Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 20 жовтня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 228. Спільних дітей у них немає. За час спільного проживання вони з відповідачем не знаходили порозуміння у відносинах, через що виникали часті сварки. Спільне життя не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Окрім того, в них зовсім різні погляди на життя та побут. Сімейні справи більше не обговорюють, почуття до відповідача охололи, шлюбні відносини між ними носять формальний характер з березня 2022 року. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, тому позивач просить шлюб розірвати, на примирення не згідна, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 20 жовтня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 228. Спільних дітей у них немає. За час спільного проживання вони з відповідачем не знаходили порозуміння у відносинах, через що виникали часто сварки. Спільне життя не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. Окрім того, в них зовсім різні погляди на життя та побут. Сімейні справи більше не обговорюють, почуття до відповідача охололи, шлюбні відносини між ними носять формальний характер з березня 2022 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved