Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

23.02.2023р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, позов подано адвокатом Дунаєвим В.В. (діє на підставі ордеру від 15.12.2022р. - а.с. № 27) (а.с.№2-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.03.2023р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. №30). В позовній заяві представник позивачки посилався на те, що з 07.08.2004р. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилося двоє спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду від 21.07.2020р. шлюб між ними було розірвано та стягнуто аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Наразі донька [PERSON] повнолітня, однак продовжує навчання в 12-му класі середньої школи Томаса А.Блейклока в Оквіллі, Онтаріо, Канада, на бюджетній основі. Хоча навчання у школі безкоштовне, проте позивачка несе великі витрати на їх з доньками проживання в Канаді. При цьому, позивачка вважає, що відповідач також повинен брати участь у житті спільної доньки та матеріально їй допомагати, забезпечувати належний рівень навчання, оскільки є працездатним, працює в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка», займає посаду доцента кафедри « Підземна розробка родовищ » та має постійний дохід, а також додатковий дохід від наукових робіт, статей та їх видавництва. Позивачка потребує допомоги від батька [PERSON] на утримання повнолітньої доньки на період навчання, у зв`язку з чим адвокат [PERSON] просив стягнути з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 17.01.2023р. до 23-х років доньки, за умови, що вона буде продовжувати навчання . Відповідачем 05.04.2023р. в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить суд стягнути аліменти не на свою користь, а на користь самої повнолітньої доньки, чого робити не в праві, адже з досягненням повноліття донька [PERSON] набула повної цивільної дієздатності, але з таким позовом до суду не зверталась. Також, звертав увагу суду на те, що позивачкою не доведено, на який термін донька [PERSON] прийнята на навчання, тобто не зазначений кінцевий термін навчання. Крім того, позивачка просить стягнути аліменти на користь доньки за минулий час, що суперечить ст. 191 СК України, відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (а.с. № 34-37). Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам обох сторін у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2004р., який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2020р. у цивільній справі № 201/4284/18 (а.с.№ 51-55). Від шлюбу сторони мають двох доньок, на утримання яких вищезазначеним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2020р. стягнуто з відповідача аліменти у розмірі по 2 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Втім, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.07.2020р. розмір аліментів, які були стягнуті рішенням суду на обох дітей, зменшено з 2 000 грн. щомісячно на 1 500грн. на кожну дитину (а.с. № 56-59). Доньки після розірвання шлюбу мешкають з матір`ю - [PERSON] за кордоном. На даний час донька позивачки та відповідача - [PERSON] , [INFO] , досягнула повноліття і навчається в 12 класі середньої школи Томаса А.Блейклока в Оквіллі, Онтаріо, в Канаді, що підтверджується довідкою із Шкільної ради округу Халтон від 08.02.2023р. (а.с. №11-13). У зв`язку з навчанням, як вказує позивачка, спільна з відповідачем дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач, на її думку, може надавати таку допомогу. При цьому, судом встановлено, що після досягнення повноліття [PERSON] , відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 2 000 грн. щомісячно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України - далі СК України). Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі пред`явлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.08.2018р. у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не бере участі в утриманні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд погоджується з доводами позивачки про те, що донька потребує матеріальної допомоги на період навчання, натомість відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, не надає, чим порушує батьківський обов`язок на утримання повнолітньої дитини. При вирішенні спору, суд враховує наступні обставини, а саме, те, що донька позивачки та відповідача [PERSON] є повнолітньою особою, навчається, проживає разом зі своєю матір`ю, потребує матеріальної допомоги, відповідач, в свою чергу, є особою працездатного віку (а.с. № 9), працює (а.с. № 44), отже отримує стабільний дохід. При цьому, разом з позивачкою має неповнолітню доньку [PERSON] , на утримання якої за рішенням суду сплачує аліменти. Між тим суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, які б давали можливість йому сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно. Також, відсутні докази, які б могли підтвердити понесені відповідачем значні витрати, які б свідчили про одержання ним необлікованих доходів. Відсутні відомості і про наявність у власності коштовного рухомого та нерухомого майна, що могло б свідчити про наявність потенційних доходів. Разом з тим, [PERSON] є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, принаймні іншого відповідачем не доведено. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я чи скрутне матеріальне становище відповідачем суду не надано. Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, так як обов`язок по її утриманню покладається на обох батьків. Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. При цьому, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси усіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. З огляду на те, що відповідно до ст. 199 СК України утримання повнолітніх сина (або доньки) під час навчання є обов`язком батьків, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, здійснюючи стягнення аліментів на користь матері - [PERSON] , відмовивши в задоволенні іншої частини позовних вимог. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує також й обов`язок матері [PERSON] по утриманню доньки на період її навчання у навчальному закладі. Відповідно до частини першої ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позов представником [PERSON] був пред`явлений до суду 23.02.2023р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. Таким чином, стягнення аліментів слід призначити саме з 23.02.2023р., а не з 17.01.2023р., як наполягає представник позивачки у позовній заяві, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Суд відхиляє заперечення відповідача, які стосуються того, що з досягненням повноліття [PERSON] набула повної цивільної дієздатності, отже з позовом повинна була зверталися самостійно, з огляду на положення ч. 3 ст. 199 СК України, де зазначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У нашій справі [PERSON] проживає з матір`ю, доказів протилежного відповідач суду не надав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за законом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 грн. 60 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2023р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial