по справі. Ухвалою суду від 12.02.2021 р. відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02.12.2021 р. матеріали справи передано судді Волковій С.Я. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021 р.). Відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» відзив на позовну заяву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» 29 924,84 грн заборгованості із заробітної плати, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати [PERSON] надано суду у якості письмових доказів копії: сторін свого паспорту, картки фізичної особи-платника податків, трудової книжки, повідомлення № 344 від 15.05.2017 р., наказу (розпорядження) № 3463-ОС від 17.07.2017 р., розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 р., розрахунку оплати середньої зарплати, розрахунку оплати відпустки, табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 р., наказу № 52 від 16.03.2017 р. І означені документи свідчать про те, що позивач [PERSON] , черговий по залізничній станції Ізварине виробничого підрозділу «Станція Луганськ» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», була звільнена 17.07.2017 р. у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України згідно наказу регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 28.04.2017 р. № 645-НЗ-1. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає, зокрема права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно із статтею 6 ЦК України суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статті, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. При цьому частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно правового висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 р. у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всієї суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В той же час, суд не погоджується з представленим [PERSON] розрахунком сум заборгованості із заробітної плати, оскільки такі не знайшли свого підтвердження. Суд не може прийняти належними доказами розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 р., розрахунок оплати середньої зарплати, розрахунок оплати відпустки, табелі обліку використання робочого часу у спірний період, оскільки надані документи не підтверджують існування заборгованості із заробітної плати. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed