Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що складається із вартості відновлюваного ремонту - 4173,00 грн. та вартості матеріальних збитків - 3998, 00 грн., також судові витрати в розмірі 2468 гривень 40 копійок, що складаються\~ із сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок, виготовлення висновку експерта - 1200,00 грн. і витрат на професійну правову допомогу в сумі 500, 00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2019 року Хустським районним судом розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст..124 КУпАП. Постановою Хустського районного суду від 22.01.2019 року у справі №309/3475/18 провадження по справі закрито на підставі ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях. У постанові суду зазначено, що «обставини, а які посилається\~ [PERSON] підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення та схемою\~ місця ДТП». Оскільки позивач визнаний судом невинуватим у ДТП, а його транспортному засобу завдано пошкодження, то він змушений згідно ст..16 ЦК України звернутися до суду за захистом свого майнового права з позовом про відшкодування завданих відповідачем збитків. 10 листопада 2018 року, близько 15:00 години, [PERSON] був за кермом автомобіля «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] , який стояв на узбіччі вулиці Жайворонкова в м. Хуст Закарпатської області,\~ у цей час автомобіль УАЗ д.н.з. [NUMBER] врізався у транспортний засіб [PERSON] , а саме в праве крило, що підтверджується фотографіями.\~ Також місце ДТП зафіксовано схематично. Схему склав поліцейський Хустського відділу поліції сержант Коломієць М.В., оригінал схеми міститься в матеріалах справи № 309/3475/18 у Хустському районному суді. Із фотографій з місця ДТП можна побачити, що автомобіль УАЗ д.н.з. [NUMBER] врізався в автомобіль позивача. Тобто відповідач, порушив ч.Б п.2.3 Правил дорожнього руху, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, також порушив ч. Є п. 2.3 правил - вчинив дії, внаслідок яких завдано шкоди користувачу дороги. Окрім того, відповідач порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, тобто перед будь-якою зміною напрямку руху водій УАЗ не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху; п.13.3 Правил також порушено відповідачем, тому що під час обгону(випередження, об`їзду) перешкоди ним не дотримано безпечного інтервалу. Вважає, що вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням його автомобіля, яка визначена у звіті №46/04/2019 від 24.04.2019 оцінювача [PERSON] та становить 8171,00 гривень, що складається із\~ 4173,00 грн. вартості відновлюваного ремонту та 3998, 00 грн. вартості матеріальних збитків, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі. В добровільному порядку шкоду позивачу не відшкодовано. Позивач змушений був скористатись професійною правничою допомогою адвоката, витрати на яку склали 500 гривень, а також сплачений ним судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. та виготовлення висновку експерта 1200 грн., які просить також стягнути з відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, а справу розглядати у її відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2018 року, близько 15:00 години, [PERSON] був за кермом автомобіля «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] , який стояв на узбіччі вулиці Жайворонкова в м. Хуст Закарпатської області,\~ у цей час автомобіль УАЗ д.н.з. [NUMBER] врізався у транспортний засіб [PERSON] , а саме в праве крило, що підтверджується фотографіями.\~ Також місце ДТП зафіксовано схематично. Схему склав поліцейський Хустського відділу поліції сержант Коломієць М.В., оригінал схеми міститься в матеріалах справи № 309/3475/18\~ у Хустському районному суді. Внаслідок ДТП автомобілю «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , завдано механічні пошкодження. Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 22.01.2019 року, яка набрала законної сили, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито та підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. У постанові суду зазначено, що «обставини, а які посилається\~ [PERSON] підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення та схемою\~ місця ДТП». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами ст. 1166, 1187 ЦК України. Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту в т. ч. є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказаному кореспондує п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові по справі №760/5618/16-ц від 25.04.2018 року, «відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд виходить з того, що хоча рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер, втім містить вичерпну інформацію про вартість матеріалів та запчастин, необхідних під час ремонту пошкодженого транспортного засобу. Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для здійснення відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України. Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.» Аналогічних висновків Верховний суд дійшов і в постановах від 16.01.2018 року в справі №61-1836св17 та від 28.02.2018 року в справі №61-134св18. Судом встановлено, що згідно звіту №46/04/2019 від 24.04.2019 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] , проведеного оцінювачем [PERSON] , на який посилається позивач як на підставу обчислення суми завданої йому матеріальної шкоди, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Опель Віваро», державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер кузова VIN [NUMBER] в ДТП, яка мала місце 10.11.2018 року становить 8171 гривень 00 копійок. Отже, з наведеного слідує, що позивачу [PERSON] - власнику автомобіля марки «Опель Віваро» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 10.11.2018 року, завдано матеріальної шкоди на суму 8171,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що матеріальна шкода в розмірі 8171 грн. завдана позивачеві внаслідок винних дій відповідача [PERSON] , а тому вказану суму шкоди слід стягнути із останнього на користь позивача. Одночасно, судом встановлено, що позивачем [PERSON] були понесені витрати на оплату визначення вартості матеріального збитку, проведеного оцінювачем [PERSON] (звіт №46/042019 від 24.04.2019 року) в сумі 1200 грн. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені останнім витрати, пов`язані з розглядом справи, що становлять 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір цих витрат відповідає критеріям співмірності, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved