Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

У квітні 2023 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до суду з таким позовом, в якому вказувало, що 23 жовтня 2019 року між ним (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.19.2494137, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , зі строком дії до 23 жовтня 2024 року. Сторони договору визначили у ньому ряд страхових випадків, при настанні яких страховик зобов`язаний сплатити страхове відшкодування. При цьому, вигодонабувачем за договором є АТ «УкрСиббанк». До таких випадків віднесено й дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого автомобіля. За умовами договору, при настанні страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди), позивач зобов`язався відшкодувати збитки, завдані внаслідок такої пригоди, в тому числі витрати на ремонт забезпеченого транспортного засобу. 11 жовтня 2020 року о 09 годині 38 хвилин у м. Вознесенську по вул. Київській [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Екскаватор», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди витрати на ремонт автомобіля «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , склали 52 138,98 грн., що у вигляді страхового відшкодування за вирахуванням встановленої у договорі страхування франшизи 28 жовтня 2020 року було виплачено страховиком страхувальнику у розмірі 47 453,38 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок СТО «Автоцентр на Столичному» АТ «Українська автомобільна корпорація», яке здійснювало ремонт автомобіля. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу «Екскаватор», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, а тому ТДВ «Експрес Страхування» на підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» просило стягнути з [PERSON] на свою користь 47 453,38 грн. сплаченого страхового відшкодування, а також понесені позивачем судові витрати. В судове засідання представниця позивача Лазоренко Т.В. не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Не оспорюючи обставин скоєння правопорушення та завдання шкоди, [PERSON] вказував на те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди він перебував у трудових відносинах з КП «Водопостачання м. Вознесенська», керував транспортним засобом «Екскаватор», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що належить цьому підприємству та виконував покладені на нього трудові обов`язки. Також не погодився з розміром страхового відшкодування, вважаючи його значно завищеним та таким, що не відповідає розміру завданої шкоди. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представниці позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 23 жовтня 2019 року між ТДВ «Експрес Страхування» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.19.2494137, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , зі строком дії до 23 жовтня 2024 року. Сторони договору визначили у ньому ряд страхових випадків, при настанні яких страховик зобов`язаний сплатити страхове відшкодування. При цьому, вигодонабувачем за договором є АТ «УкрСиббанк». До таких випадків віднесено й дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого автомобіля. За умовами договору, при настанні страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди), позивач зобов`язався відшкодувати збитки, завдані внаслідок такої пригоди, в тому числі витрати на ремонт забезпеченого транспортного засобу. 11 жовтня 2020 року о 09 годині 38 хвилин у м. Вознесенську по вул. Київській [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Екскаватор», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди витрати на ремонт автомобіля «Opel Insignia», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , склали 52 138,98 грн., що у вигляді страхового відшкодування за вирахуванням встановленої у договорі страхування франшизи 28 жовтня 2020 року було виплачено страховиком страхувальнику у розмірі 47 453,38 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок СТО «Автоцентр на Столичному» АТ «Українська автомобільна корпорація», яке здійснювало ремонт автомобіля. Вказане підтверджується копією рахунку-фактури №0000011367 від 26 жовтня 2020 року (а.с. 26), копією страхового акту №3.20.3279-1 від 28 жовтня 2020 року (а.с. 31), копією платіжного доручення від 28 жовтня 2020 року №2047 (а.с. 32), копією акту виконаних робіт від 04 лютого 2021 року №2021001561 (а.с. 33). Як вбачається з Централізованої бази даних МТСБУ, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника/володільця транспортного засобу «Екскаватор», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , застрахована не була (а.с. 35). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Подібні положення містять й ст. 4, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування». Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ч. 2 ст. 985 ЦК України, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування»). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»). Таким чином, страховик за договором майнового страхування після сплати на користь страхувальника/вигодонабувача страхового відшкодування у встановлених у договорі межах має право вимагати від відповідальної за завдання страхувальнику збитків особи відшкодування таких витрат. За загальним правилом, такою особою є володілець транспортного засобу, за допомогою якого завдано збитків. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України). Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України). У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13. Вказаний висновок в подальшому неодноразово підтверджений й Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 Верховний Суд зазначив, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 55) вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з КП «Водопостачання м. Вознесенська», працюючи машиністом одноковшового екскаватора. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] (а.с. 56) транспортний засіб «Екскаватор», реєстр. номер [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності КП «Водопостачання м. Вознесенська». Відповідно до копії дорожнього листа №2226 від 11 жовтня 2020 року (а.с. 57) на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував при виконанні своїх трудових обов`язків, здійснюючи рух за маршрутом вул. Космонавтів - вул. Тімірязєва з метою ліквідації аварійної ситуації. З цього вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , знаходячись в трудових відносинах з КП «Водопостачання м. Вознесенська» та керуючи транспортним засобом, належним цьому підприємству, перебував при виконанні своїх безпосередніх трудових обов`язків, тобто не є особою, відповідальною за завдану шкоду (неналежний відповідач). Таким чином, суд вважає вимоги ТДВ «Експрес Страхування» безпідставними, оскільки такі вимоги повинні бути заявлені до роботодавця особи, яка була безпосереднім винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Тому в задоволенні позову ТДВ «Експрес Страхування» до [PERSON] слід відмовити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed