Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

28 березня 2023 року Великоберезовицька селищна рада звернулася в суд із позовом до відповідачки [PERSON] , просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , органу опіки і піклування Великоберезовицької селищної ради, для вирішення питання її влаштування; стягнути з [PERSON] на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , аліменти не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у твердій грошовій сумі 1416,5 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в актовому записі про народження записані за вказівкою матері. Впродовж 2019-2020 років малолітня [PERSON] перебувала на обліку служби м. Тернополя як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Підставою взяття на облік було ухиляння матері від виконання батьківських обов`язків. За період травень-червень 2022 року малолітня [PERSON] двічі потрапляла в центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної військової адміністрації, де перебуває і зараз, а саме: 07 травня 2022 року - оскільки була залишена матір`ю у сторонніх громадян, які перебували в стані алкогольного сп`яніння за адресою: [ADDRESS] ; 29 червня 2022 року - оскільки надійшло повідомлення з ДНЗ № 6 про те, що [PERSON] не забрала доньку з дитячого садочка, на телефонні дзвінки не відповідала. На [PERSON] було складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. За місцем роботи [PERSON] характеризується негативно. Відповідно до акту умов проживання від 28 вересня 2022 року, складеного службою у справах дітей Великоберезовицької селищної ради, санітарний стан житлового приміщення незадовільний, для проживання дитини жодних умов не створено, відсутні продукти харчування, поруч з брудним посудом у коридорі лежало мертве кошеня. В будинку підведено світло та газ, воду вимкнено через несплату. [PERSON] постійно відсутня за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Протягом 2022-2023 років з матір`ю проводилися профілактичні бесіди по телефону щодо належного виконання батьківських обов`язків, необхідності підтримувати чистоту в будинку, недопустимості вживання алкогольних напоїв. На виконання листа центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Тернопільської обласної військової адміністрації, комісією здійснено повторний візит у сім`ю гр. [PERSON] 17 березня 2023 року за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідин встановлено, що житлово-побутові умови незадовільні, у будинку брудно, холодильник несправний, вхідні двері не закриваються на замок, відсутня вода, продукти харчування, засоби гігієни, немає чистої постільної білизни, відсутній дитячий одяг, будинок не пристосований до проживання малолітньої дитини. Будинок газофікований, опалюється газовим конвектором, є електропостачання. В кімнаті старі меблі, які потребують ремонту. [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно трьох своїх неповнолітніх дітей. Окрім того, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 166, ч. 2 ст. 182 СК України, просить стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 1416,5 грн. щомісячно, що відповідатиме мінімально гарантованому розміру аліментів на одну дитину, оскільки прожитковий мінімум на 2023 рік для дітей віком від 06 до 18 років - 2833 грн. З цих підстав просять позов задовольнити. Відповідачка не скористалася своїм правом надати відзив на позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 16 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 29 травня 2023 року. Представник Великоберезовицької селищної ради - Руцька І.Б. в судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених в ньому, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона бажає виховувати дитину, відвідує дочку у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей ТОДА, бажає повернути її додому. Вказала, що старається створити належні житлово-побутові умови для проживання дитини вдома, однак на даний час у неї недостатньо коштів для їх повного забезпечення. Судом встановлено наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 жовтня 2016 року, виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2416, [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю вказана « [PERSON] », батьком - « [PERSON] ». З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00018439943 від 28 липня 2017 року вбачається, що відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України на підставі заяви матері [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру Великоберезовицької територіальної громади від 27 березня 2023 року та відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області. Згідно Довідки-характеристики № 114 від 17 березня 2023 року, виданої старостою Мишковицького старостинського округу Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Пустухом І., [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Діти з матір`ю не проживають. Неналежно виконувала батьківські обов`язки, систематично зловживає алкогольними напоями. В будинку немає належних умов для проживання. Відповідно до довідки № ТБЦ00000039 від 16 березня 2023 року, виданої ТОВ «Техно-Буд-Центр», [PERSON] працює в ТОВ «Техно-Буд-Центр» з 08 травня 2021 року, займає посаду прибиральника території. Дохід за період з 01 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року склав 52 426,28 грн. Згідно характеристики, виданої ТОВ «Техно-Буд-Центр» № 09/03 від 17 березня 2023 року, [PERSON] за час роботи неодноразово мала зауваження і догану за прогули, відсутність на робочому місці в робочий час. Також неодноразово з`являлась на роботу в нетверезому стані, в результаті чого було застосоване дисциплінарне стягнення. Серед особистих якостей можна відмітити не конфліктність, слабка комунікабельність, пасивність. Як вбачається з повідомлення начальника сектору ЮП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Кульчицького А. від 01 липня 2022 року, начальника управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради повідомлено, що 29 червня 2022 року о 19.07 год. в чергову частину Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення від директора ДНЗ № 6 м. Тернополя гр. [PERSON] про те, що громадянка [PERSON] у визначений час не забрала дитину [PERSON] , [INFO] , із дитячого садочку, на телефонні дзвінки гр. [PERSON] не відповідала та не попереджала про запізнення. Подібне трапляється не вперше. Працівниками поліції малолітню [PERSON] було доставлено у Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Тернопільської ОДА, про що було складено акт про доставлення. 30 червня 2022 року було проведено опитування громадянки [PERSON] щодо даної обставини, проте об`єктивних пояснень остання не надала. В подальшому на [PERSON] було складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 23 вересня 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомила, що бажає повернутися разом з донькою на постійне місце проживання в [ADDRESS] . Зобов`язалась провести ремонтні роботи в помешканні, створити належні умови проживання для повноцінного розвитку дитини. З акту обстеження умов проживання від 28 вересня 2022 року в [ADDRESS] , встановлено, що санітарний стан житлового приміщення незадовільний, зроблено побілку стін у кухні, у кімнаті, коридорі. В житловій кімнаті стіни пофарбовані у зелений колір, підлога дерев`яна, є два дивани, ліжко, шафа, тумбочка, м`яке крісло. Речі розкидані по всій кімнаті, вікнах, посуд брудний, складений на тумбочці, в мисці у коридорі, поруч якої лежало здохле кошеня. В будинку підключено електрику, немає води, газу. Для проживання дочки жодних умов не створено. У кімнаті є газовий конвектор, але газ відключено. Продукти харчування відсутні. 29 вересня 2022 року із [PERSON] проведено бесіду про створення належних житлово-побутових та санітарно-гігієнічних умов для повноцінного та гармонійного розвитку дочки, з метою повернення її для спільного проживання. [PERSON] повідомила, що електрику підключила до будинку, залишилося підключити газ, що вона зробить ближчим часом. На зауваження, виявлені в ході візиту у сім`ю, просила дати час для їх виправлення. Про проведення бесіди головним спеціалістом служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради [PERSON] складено довідку. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 225 від 28 жовтня 2022 року «Про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] » продовжено перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в центрі соціально психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації; зобов`язано [PERSON] завершити ремонтні роботи в помешканні, створити належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини за місцем постійного проживання, а саме: [ADDRESS] . З вищевказаного рішення встановлено, що за інформацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської облдержадміністрації від 12 жовтня 2022 року № 181, [PERSON] за період перебування доньки в закладі з травня 2022 року, відвідувала дитину сімдесят сім разів. Зустрічі відбувалися тепло, дитина завжди раділа приходу мами. З акту обстеження умов проживання від 04 січня 2022 року в [ADDRESS] , встановлено, що санітарний стан житлового приміщення незадовільний, вхідні двері у будинку не закриваються на замок. Відсутнє водопостачання. 04 січня 2023 року із [PERSON] проведено бесіду про створення належних житлово-побутових умов для проживання дитини з матір`ю, про що головним спеціалістом служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Руцькою І.Б. складено відповідну довідку. З акту обстеження умов проживання від 17 березня 2022 року в [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання незадовільні, в помешканні брудно, санітарно-гігієнічні умови відсутні (незадовільні). Вхідні двері не закриваються, підперті цеглою. Брудна постільна білизна. Для проживання малолітньої [PERSON] жодних умов не створено, відсутні продукти харчування, сезонний одяг для дитини, відсутні засоби гігієни. До актів обстеження умов проживання додано фотографії, які підтверджують зазначені у них обставини. З актів обстеження умов проживання також встановлено, що на території домогосподарства є господарські будівлі, в яких [PERSON] зберігає сміття, домашнього господарства не веде, присадибної ділянки не обробляє. [PERSON] відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року № 607/16622/14-ц позбавлена батьківських прав відносно трьох своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради від 22 березня 2023 року № 111 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів з матері на утримання дитини. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] є матір`ю чотирьох дітей, двоє з яких на час розгляду справи є повнолітніми. Відносно трьох своїх дітей відповідачка була позбавлена батьківських прав. Малолітня дочка [PERSON] , відносно якої ставиться питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, тимчасово перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації. Попри це, відповідачка підтримує зв`язок з дочкою, оскільки як встановлено з матеріалів справи, за період перебування дочки у закладі з травня 2022 року по 28 жовтня 2022 року [PERSON] відвідувала дитину сімдесят сім разів. При цьому, зустрічі відбувалися тепло, дитина завжди раділа приходу мами. Впродовж 2019-2020 років малолітня дитина [PERSON] перебувала на обліку служби у справах дітей м. Тернополя, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. За період травень-червень 2022 року у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] батьківських обов`язків, малолітня [PERSON] двічі потрапляла у центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, де перебуває і зараз. Спеціалісти служби у справах дітей протягом 2022 - 2023 років неодноразово здійснювали відвідування родини, за результатами яких складено акти обстеження умов проживання, з яких вбачається, що [PERSON] не створено належних умов для проживання дітей. Судом встановлено, що у будинку, який належить родині, не створено умов для проживання у ньому дитини, її освіти та розвитку. Приміщення потребує ремонту, водопостачання, а також прибирання. Перебування у цьому житлі за теперішніх умов є небезпечним для життя та здоров`я малолітньої [PERSON] . Суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124св21), від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697св21), від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, (провадження № 61-18133св21), від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22) та інших. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги Закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав слід відмовити, оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки [PERSON] не буде відповідати меті такого заходу - захисту якнайкращих інтересів дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки за встановлених обставин справи він суперечить інтересам дитини. Так, приймаючи рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , орган опіки і піклування Великоберезовицької селищної ради виходив з того, що відповідачкою не створено належних житлово-побутових умов для проживання дитини, а також з того, що [PERSON] двічі потрапляла у центр соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей ТОДА у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Разом з тим, як уже зазначалося, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеного у Постанові від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19, ухилення від виховання дитини може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Так, судом встановлено, що у будинку, який належить родині, не створено умов для проживання у ньому дитини, її освіти та розвитку. Матеріали справи містять два факти невиконання [PERSON] обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме: 1) не забрала дочку з дитячого садочка; 2) залишила дитину у сторонніх громадян, які перебували у стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, відповідачка заперечує проти позову про позбавлення її батьківських прав, вказує про небажання розривати з дитиною спілкування, хоче бачитися з нею, по можливості допомагати, та висловлює бажання покращити житлово-побутові умови для того, щоб дочка могла проживати разом із нею, однак за браком коштів не може швидко провести всі необхідні роботи. Наявність даних про те, що дитина завжди рада зустрічам з матір`ю, зважаючи на вік дитини (6 років), свідчить про те, що між ними збережено особистісний зв`язок, та в дитини відсутні негативні асоціації, пов`язані з матір`ю. Відповідачка бажає зберегти зв`язок із дочкою, що підтверджується інформацією про те, що вона часто відвідує дитину у центрі соціально-психологічної реабілітації. Суд враховує, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). За таких обставин, суд доходить переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки [PERSON] щодо умисного злісного систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідомого нехтування ними, а також що така поведінка має постійний характер та що змінити поведінку відповідачки у кращу сторону неможливо. Позивачем також не доведено, у чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини у разі застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищевикладені обставини, в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити, при цьому необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Разом з тим, суд приймає до уваги роз`яснення, дані у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного суду від 08 квітня 2020 року у справі 3 645/731/18. Так, відповідно до частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина 3 статті 170 СК України). При цьому, відібрання дітей від батьків на підставі статті 170 СК України не є виходом за межі позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Як уже було зазначено, судом встановлено, що у будинку, який належить родині, не створено санітарно-гігієнічних та побутових умов для безпечного перебування у ньому дитини, її освіти та розумового розвитку. Приміщення потребує ремонту, водопостачання, а також систематичного прибирання, яке відповідачка організувати не може. У будинку відсутні предмети першої необхідності, необхідні для проживання дитини (одяг, предмети особистої гігієни, продукти харчування тощо). Перебування у ньому на даний час є небезпечним для життя та здоров`я дитини. Вивчивши матеріали та дослідивши обставини справи суд приймає до уваги відсутність протягом тривалого часу санітарно-гігієнічних та побутових умовах для проживання дитини, можливості забезпечити повноцінне харчування, належний розумовий розвиток. Також суд приймає до уваги вік дитини - [PERSON] , [INFO] , яка є малолітньою та потребує сторонньої допомоги щодо забезпечення побутових потреб. Суд також бере до уваги наявність даних про зловживання [PERSON] алкогольними напоями та той факт, що відповідачка двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , зокрема за те, що не забрала дитину з дитячого садочку, а також за те, що залишала її у сторонніх громадян, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Невід`ємним правом дитини є право на дитинство, однак в умовах, в яких мешкала [PERSON] , вона була позбавлена цього права. Оскільки відповідачка не вживала заходів щодо належного догляду за дитиною, і такі її дії стали підставою для тимчасового відібрання дочки, суд вважає за необхідне відібрати дитину від матері та попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до утримання та виховання дитини. При цьому, суд приходить до переконання, що наведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування саме тимчасового заходу - відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України, в якнайкращих інтересах дитини з метою охорони її фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, а не позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом. Судом встановлено, що залишення дитини з відповідачкою є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, тому відібрання дитини від матері є виправданим, і таке втручання здійснюється з метою захисту інтересів дитини, її фізичного, емоційного здоров`я, моралі, та права на безпечні умови проживання, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відібрання дитини у відповідачки, без позбавлення її батьківських прав, є необхідним і пропорційним заходом, оскільки цього потребують інтереси дитини на зростання у безпечному середовищі. Розлучення матері з дочкою у даному разі відповідає інтересам самої дитини з метою забезпечення їй належних умов проживання, навчання і медичного догляду та недопущення страждань дитини через відсутність піклування та неповноцінне виховання. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, [PERSON] має право звернутися до суду про повернення їй дочки [PERSON] , якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини (ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дочкою, приведення житлових умов до стану, придатного для проживання дитини). Тому природнє бажання відповідачки виховувати свою дочку може бути поновлене за певних умов. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає таке. Згідно зі статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частинами другою, третьою статті 193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на 2023 рік для дітей віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 2833 гривень, тому розмір аліментів у сумі 1416,50 гривень, які просить стягнути позивач відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину відповідного віку. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що з [PERSON] потрібно стягувати аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 гривень, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з 28 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Слід зобов`язати законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 245 СК України передбачено, що якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial