Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~надійшла позовна\~заява Акціонерного\~товариства «Банк\~«Кліринговий дім»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості. Позов мотивовано тим, що 09.04.2021 між сторонами було укладено заяву-договір № 27202 від 09.04.2021 про надання споживчого кредиту. За кредитним договором, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 82 500,00 гривень строком на 36 місяців для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Крім того, відповідно до п. 1 кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитом складає 0,0001 відсотків річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості встановлена у розмірі 2,99% від суми кредиту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії банку та здійснити кінцеве погашення кредиту в строки і в сумах, згідно умов кредитного договору, в тому числі згідно Додатку №1 «Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту». Разом з тим, згідно кредитного договору та графіку дата остаточного повернення кредиту 09.04.2024. З усіма умовами надання кредиту відповідач був ознайомлений 09.04.2021, але в порушення умов кредитного договору, починаючи з 09.08.2021 ним прострочено та не сплачено в повному обсязі платежі на погашення заборгованості, а тому станом на дату подання позовної заяви, відповідач має заборгованість у сумі 120 026,58 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом 75 625,02 гривень, заборгованості за комісіями 44 401,50 гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2023 прийнято справу до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність. Згідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Враховуючи зазначене вище та положення ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії заяви-договору № 27202 від 09.04.2021 між сторонами було укладено кредитний договір шляхом його підписання відповідачем. Згідно з п. 1 умов заяви-договору № 4334 банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 82 500,00 гривень строком на 36 місяців, а дата остаточного повернення кредиту 09.04.2024. Крім того, згідно з п. 1 встановлено, що розмір процентної ставки за кредитом становить 0,0001% річних, комісія за перерахування від клієнта 7 500,00 грн від суми кредиту, яка включається в суму кредиту, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 % від суми кредиту. Надання кредиту відповідачу підтверджується копіями платіжних інструкцій № ТR.400938.1011.1230 від 09.04.2021 в сумі 7500,00 гривень та № 27202 від 12.04.2021 в сумі 75000,00 гривень. Також, 09.04.2021 відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту за продуктом «Комфорт для Вас», в якому зазначені умови кредитування аналогічні умовам, визначеним у заяві-договорі № 27202 від 09.04.2021. Згідно розрахунку, наданого банком, відповідач має заборгованість у сумі 120 026,58 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 75 625,02 гривень, заборгованості за комісіями 44 401,50 гривень. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом його підписання відповідачем. Згідно з п. 1 умов заяви-договору № 27202 від 09.04.2021 банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 82 500,00 гривень строком на 36 місяців, а дата остаточного повернення кредиту 09.04.2024. Надання кредиту відповідачу підтверджується копіями платіжних інструкцій № ТR.400938.1011.1230 від 09.04.2021 в сумі 7 500,00 гривень та № 27202 від 12.04.2021 в сумі 75 000,00 гривень. В силу вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Судом було встановлено, що згідно розрахунку, наданого банком, відповідач має заборгованість у сумі 120 026,58 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом 75 625,02 гривень, заборгованості за комісіями гривень. На час розгляду справи судом відповідачем не спростовано вищевказаний розрахунок позивача за кредитним договором № 27202 від 09.04.2021, а також даних, що свідчать про повне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення у добровільному порядку. Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, позивачем доведений факт наявності у відповідача заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом 75 625,02 гривень. Однак, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 44 401,50 гривень, суд вважає, що така частина вимог не є обґрунтованою. Так, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» - 10.06.2017 щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11, ч.ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.33 постанови від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Суд дійшов висновків про те, що оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1 заяви-договору № 27202 від 09.04.2021 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,99% від суми кредиту, є нікчемними. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем і відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за заявою-договором № 27202 від 09.04.2021 у сумі 75 625,02 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями 44 401,50 гривень слід відмовити за необґрунтованості такої частини позовної вимоги. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 691,10 гривень.

Outcome: partial