Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

10 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради для ведення садівництва в СТ «Південь-Північ», яка належала [PERSON] згідно з державним актом серії І-МК, № 024137, виданим на підставі рішення виконкому Миколаївської сільської ради від 09 квітня 1998 року № 5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю 28 липня 1998 року за № 383, який укладений 13 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. В обґрунтування вимог представник позивача вказав, що 13 травня 2013 року він уклав з [PERSON] договір оренди з наступним викупом земельної ділянки площею 0,06 га, для ведення садівництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради в СТ «Північ-Південь». Вказана земельна ділянка належала останній на підставі державного акту серії І-МК, №024137, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 09 квітня 1998 року №5 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю 28 липня 1998 року №383. Було узгоджено, що після виплати повної вартості земельної ділянки, вказаної у пункті 3.3 Договору, орендатор придбає право власності, про що складається окремий договір. Сторони виконали всі істотні умови договору. На виконання умов Договору позивач отримав спірну земельну ділянку, яку використовує за призначенням та сплачує платежі, в свою чергу [PERSON] отримала обумовлену суму. Оформити договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки в нотаріальному порядку не вдалося в зв`язку зі смертю [PERSON] . Єдиною спадкоємицею після її смерті є донька - [PERSON] , яка не претендує на спадкове майно у вигляді спірної земельної ділянки. Оскільки сторонами були дотримані та виконані всі умови, представник позивача просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку, так як це є єдиним способом захисту прав позивача як спадкоємця. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла зава з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Крім цього, відповідач викликано до суду в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України. Позивачем до матеріалів справи долучена письмова заява відповідача [PERSON] , в якій вона підтвердила факт укладання між її матір`ю та позивачем договору оренди з правом викупу вищевказаної земельної ділянки, передачу ним обумовленої суми коштів. Вказала, що всі умови договору були виконані сторонами. Мати тяжко захворіла, тому вона з [PERSON] домовилася, що договір укладуть в нотаріальному порядку після одужання матері. Проте мати померла та договір купівлі-продажу укласти не вдалося. Просить розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності сторін. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження про що постановлена відповідна ухвала 05 січня 2022 року. 23 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди з подальшим викупом. Договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до умов договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю майно у стані, який відповідає умовам, вказаним у пункті 1 вказаного Договору (пункт 2.1.1 Договору). По закінченню строку, зазначеного у пункті 6 цього Договору, передати наявне майно у власність орендаря на підставі додаткової угоди (пункт 2.1.2 Договору). В свою чергу, відповідно до пункту 2.2.1 Договору, орендатор зобов`язаний використовувати майно згідно з умовами, зазначеними в пункті 1.6 цього Договору, а саме: те, що майно підлягає використанню в якості садової ділянки. Згідно з пунктом 3.2 Договору при виплаті повної викупної вартості, зазначеної у пункті 3.3. Договору (5000,00 грн.) у орендаря виникає право на придбання майна у свою власність. Крім цього, сторонами 13 травня 2013 року підписаний договір покупки земельної ділянки (з розпискою) з огляду на який [PERSON] на підставі договору оренди з правом викупу від 13 травня 2013 року викупив у [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради для ведення садівництва в СТ «Північ-Південь» №100, яка належить [PERSON] на підставі державного акту серії І-МК, №024137, виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської сільської ради від 09 квітня 1998 року №5 та зареєстрованого в Книзі записів державний актів про право власності на землю 28 липня 1998 року за № 38, та сплатив обумовлену пунктом 3.3 Договору суму 5000,00 грн. [PERSON] (а.с. 6). На зворотній стороні вказаного договору покупки земельної ділянки (з розпискою) міститься розписка від 13 травня 2023 року [PERSON] про отримання від [PERSON] грошової суми - 5000,00 грн. (а.с. 6 зворотня сторона). З чого слід дійти висновку, що сторонами були виконані всі умови договору купівлі-продажу земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку [PERSON] підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 28 липня 1998 року, серії І-МК, № 024137, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради народних депутатів від 09 квітня 1998 року №5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №383 ( а.с. 9). [PERSON] померла [INFO] , про що 17 травня 2013 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції за №362 складено актовий запис про смерть, що підтверджується копією актового запису про смерть № 362 від 17 травня 2013 року (а.с. 42) та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07 червня 2022 року № 00035756754 (а.с. 43-45). Дослідивши спадкову справу №02-14 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , судом встановлено, що до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася лише донька померлої - [PERSON] . Останній були видані два свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2015 року зареєстровані: за № 2-268 на спадкове майно у вигляді квартири за [ADDRESS] та за №2-670 у вигляді грошових коштів недоотриманих спадкодавцем в УПФ України в Корабельному районі міста Миколаєва. З чого слід дійти висновку, що відповідач не приймала спадщину у вигляді земельної ділянки, придбаної [PERSON] у її матері [PERSON] , та вона не претендує на це спадкове майно, тим самим визнаючи право позивача на вказану земельну ділянку. Зогляду на лист від 24 листопада 2021 року позивач звернувся до доньки померлої [PERSON] з проханням вирішити питання щодо оформлення договору в нотаріальному порядку, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері (а.с. 7). Водночас договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки в нотаріальному порядку не укладався. Відповідно до довідки, виданої головою правління СТ «Південь-Південь» від 24 грудня 2021 року, [PERSON] з 2013 року займається садово-городницькою діяльністю на ділянці [ADDRESS] , своєчасно сплачує внески з 2013 року. Правління СТ «Північ-Південь» клопоче про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки № [ADDRESS] у приватну власність. Станом на 31 січня 2022 року позивача не було прийнято до членів СТ «Північ-Південь», оскільки він не має правовстановлюючих документів на земельну ділянку № [ADDRESS] , площею 0,06 га, яку використовує з 2013 року на цільовим призначенням та сплачує всі платежі, претензій з цього приводу до нього не має (а.с. 32). Крім цього, свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, вказали, що були присутні під час підписання [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,06 га, що розташована біля [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] передала у власність позивачу вказану земельну ділянку, в свою чергу останній передав їй грошові кошти у сумі 5000,00 грн. за вказану земельну ділянку. Між сторонами була досягнута домовленість про те, що в подальшому угода буде укладена в нотаріальному порядку. Водночас, як стало відомо договір в нотаріальному порядку не посвідчений у в`язку зі смертю продавця. Донька померлої - [PERSON] через певний час виїхала на заробітки. [PERSON] майже 8 років користується придбаною земельною ділянкою, обробляє її та сплачує внески та плату за землю, але позбавлений можливості належним чином оформити правовстановлюючі документи, зробити технічну документацію та зареєструвати за собою право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 11, 14). За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Як на підставу звернення до суду посилається на виконання сторонами всіх істотних умов договору та смерть продавця, що позбавило можливості укласти договір відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 224 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинним на час спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною 1 статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, в якому хоча б однією із сторін є громадянин, підлягає нотаріальному посвідченню. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Водночас, на підставі частини 2 статті 47 ЦК України, такий договір може бути визнаний судом дійсним, при умові, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що має місце по даній справі. Згідно з частиною статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, на підставі частини 2 статті 220 ЦК України такий договір може бути визнаний судом дійсним, при умові, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Статтею 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ГУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] виконали всі істотні умови договору та відбулося повне виконання договору, водночас, в нотаріальному порядку не встигли оформити вказаний договір у зв`язку з обставинами, про які вказано вище, враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, але не має можливості укласти договір, у встановленому законом порядку, суд визнає заявлений позов, таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved