Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28.11.2022 року зазначена цивільна справа була направлена за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін. В своєму позові позивач зазначає, що 24 вересня 2022 року між нею і відповідачем був укладений договір про наміри купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вартістю 45\~000 доларів США. Відповідно до цього договору вона передала відповідачу грошову суму в розмірі 1\~000 доларів США (еквівалент 37\~450 грн.) в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який вони повинні укласти до 24 листопада 2022 року. При підписанні договору про наміри був присутній тільки один власник квартири, інший власник на той час знаходився за межами України, його письмової згоди на продаж цієї нерухомості не було. У зв`язку з погіршенням воєнного стану та вибухами в м. Дніпрі продаж належної їй квартири та подальша купівля квартири відповідача виявилися неможливими у встановлений строк. Відповідач відмовився повернути одержану грошову суму. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму авансу у розмірі 37\~450 грн. (еквівалент 1\~000 доларів США), а також стягнути з відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. До початку розгляду справи по суті представником відповідача адвокатом Коганом Р.В. був поданий відзив на позов, в якому він позов не визнав та зазначив, що позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 37\~450 доларів США (еквівалент 1 000 доларів США), однак згідно з офіційним курсом НБУ станом на 24.09.2022 1 долар США складав 36,5686 доларів США. Договір про наміру був укладений після початку повномасштабного вторгнення російської федерації. Позивач була обізнана про обстановку у місті Дніпрі. До того ж погіршення воєнного стану відбулося задовго до укладення договору. Позивачем не надано жодних доказів, що вона зверталася до відповідача з приводу повернення грошових коштів. Будь-яких письмових претензій про повернення коштів позивач не направляла, отже позов є передчасним. Зобов`язання не було виконано з вини покупця, що згідно з п. 6.2 договору про наміри дозволяє продавцю не повертати суму завдатку. Позивачем не було заявлено вимог про розірвання договору або визнання його недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, тому договір є чинним та надає відповідачу право не повертати отриману грошову суму. На думку представника відповідача, позивачем обрано неефективний та неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в позові. Крім того, звертає увагу, що позивач не надала розписку чи інший доказ отримання відповідачем грошових коштів. Договір про наміри був складений ріелтором агентства нерухомого на замовлення позивача. Тому неоднозначне трактування пункту 3.2 договору про наміри має трактуватися не на користь позивача і не може однозначно трактуватися як підтвердження факту передачі коштів. Виходячи з вищевикладеного, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5\~000 грн. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 24 вересня 2022 року між [PERSON] (продавець), з однієї сторони, та [PERSON] (покупець), з другої сторони, був укладений у простій письмовій формі договір про наміри, відповідно до пунктів 1.1-1.3 якого сторони зобов`язалися у строк до 18.00 години 24 листопада 2022 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] . У пункті 3.1 договору сторони визначили ціну об`єкта - у еквіваленті 45\~000 доларів США. Згідно з пунктом 3.2 договору на підтвердження зобов`язання за договором та на забезпечення його виконання покупець до укладення договору передав продавцю завдаток у еквіваленті 1\~000 доларів США, яка при укладенні договору купівлі-продажу зараховується до оплати за об`єкт. В обумовлений сторонами строк договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості між сторонами не був укладений. Між сторонами наявний спір щодо повернення грошової суми, визначеної пунктом 3.2 договору про наміри. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до статті 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, яке видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суд враховує, що відповідно до частини 1 статі 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 3 статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Частиною 4 статті 635 ЦК України визначено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1\~статті 220 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд бере до уваги, що 24 вересня 2022 року сторони у простій письмовій формі уклали договір про наміри купівлі-продажу квартири, якому не було надано сили попереднього договору. Отже, сплачена позивачем за таким договором сума є авансом, а не завдатком, і незалежно від причин, з яких основний договір між сторонами не був укладений, підлягає поверненню відповідачем позивачу в тому ж самому розмірі. Факт одержання відповідачем грошових коштів за договором у сумі, еквівалентній 1\~000 доларів США, підтверджується його підписом на цьому договорі. При цьому суд звертає увагу, що частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України\~допускають, що сторони\~можуть\~визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням,\~визначається в гривнях за офіційним курсом\~Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суд, викладеною у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 296/10217/15-ц ( провадження № 14-727цс19). У даному випадку згідно з пунктом 3.2 договору про наміри позивач передала відповідачу грошову суму в еквіваленті 1\~000 доларів США. Відтак позивачем обґрунтовано заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь авансу в сумі 37\~450 грн., яка є еквівалентною 1\~000 доларів США. Твердження представника відповідача у відзиві та в судовому засіданні про те, що позивач на момент укладення договору про наміри була обізнана про ситуацію в м. Дніпрі та зобов`язання не було виконано з її вини, а тому відповідно до п. 6.2 договору одержана сума не підлягає поверненню, суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлена, що грошова сума, еквівалентна 1\~000 доларів США, яка була передана позивачем відповідачу, є авансом, а не завдатком, а тому вона підлягає поверненню незалежно від причин, з яких договір купівлі-продажу не був укладений. Само по собі непред`явлення позивачем відповідачу письмової претензії про повернення коштів за договором не виключає обов`язку відповідача повернути такі кошти. Також суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту її прав, оскільки вимога про стягнення суми авансу відповідає способам захисту цивільних прав, визначеним у статті 16 ЦК України, та узгоджується з положеннями статей 530 та 635 ЦК України. За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача на її користь суму авансу за договором про наміри в розмірі 37450 грн. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Оскільки позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В свою чергу, витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Outcome: approved