Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Обухівська міська рада Київської області звернулася до Обухівського районного суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55674727 на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247428932116, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55675467 на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247468532116, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55674999 на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247443832116, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 55675223 на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247456332116. Також просила визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету місцевої ради депутатів, серія та номер 25-7 виданого 18.08.2010 року, окрім того просила скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247428932116. скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247468532116. скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247443832116, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна-нежитлова будівля що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2247456332116. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.01.2012 року між [PERSON] та Обухівською міською радою Київської області було укладено договір №59 про встановлення сервітуту. Строк дії даного договору встановлено до 12.05.2025 року. Сервітут встановлено на земельну ділянку комерційного використання загальною площею 150 м. кв., яка розташована за адресою [ADDRESS] , зупинка громадського транспорту «Піщана» на розміщення малої архітектурної форми. 18.11.2021 року відповідач звернувся до позивача із заявами про передачу в приватну власність земельної ділянки, відносно якої встановлено сервітут та на якій знаходяться нежитлові будівлі та розташовані за адресою: [ADDRESS] Обухів, вул. Київська, будинок 166(З). Позивачу стало відомо, що право власності відповідача на вказані об`єкти зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі архівної довідки, виданої Комунальним підприємством Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» та рішення виконавчого комітету Обухівської ради від 18.08.2010 року №25-7. Відповідно до наданої інформації архівним відділом Виконавчого комітету Обухівської ради від 16.06.2022 року рішення виконавчого комітету Обухівської ради від 18.08.2010 року № 25-7 в архіві не виявлено, і засідання виконавчого комітету не було. Окрім цього об`єкти, на які зареєстровано право власності за відповідачем є малі архітектурні форми, які відносяться до тимчасових споруд, тобто є рухомою річчю, що відповідно до державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 року №507, відповідно до якого тимчасова споруда не є нерухомістю, та не підлягає державній реєстрації. Отже розташування та реєстрація тимчасових споруд на земельній ділянці комунальної власності без надання земельної ділянки у користування порушує право позивача, як власника даної земельної ділянки, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з позовом про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 05.09.2022 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Обухівської міської ради Київської області позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, при постановленні рішення просив врахувати наявність рішення Обухівського районного суду Київської області від 05.12.2022 року по цивільній справі № 372/1342/22, та відмовити в задоволенні позову з підстав неналежного способу захисту. Відповідач, державний реєстратор-приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві. Зокрема вона зазначила, що порушень законодавства при здійсненні права власності нею допущено не було, також було витребувано всі необхідні документи, державна реєстрація нежитлових будівель була здійснена на об`єкти нерухомого майна які побудовані в 1990 році та мають фундамент, цегляні стіни, покрівлю, а не на тимчасові споруди як стверджує позивач, оскільки відповідач надав технічні паспорти. \~ \~ \~Суд,\~вислухавши представників\~сторін,\~перевіривши та\~дослідивши матеріали\~справи вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню частково\~з наступних\~підстав. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК\~України,\~судове\~рішення\~повинно ґрунтуватися\~на\~засадах\~верховенства права,\~бути\~законним\~і обґрунтованим.\~Законним\~є\~рішення,\~ухвалене\~судом\~відповідно до\~норм\~матеріального\~права із\~дотриманням\~норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати\~завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному\~цим\~Кодексом. При виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду .\~Обґрунтованим\~є\~рішення,\~ухвалене\~на\~підставі повно\~і\~всебічно\~з`ясованих обставин,\~на\~які\~сторони посилаються\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~і\~заперечень,\~підтверджених\~тими\~доказами,\~які\~були\~досліджені в\~судовому\~засіданні. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 22 січня 2014 року між позивачем Обухівською міською радою Київської області та відповідачем [PERSON] укладено договір №59 про встановлення земельного сервітуту, що підтверджується копією договору. Відповідно до п.1.1 даного договору передбачено, що земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки комерційного використання загальною площею 150 м. кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зупинка громадського транспорту «Піщана» в напрямку міста Києва на розміщення малої архітектурної форми відповідно до ст. 99 ЗК України. Пунктом 2.1. даного договору було встановлено, що строковий земельний сервітут діє з 22 січня 2014 року по 05 березня 2015 року. При цьому п.2.2. договору було встановлено, що дію договору може бути продовжено не пізніше одного місяця до закінчення строку дії договору, продовження строку договору оформляється додатковим договором. На виконання пунктів 2.1 та 2.2 даного договору між сторонами були укладені додаткові угоди - №1 від 12 травня 2015 року; №2 від 11 травня 2016 року; №3 від 12 травня 2017 року; №4 від 11 травня 2018 року; №5 від 10 травня 2019 року; №6 від 12 травня 2020 року; №7 від 12 травня 2021 року, що підтверджується копіями угод. Відповідно до архівної довідки виданої Комунальним\~підприємством\~Київської\~обласної ради\~«Обухівське\~бюро\~технічної інвентаризації» від 29.12.2013 року №481 право власності виготовлялося та видавалося на [PERSON] на об`єкти за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , м. Обухів, вул. Київська буд. № 166 Ж, [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради від 18.08.2010 року за №25-7, але не видавалось. \~ \~ \~ Відповідно\~до рішення виконкому Обухівської міської ради від 18.08.2010 року за №25-7 присвоїно адреси нежитловим будівлям, які належать [PERSON] за адресою: Київська область, м. Обухів, зупинка «Піщана», вул. Київська,166Є, Київська область, м. Обухів, зупинка «Піщана», вул. Київська,166Д, Київська область, м. Обухів, зупинка «Піщана», вул. Київська,166Ж, Київська область, м. Обухів, зупинка «Піщана», вул. Київська,166З. \~ \~ \~ Також судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, \~державним реєстратором\~приватним нотаріусом\~Обухівського районного\~нотаріального округу\~Саєнко Е.В.\~12\~грудня 2020\~року за\~позивачем [PERSON] \~було зареєстровано\~право власності\~на декілька\~нежитлових будівель,\~а саме\~площею 36\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~копією витягу,\~право власності\~на нежитлову\~будівлю площею\~39\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~копією витягу,\~право власності\~на нежитлову\~будівлю площею\~18,6\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~копією витягу,\~право власності\~на нежитлову\~будівлю площею\~60\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~копією витягу. 18.11.2021 року відповідач звернувся до позивача з письмовими заявами про передачу йому в приватну власність земельних ділянок, а саме: земельну ділянку площею 0,0036 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 36 кв.м., земельну ділянку з площею 0,0039 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 39 кв.м., земельну ділянку з площею 0,0019 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 18,6 кв.м., земельну ділянку площею 0,0060 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 60 кв.м. \~ \~ Як\~вбачається з\~архівної довідки\~виданої виконавчим комітетом Обухівської міської ради від 15.06.2022 року №05-074/51 в документах архівного фонду рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 18.08.2010 року №25-7 не виявлено, засідання виконавчого комітету Обухівської міської ради не проходило. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 05.12.2022 року по цивільній справі №372/1342/22 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Обухівської міської ради Київської області щодо не розгляду заяв [PERSON] про передачу йому у приватну власність земельних ділянок:- площею 0,0036 га по [ADDRESS] , на якій знаходиться належна [PERSON] нежитлова будівля площею 36 кв.м;- площею 0,0039 га по [ADDRESS] , на якій знаходиться належна [PERSON] нежитлова будівля площею 39 кв.м;- площею 0,0019 га по [ADDRESS] , на якій знаходиться належна [PERSON] нежитлова будівля площею 18,6 кв.м;- площею 0,0060 га по [ADDRESS] , на якій знаходиться належна [PERSON] нежитлова будівля площею 60 кв.м. та зобов`язано Обухівську міську раду Київської області у встановленому законодавством порядку розглянути заяви [PERSON] про передачу йому у приватну власність земельних ділянок. Та стягнуто з Обухівської міської ради Київської області судові витрати. Як вбачається з паспорту прив`язки групи тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності від 05.03.2013 року, схеми прив`язки малої архітектурної форми, ескізів тимчасової споруди, схеми розміщення групи тимчасових споруд, дані об`єкти нерухомості є тимчасовими, а не капітальними спорудами. З наданих державним реєстратором технічних паспортів, вбачається, що всі нежитлові будівлі побудовані в 1990 році з цегли на бетонному фундаменті мають дерев`яні перекриття, цементну стяжку, та вкриті шифером. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою\~статті 13 Конституції України\~передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Відповідно до\~статті 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Статтею 80 ЗК України\~передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності. Згідно з пунктом 12\~Перехідних положень Земельного кодексу України\~до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Статтею 83 ЗК України\~врегульоване право власності на землю територіальних громад. Так, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності, зокрема, перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно з частиною п`ятою\~статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Пунктом 31 частини першої\~статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення. Згідно з частинами п`ятою, восьмою\~статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Таким чином, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Обухівська міська рада. Статтею 6 Конституції України\~передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією\~Конституцією\~межах і відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно з частиною першою\~статті 143 Конституції України\~територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Обухівська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста Обухів, якій ця громада делегувала повноваження щодо здійснення права власності від її імені та в її інтересах, повинна діяти виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, а відтак воля територіальної громади, як власника об`єкта права комунальної власності, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам закону та інтересам територіальної громади. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша\~статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини\~статті 14 Конституції України\~про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується\~Конституцією України\~(частина друга\~статті 373 ЦК України). Відповідно до\~статті 78 ЗК України\~право власності на землю\~це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно із положеннями статей\~91,\~96 ЗК України\~власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Згідно до частини другої\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, \~12\~грудня 2020\~року за\~позивачем [PERSON] \~було зареєстровано\~право власності\~на декілька\~нежитлових будівель,\~а саме\~площею 36\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~право власності\~на нежитлову\~будівлю площею\~39\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~право власності\~на нежитлову\~будівлю площею\~18,6\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~право власності\~на нежитлову\~будівлю площею\~60\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Оскаржуване рішення про державну реєстрацію проведено державним реєстратором приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. 12 грудня 2020 року. Підставою для державної реєстрації права власності на вказані об`єкти нерухомості визначені: технічний паспорт від 29.12.2013, рішення виконавчого комітету №25-7 від 18.08.2010 року, архівна довідка №481 від 29.12.2013 року. Інших документів для державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі державному реєстратору не надавалось. Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що побудовані нежитлові будівлі внесені до Реєстру без дотримання порядку прийняття об`єктів нерухомого майна до експлуатації та правових підстав набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, крім того він зазначає, що об`єкти нерухомості за наявною документацією, яка знаходиться в Обухівській міській раді є тимчасовими малими архітектурними спорудами та знаходяться на земельній ділянці щодо якої встановлено земельний сервітут. Згідно із\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.ч.1,2\~ст.331 ЦК України). Статтею 331 ЦК України\~визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. За приписами ч. 1 ст.182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.375 ЦК України\~власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються\~статтею 376 цього Кодексу. Згідно із ч.ч.1-4 ст.376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Статтею 2 Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень»\~визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктами 2-4 частини 3\~статті 10 Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень»\~встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Згідно із ч.ч. 2, 4\~ст.\~18\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою КабмінуУкраїни від25.12.2015р.№1127\~(далі\~Порядок №1127) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів ( п. 41 Порядку № 1127). У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Статтею 26 Закону України «Про регулюваннямістобудівної діяльності»\~передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (ч.5). Таким чином, проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації. Виходячи з положень\~ст.377 Цивільного кодексу України, ст.120 Земельного кодексу України\~та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, у випадку набуття права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникне одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими-володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. Протиправна та незаконна реєстрація нерухомого майна встановлює правовий зв`язок між майном, державна реєстрація якого є предметом спору у справі та землею комунальної власності на якій це майно розміщено, відтак безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків останньої та зачіпає її інтереси, як власника земельної ділянки, на якій це майно розташоване. Як вбачається з матеріалів справи на час проведення державної реєстрації права власності державним реєстратором 12.12.2020 року земельна ділянка для будівництва нежитлових будівель не відводилась, правовстановлюючі документи на ділянку не видавались. Таким чином, оскільки спірні об`єкти збудовані без розроблення проектної документації та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, яка не відводилась замовнику будівництва у власність чи користування, - збудоване майно є самочинним будівництвом. Судом не встановлено наявності у справі будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідача на земельну ділянку, на якій зареєстровані нежитлові будівлі. При цьому, земельна ділянка, на якій перебувають спірні об`єкти нерухомого майна належить територіальній громаді міста Обухова, а Обухівська міська рада не приймала рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки [PERSON] , що окрім іншого також підтверджується і рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05.12.2022 року по цивільній справі №372/1342/22. За обставин ненадання [PERSON] документу, що посвічує право власності на об`єкти нерухомого майна, документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, суд приходить до висновку, що у державного реєстратора були відсутні законні підстави для вчинення реєстраційної дії, оскільки технічний паспорт від 29.12.2013, рішення виконавчого комітету №25-7 від 18.08.2010 року про присвоєння адреси, архівна довідка №481 від 29.12.2013 року, не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності. Зазначене узгоджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.03.2021 року по справі №264/7493/18. Згідно частини 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12.05.2022 № 2255-IX\~внесено низку змін до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначений\~Закон № 2255-IX\~набрав чинності 26.07.2022 р. Таким чином,\~Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~починаючи з 26.07.2022 р.діє у новій редакції, якою визначені відмінні від попередньої редакції підстави для скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі судових рішень. Частиною 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції починаючи з 26.07.2022) передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Виконанню підлягає: -судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;-судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;-судове рішення про скасування державної реєстрації прав , що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав. Законодавцем виключено положення п. 3 ч. 3\~ст. 26 вказаного Закону, відповідно до якого ухвалення зазначених судових рішень обов`язково мало супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить вимога з одночасним припиненням речових прав. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. А тому враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині скасування рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення №25-7 від 18.08.2010 року «Про присвоєння адрес нежитловим будівлям [PERSON] », то в її задоволенні слід відмовити, оскільки позивач не обґрунтував, не довів суду, та не надав належних та допустимих доказів, яким чином прийняте ним рішення порушує його права. За правилами ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial