Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що розпорядженням Київського міського голови від 05 серпня 2016 року №790 позивач [PERSON] з 09 серпня 2016 року був призначений на посаду директора Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904. Розпорядженням Київського міського голови від 06 жовтня 2022 року №563 [PERSON] був звільнений з посади директора Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904 відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Однак відповідач, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивача не виплатив йому заробітну плату, що підтверджується довідкою Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904, за якою розмір заборгованості заробітної плати становить 414 405 грн. 94 коп. Ухвалою судді від 23 лютого 2023 року відкрито провадження, та призначення розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 24 квітня 2023 року від Комунального автотранспортного підприємства №273904КАТП-273904 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач, обіймаючи посаду директора підприємства без погодження (рішення) органу управління майном, самовільно встановлював оклад в більшому розмірі, ніж це передбачено контрактом. Вказані дії призвели до надлишково нарахованих коштів заробітної плати не тільки позивача, але і іншим працівникам, посадовий оклад яких вираховується у відсотковому значенні від посадового окладу директора. Зазначене також підтверджується Звітом про фактичні результати перевірки Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904 за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2022 року. За таких обставин та внаслідок неправомірних дій позивача останньому нараховано кошти за встановленим ним же посадовим окладом в період з квітня 2017 року по жовтень 2022 року в сумі 539 842 грн.65 коп., в зв`язку з чим у відповідача немає заборгованості перед позивачем по заробітній платі. Вказував, що довідка №29 від 26 грудня 2022 року про заборгованість заробітної плати видана помилково і є недійсною, оскільки видавалась позивачу на підставі даних, що містились в бухгалтерії, проте, вже після видачі довідки було проведено аналіз на відповідність заробітної плати позивача контракту. Також, позивач, у порушення умов укладеного контракту здійснював вихід на роботу у вихідні дні без погодження з Органом управління майном та здійснення оплати не передбаченої контрактом. Посилаючись на те, що у відповідача відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем, просив відмовити у задоволенні позову. 16 травня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що трудові відносини між керівником підприємства та органом управління майном цього підприємства виникають на підставі контракту. [PERSON] звільнений з посади директора КАТП-273904 розпорядженням Київського міського голови від 06.10.2022 р. №563 за угодою сторін. Представник відповідача, зазначаючи у відзиві про недійсність довідки про заборгованість із заробітної плати, не зазначила який аналіз і ким проводився щодо недійсності довідки про заборгованість. 26 травня 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав та доводів, викладених в ній. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вважаючи доводи, викладені в позові необґрунтованими. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що розпорядженням Київського міського голови від 05 серпня 2016 року №790 позивач [PERSON] з 09 серпня 2016 року був призначений на посаду директора Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904. 09 серпня 2016 року укладено контракт з директором комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 про призначення [PERSON] на посаду директора комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 з 09 серпня 2016 р. по 08 серпня 207 р. 07 серпня 2020 року укладено контракт з директором комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 про призначення [PERSON] на посаду директора комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 з 09 серпня 2020 р. по 08 серпня 2020 р. Розпорядженням Київського міського голови від 06 жовтня 2022 року №563 [PERSON] був звільнений з посади директора Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904 відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Згідно довідки №29 від 26 грудня 2022 року, виданої Комунальним автотранспортним підприємством № 273904 КАТП-273904 слідує, що заборгованість по заробітній платі Комунального підприємства перед позивачем станом на 26 грудня 2022 року становить 414 405 грн. 94 коп. При цьому, факт не виплати позивачу заробітної плати при звільненні стороною відповідача не заперечується. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (така позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доводи відповідача про те, що довідка №29 від 26 грудня 2022 року, видана Комунальним автотранспортним підприємством № 273904 КАТП-273904, в якій було зазначено, що заборгованість по заробітній платі Комунального підприємства перед позивачем станом на 26 грудня 2022 року становить 414 405 грн. 94 коп., є недійсною, так як видавалась позивачу на підставі даних, що містились в бухгалтерії, проте вже після видачі такої довідки було проведено аналіз на відповідність заробітної плати контракту укладеного з позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена довідка була підписана в.о. директора Богданом Клітченком та головним бухгалтером Наталією Сарнавською. Відповідачем не надано належних та достовірних доказів на її спростування. Заперечуючи проти позову відповідач стверджував про те, що дії позивача щодо самовільного встановлення, без погодження (рішення) органу управління майном, посадового окладу в більшому розмірі, ніж це передбачено контрактом призвели до надлишково нарахованих коштів заробітної плати не тільки позивача, але і іншим працівникам, посадовий оклад яких вираховується у відсотковому значенні від посадового окладу директора. Вказував, що дана обставина підтверджується також і Звітом про фактичні результати перевірки Комунального автотранспортного підприємства № 273904 КАТП-273904 за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2022 року. Однак, в порушення вимог ст.ст.12,81 ЦПК України стороною відповідача не було долучено вказаний звіт, а тому суд позбавлений можливості перевірити дані обставини. Крім того, згідно п.1.4 Контракту, директор у своїй діяльності підзвітний та підконтрольний Органу управління майном. Пунктами 2.4.8-2.4.10 п.2.4 контракту визначено, що директор КАТП -273904 [PERSON] зобов`язаний був подавати на затвердження до Департаменту комунальної власності м. Києва річний фінансовий план КАТП-273904 на наступний рік, фінансову звітність , необхідні пояснення та розшифрування до зазначеної звітності, аудиторські висновки щодо річної фінансової звітності, а на запит інших департаментів - запитувану інформацію, включаючи штатні розписи. Разом з тим, у органу управління майном та його структурних підрозділів не виникло зауважень чи заперечень щодо нарахування підприємством та виплати заробітної плати директору [PERSON] та працівникам підприємства. Відповідно до умов контрактів (п.4.3) директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном достроково у разі порушення їх умов. Однак, позивач [PERSON] був звільнений з посади директора КАТП-273904 розпорядженням Київського міського голови від 06 лютого 2022 року №563 за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України), а не за порушення умов контракту. Інші доводи відповідача не містять підстав для відмови у задоволені позову. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн., проте дані вимоги не можуть бути вирішені судом при ухвалені даного рішення, так як не підтверджені належними та допустимими доказами. Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу може бути вирішено у порядку ст. 270 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 144 грн. 05 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved