Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У серпні 2021 року представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.04.2023 р. зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» здійснити реструктуризацію боргу за Кредитним договором №0104/0708/55-029, укладеним 14.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] за сумою викупу в розмірі 333 038,93 гривень Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги за Кредитним договором №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 року у АТ «Дельта Банк», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 гривень згідно Договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 року та сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0104/0708/55-029, за яким позивач отримав кошти в сумі 56500,00 дол. США, строком по 14.07.2013 р., який згідно договору №2 від 02.12.2009 р. про внесення змін та доповнень до договору було продовжено до 14.07.2023 р. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14.07.2008 р. між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено договір іпотеки № 0104/0708/55-029-Z-1, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Крім цього, 14.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були укладені договори поруки, за яким поручителі зобов`язались відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за договором № 0104/0708/55-029. В липні 2018 р. позивачу стало відомо про відступлення права вимоги щодо договору №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 р. до АТ «Дельта банк», а з 11.07.2018 р. право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Паракуда І.В. вчинено виконавчий напис №1329 щодо звернення стягнення на майно- квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що поруки, які виникли за договорами від 14.07.2008 р. є припиненими, оскільки протягом трьох років з дня вчинення виконавчого напису не пред`явлено позову до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0104/0708/55-029 від 14.07.2008 р. Внаслідок девальвації гривні у позивача відсутня можливість погашати заборгованість за договором, сплачувати проценти, що стало наслідком звернення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з заявою про реструктуризацію боргу у відповідності до п.п.16 п. 7 розд. IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Позивач вважає, що він відповідає умовам реструктуризації заборгованості, яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зобов`язане провести. Так, кредит був наданий у валюті- дол.США, станом на 01.01.2014 р. була відсутня прострочена заборгованість, квартира [ADDRESS] , яка була передана в іпотеку, є єдиним житлом позивача та його дружини- поручителя [PERSON] . Позивач зазначає, що сума заборгованості по кредитному договору № 0104/0708/55-029 укладеного 14 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (Банк) та [PERSON] становить 2 139 346, 56 гривень. Згідно наданих документів ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за відступлення права вимоги, згідно Договору № 667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 р заплатила: 8 829 502, 58 гривень. При цьому, сума заборгованості по усім кредитам, право вимоги по яким придбало ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» по Договору № 667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 р. становить: 234 087 096, 94 гривень. Вважає, що сума викупу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права вимоги за Кредитним договором №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 року у АТ «Дельта Банк» становить 333 038, 93 гривень. Вказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 06.09.2021 р. позовну заяву [PERSON] до ТОВ ФК «Довіра та гарантія» про зобов`язання провести реструктуризацію боргу, - повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021 р. ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2021 р. скасовано, справу направлено для проводження розгляду. Ухвалою судді від 19.11.2021 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.02.2022 р. витребувано у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб належним чином оформлену інформацію про історії здійснення платежів, про дату кожного платежу, суму такого платежу, інформацію про призначення платежу, суми простроченої заборгованості станом на 01.01.2014 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання за кредитним договором №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» (повним правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк») та [PERSON] . Ухвалою суду від 09.01.2023 р. клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено та витребувано у ТОВ ФК«Довіра та гарантія» належним чином завірену копію документа, яким визначено розмір плати, що сплачена вказаним ТОВ ФК«Довіра та гарантія» за відступлення права вимоги за кредитним договором №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» (повним правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк») та [PERSON] . Ухвалою суду від 13.03.2023 р. клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено частково та витребувано у ТОВ ФК«Довіра та гарантія» довідку (інформацію) про загальну суму заборгованності по усім кредитам, право вимоги по яким придбано ТОВ ФК«Довіра та гарантія» згідно договору №667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 року. Протокольною ухвалою суду від 24.05.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0104/0708/55-029, за яким позивач отримав кошти в сумі 56500,00 дол. США, строком по 14.07.2013 р. (а.с. 85-88) Згідно договору №2 від 02.12.2009 р. про внесення змін та доповнень до договору № 0104/0708/55-029 термін дії договору було продовжено до 14.07.2023 р. включно. 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Паракуда І.В. вчинено виконавчий напис №1329 щодо звернення стягнення на майно- квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] 23.06.2021 р. представник [PERSON] - адвокат Покоєвич А.О. звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з заявою, в якій просив, серед іншого, здійснити реструктуризацію боргу за кредитним договором № 0104/0708/55-029 , укладеним 14.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] . Відповідно до відповіді на заяву [PERSON] . Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» повідомило про відсутність технічної можливості провести перевірку кредитного договору на предмет відповідності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 р. №1381-ІХ , для отримання інформації про здійсненні платежі з липня 20008 р. по 11.07.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до первісного кредитора. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] вказував, що відмова відповідача у проведенні обов`язкової реструктуризації кредитного договору № 0104/0708/55-029 від 14.07.2008 р. відповідно до пункту 7 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» є протиправною. Згідно з пунктом 2 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям. Так, відповідно до пункту 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; Між тим, згідно довідки АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 р. станом на 01.01.2014 р. складає 57066,98 дол. США, що згідно курсу НБУ (100 дол. США - 799,3 грн) складає 456136,37 грн, в тому числі: тіло кредиту - 48387,32 дол. США, що еквівалентно 386759,85 грн, відсотки - 8679,66 дол. США, що еквівалентно 69376,52 грн, комісія за ведення кредиту - 0 грн, пеня - 0 грн. З них прострочена заборгованість за кредитним договором № 0104/0708/55-029 від 14.07.2008 р. станом на 01.01.2014 р. складає: тіло кредиту - 2698,89 дол. США, що еквівалентно 21572,23 грн, відсотки - 8314,8 дол. США, що еквівалентно 6660,20 грн. (а.с. 164 т.1) Вказане свідчить про не дотримання позивачем п.п. 1 п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» через наявність станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості. Доказів, які б спростовували дані факти, позивачем надано не було. 2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі). 3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом. 4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Оскільки предмет іпотеки не є об`єктом незавершеного житлового будівництва, садовим будинком чи земельною ділянкою, і не придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, тому в даному випадку перевірці підлягає дотримання банком відповідності першої з умов, передбачених підпунктом 2 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 14.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були укладені договори поруки №0104/0708/55-029-Р-1, №0104/0708/55-029-Р-2, №0104/0708/55-029-Р-3 за яким поручителі зобов`язались відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за договором № 0104/0708/55-029. (а.с. 174-176 т.1) Відтак, майновими поручителями [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До заяви про здійснення реструктуризації боргу за кредитним договором № 0104/0708/55-029, укладеним 14.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , було надано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] (а.с. 102-106 т.1) Вказані довідки наявні також в матеріалах справи. Між тим, доказів відсутності у власності майнових поручителів [PERSON] , [PERSON] іншого житлового нерухомого майна, яке не є предметом іпотеки, як до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» при поданні заяви про реструктуризацію боргу, так і до суду не надано. Доказів, які б спростовували дані факти, позивачем надано не було. Вказані обставини обов`язкові для врахування, що підтверджено постановою Верховного Суду від 25.08.2022 р. у справі № 756/12190/21. Посилання сторони позивача, що наявність у третьому абзаці підпункту 2 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» розділового сполучника «або» з приводу того, що застосування обов`язкової реструктуризації на вимогу позичальника враховується або якщо позичальник, або майновий поручитель підпадає під вимогу вказаної норми, проте у вказаному абзаці не визначено сполучника «та», який би визначав, що і позичальник і поручитель одночасно повинні підпадати під вимогу вказаної норми, не можуть бути прийняті судом, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи, а лише на власній інтерпретації сторони позивача вказаної норми. Посилання сторони позивача щодо припинення поруки суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів, в тому числі судових рішень, які набрали законної сили, та якими встановлені вказані обставини, не надано та в межах розгляду даної справи не встановлено. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання провести реструктуризацію боргу за кредитним договором №0104/0708/55-029 від 14.07.2008 року за сумою викупу, суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed