Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В березні 2023 року позивач звернулася до суду з вище зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 211 182,93 грн. В обґрунтування наведених вимог зазначила, що з 03.08.2015 вона працювала в КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення району. 31.07.2022 на підставі наказу №139 п.1 від 25.07.2022 її було звільнено із займаної посади згідно п.1 ст.36 від 25.07.2022 КЗпПУ. 25.04.2022 наказом №60 т.в.о. головного лікаря КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на [PERSON] , її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2022 в справі №686/10057/22 визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. головного лікаря КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району №60 від 25.04.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на [PERSON] . Вказане рішення суду вступило в законну силу 09.12.2022. Наказом КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району №110 п.2 від 13.06.2022 року «Про преміювання працівників закладу» з нагоди професійного свята - Дня медичного працівника проведено одноразову виплату всім працівникам КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району. [PERSON] така премія виплачена не була, в тому числі на момент звільнення. З відзиву на позовну заяву у справі №686/13081/22 вбачається, що 28 січня 2023 р. [PERSON] було сплачено 8 579,69 грн. премії, яка мала бути виплачена працівнику при звільненні. Враховуючи викладене зазначає, що їй має бути виплачений середній заробіток з моменту звільнення до дати проведення фактичного розрахунку, тобто за період з 31.07.2022 року по 28.01.2023 року, включно. Розмір середньої заробітної плати [PERSON] станом на дату звільнення за даними відповідача становить 35 738,65 грн. Розмір середньої заробітної плати за 1 день становить 1624,48 грн. = 35 738,65 грн. /22 робочі дні. З вище наведеного вбачається, що з відповідача підлягає стягненню на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 211 182,93 грн. (двісті одинадцять тисяч сто вісімдесят дві гривні 93 коп.) = 1624,4841 грн. х 130 днів прострочення виплати з 01.08.2022 по 28.01.2023 = (23 +22+ 21+22+22+20). 29.03.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в позові, оскільки на момент преміювання працівників, щодо позивача діяла заборона на її преміювання. Як зазначено у примітці до наказу №110 п.2 від 13.06.2022 року, на той час [PERSON] вважалася такою, що піддана дисциплінарному стягненню, а тому преміювання їй не могло бути виплачено. У ч.З ст. 151 КЗпП України зазначено про те, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Схожим чином у п. 2.18.1. Положення про преміювання, затвердженого як додаток до Колективного договору у КНП «Хмельницька ЦРЛ» на 2019 - 2024 роки, прямо зазначено, що працівник позбавляється премії у випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності. У зв`язку із цим, з огляду на наявність нескасованого дисциплінарного стягнення, заходи заохочення у виді преміювання у червні 2022 року до [PERSON] застосовуватися не могли. Через це працівниця [PERSON] у червні 2022 року не отримала премії до дня медичного працівника. В подальшому, у зв`язку із скасуванням рішенням суду догани щодо позивача підстави для обмеження щодо виплати премії [PERSON] , які існували станом на 13.06.2022 року, відпали. У зв`язку із цим, керівником лікарні було прийнято рішення виплатити [PERSON] премію, яку вона недоотримала у червні 2022 року, про що видано наказ № 8 п. 1 від 24.01.2023 року «Про преміювання [PERSON] . Наказано донарахувати [PERSON] премію в розмірі 50 % посадового окладу заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення Хмельницького КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району. Головному бухгалтеру забезпечити виплату премії [PERSON] , за вирахуванням обоє язкових податків і зборів відповідно до законодавства України». Згідно розрахункового листка [PERSON] за червень 2022 року її посадовий оклад становив 21 316 гривень. Отже, половина посадового окладу складає 10 658 гривень, без вирахування податків та зборів. На виконання наказу № 8 п.1 від 24.01.2023 року та згідно із чинним законодавством України із нарахованої [PERSON] премії у розмірі 10 658 гривень було утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (1918,44 грн) та військовий збір у розмірі 1,5% (159,87 грн). Усього утримано 2078.31 гривень. 28 січня 2023 року [PERSON] було сплачено грошові кошти (премію) у розмірі 8 579.69 гривень шляхом безготівкового переказу на її картковий рахунок [NUMBER] . Таким чином, працівниці премія була виплачена у повному обсязі ще до звернення до суду і відкриття провадження за даним позовом. Крім того, відповідач зауважує, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває справа 686/1306/23, судове засідання в якій призначено на 15.30 годину 13 квітня 2023 року, в якій [PERSON] має намір стягнути із КНП «Хмельницька ЦРЛ» грошові кошти в сумі 10 658,00 гривень в якості премії, яка, на думку, позивачки, була виплачена їй не у повному розмірі. Тобто, між сторонами триває спір щодо розміру коштів, які, на думку [PERSON] , були їй недоплачені. Рішенням суду у справі № 686/10057/22 наказ про накладення на [PERSON] догани не був «визнаний недійсним з моменту видання», а був «скасований». Відомо, що судове рішення, яке набрало законної сили 09.12.2022 року, не має ретроспективного характеру і породжує правові наслідки у виді скасування наказу лише з дня набрання ним чинності. З огляду на це, вважають, що [PERSON] не має права на компенсацію по ст. 117 КЗпП України, оскільки на час звільнення із нею був проведений повний розрахунок. До того ж, з дня, коли працівник де-юре отримала право на виплату премії до дня медичного працівника (09.12.2022 року) до дня фактичної виплати премії (28 січня 2023 року) минуло півтора місяці, а не 6 місяців, як вказує позивачка у розрахунку. Тим паче, що [PERSON] після звільнення не залишилася безробітною і не втратила джерело до існування, а одразу наступного дня 01 серпня 2022 року була прийнята на посаду головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорноострівської селищної ради, де працює і по сьогоднішній день, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до позовної заяви. Вважають, що заявлені вимоги про 211 182,93 грн середнього заробітку необгрунтованими та нерозумними. Адже сума заявлених вимог про компенсацію середнього заробітку у розмірі 211 182,93 гривень (без врахування податків і зборів) у 20\~пазів перевищує\~суму недоотриманої премії у розмірі 10 658 (без врахування податків і зборів), тобто є явно нерозумною та неспівмірною. Відпоідач зазначає, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. 11.04.2023 року під представника позивача надійшли заперечення на відзив. Позивач зазначає, що судом було встановлено відсутність будь яких законних правових підстав для складання наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та підтверджено протиправність дій (вину) роботодавця/КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району у винесені даного наказу. Внаслідок того, що з вини відповідача було видано незаконний наказ про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, відповідно і премія яка мала бути виплачена [PERSON] ще в червня 2022 року не була виплачена вчасно з вини роботодавця, вказана премія, з вини підприємства, не була виплачена [PERSON] і при звільнені. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Твердження відповідача про те, що [PERSON] отримала більшу частину заробітної плати є безпідставним, оскільки отримання частини заробітної плати в зв`язку зі звільненням не може бути виправданням для роботодавця у невиплаті заробітної плати.Твердження відповідача про те, що [PERSON] заявлено позов про стягнення не виплаченої премії в розмірі всього 10 658,00 грн., є намаганням відповідача ввести суд в оману так як першочергово позов про стягнення з КНП «Хмельницької ЦРЛ» Хмельницького району на користь [PERSON] суми невиплаченої премії з нагоди професійного свята - Дня медичного працівника (за 2022 рік) в розмірі 100% посадового окладу, що становить 22 237,00 грн., в подальшому, оскільки після пред`явлення вказаного позову відповідачем було добровільно виплачено частину суми, позовні вимоги було зменшено в частині суми до розміру 10 658,00 грн. з урахуванням податку. Премія з нагоди професійного свята - Дня медичного працівника (за 2022 рік) виплачувалась працівникам підприємства КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району в червні 2022 року, та мала бути виплачена [PERSON] в червні 2022 року, однак через винесення керівництвом підприємства незаконного наказу не була виплачена, вказана премія не була виплачена і в день звільнення [PERSON] - 31.07.2022. Премію [PERSON] не було виплачено і після прийняття Хмельницьким міськрайонним судом 20.10.2022 рішення у справі 686/10057/22 (яким визнано незаконний наказ про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] та скасовано його). Частково премія була виплачена 28.01.2023, лише після відкриття судом (25.01.2023) провадження у справі №686/13081/22 за позовом [PERSON] , тобто відповідач навмисно створював перешкоди [PERSON] в отриманні належних їй коштів, примушуючи її звертатись до адвокатів та з позовами в суд щодо оскарження дій відповідача та стягнення належних працівнику при звільненні сум тим самим обтяжуючи життя [PERSON] додатковими клопотами та необхідністю вживати додаткових дій для відновлення порушених прав. Посилання відповідача на те, що на те, що [PERSON] не залишилась безробітною та має постійну роботу, а відповідно не втратила джерело до існування не відповідає дійсним обставинам справи, враховуючи наступне. [PERSON] після звільнення з КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району дійсно була призначена на посаду головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Чорноострівської селищної ради», однак на період до припинення чи скасування воєнного стану із граничним строком перебування на посаді не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше ніж до 31 (тридцять першого) липня 2023 р. КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Чорноострівської селищної ради» знаходиться за адресою: 31310, Хмельницька обл., Хмельницький район, с.Вовча гора, вул. Нова, буд.1, відповідно [PERSON] , яка проживає в м. Хмельницькому, несе щодня додаткові фінансові витрати для того, щоб дістатись на роботу та з роботи в інший населений пункт. Окрім того [PERSON] працювала на підприємстві відповідача з 2015 року, характеризувалась позитивно за весь період роботи не мала жодних дисциплінарних стягнень, вона не мала наміру, бажання та жодних передумов звільнятись з роботи. Причиною її звільнення стало створення нестерпних умов праці відповідачем, пред`явлення безпідставних претензій до [PERSON] , вчинення тиску на [PERSON] в тому числі психологічного.Окрім цього заначає, що на її повному утриманні знаходиться її донька [PERSON] , яка навчається в іншому місті на денній формі навчання, у Львівському національному медичному університеті (термін навчання до 01.07.2025), так як батько дитини (чоловік [PERSON] ) помер, відповідно [PERSON] одноосібно несе всі витрати по утриманню доньки на весь період навчання, витрати по проживанню її в гуртожитку, харчуванню, тощо, тобто абсолютно всі поточні витрати дитини та свої. Враховуючи фактичні обставини справи та докази, що містяться у справі, відсутність постійного місця роботи у [PERSON] , затягування зі сторони відповідача строку виплати розрахунку при звільненні, спонукання відповідачем своїми діями, які полягали у видачі незаконних наказів та нездійсненні своєчасних виплат [PERSON] премії та розрахунку при звільненні [PERSON] , звернення до суду, враховуючи знаходження на утриманні [PERSON] доньки, яку вона зобов`язана утримувати до завершення навчання в іншому місті, необхідність [PERSON] вживати додаткових дій з врахуванням віддаленості її місця тимчасової роботи від місця проживання та понесення в зв`язку з цим додаткових витрат, чинення навмисних перешкод та психологічного тиску та фактично виживання її з роботи, та враховуючи, що розрахунок з [PERSON] при звільненні не було проведено з вини роботодавця, роботодавець, зобов`язаний сплатити на користь такого робітника - [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України проте не зобов`язаний цього робити враховуючи обставини справи.Згідно з розрахунком відповідача розмір середньої заробітної плати [PERSON] розрахований відповідно до вимог 100 постанови КМУ від 08.02.1995 р. становить 35 738,65 грн. Відповідно розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1624,48 грн. = 35738,65 грн. / 22 робочі дні. Затримка розрахунку при звільненні становить 130 календарних днів (період з 01.08.2022 року по 28.01.2023). Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обчислений згідно Порядку №100, становить 211 182,40 грн. (середньоденне грошове забезпечення 1624,48 грн. х 130 календарних днів). Істотність частки невиплаченої при звільненні суми премії в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 62,22% = 22 237,00 грн. (розмір несвоєчасно виплаченої суми) / 35 738,65 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку)х 100. Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 62,22% не може бути меншою ніж наступна: 131 397,69 грн. = 1 624,48 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 62,22% х 130 (днів затримки розрахунку). Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку не може бути меншим 131 397,69 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім зароб3333ітком, а також з врахуванням поведінки відповідача, інших обставин викладених вище, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене просить задоволити позов [PERSON] в повному обсязі, але в будь якому випадку в розмірі не меншому ніж 131 397,69 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. 18.04.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення, в який відповідач зазачає, що позивач стверджує, що внаслідок протправного притягнення її до дисциплінарної у квітні 2022 року та подальшого скасування наказу про догану Хмельницька ЦРЛ заборгувала їй премію у розмірі 100 % її посадового окладу, що становить 22 237 гривень. Однак, такі доводи є безпідставними, оскільки у відповідності до наказу №110 п.2 від 13.06.2022 року їй належало до виплати лише 50% посадового окладу у розмірі 10 658.00 гривень. Справа в тім, що згідно штатного розпису, посада заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення району, яку [PERSON] обіймала у червні 2022 року, відноситься до загально лікарняного персоналу. Закономірно,\~що [PERSON] \~на підставі\~наказу №110\~п.2\~від 13.06.2022\~року нарівні\~із іншими\~лікарями належало\~до виплати\~саме 50%\~посадового окладу,\~а не\~100\~%\~як члену\~адміністративно-управлінського\~персоналу ,\~до якого\~позивачка відносить\~себе хибно.\~Ці обставини\~були предметом\~спору у\~справі №\~686/1306/23,\~за наслідками\~розгляду якої\~рішенням Хмельницького\~міськрайонного суду\~від 13\~квітня 2023\~року у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] \~про стягнення\~на її\~користь 100\~%\~посадового окладу\~було відмовлено.\~Твердження про\~умисне свідоме\~затримання виплати\~премії на\~півроку,\~свідчить про\~маніпулювання фактами.\~На час\~звільнення [PERSON] \~31.07.2022\~року із\~нею був\~проведений повний\~розрахунок і\~підприємство не\~мало перед\~працівником жодної\~заборгованості щодо\~виплати заробітної\~плати.\~Догана,\~накладена на\~ [PERSON] \~наказом №60\~від 25.04.2022\~року була\~скасована рішенням\~Хмельницького міськрайонного\~суду від\~20.10.2022\~року у\~справі №\~686/10057/22,\~яке набрало\~законної сили\~09.12.2022\~року.\~ Як відомо, у ч.З ст. 151 КЗпП України зазначено про те, що протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. З огляду на це, у період\~з 31\~липня 2022\~року по\~08.12.2022\~року роботодавець\~не може\~вважатися таким,\~що прострочив виплату частини зарплати, у розумінні ст. 116 КЗпП України, що виключає можливість застосування відповідальності по 117 КЗпП України за означений період часу. Фактично, між набранням законної сили рішенням суду у справі № 686/10057/22 про скасування догани №60 від 25.04.2022 року (09.12.2022 року) та добровільною повною виплатою [PERSON] недоплаченої суми премії (28.01.2023 року) минув один місяць та 19 днів. Твердження про «мобійг», «цькування», «застосування психологічного тиску», «виживання» [PERSON] з роботи є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами і не заслуговують на увагу. У справі відсутні будь-які протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за «мобінг», приписи органів Держпраці на неналежні умови праці, скарги до інших органів та установ з приводу порушення права на працю. Рішення суду про скасування одної-єдиної догани, накладеної роботодавцем помилково , саме по собі не підтверджує озвучених позивачкою досить серйозних звинувачень. Відмічаємо, що [PERSON] була звільнена із Хмельницької ЦРЛ 31.07.2022 року на підставі\~п.1\~ст.36\~КЗпП України\~-\~за згодою\~сторін.\~І уже\~наступного дня\~вона була\~прийнята на\~роботу на\~вищу посаду , адже очолила заклад охорони здоров`я у Чорному Острові, що підтверджується записом у трудовій книжці. Вказане свідчить про те, що [PERSON] підшукала кращі\~умови праці, що, на наш погляд, могло слугувало основним рушієм для зміни місця роботи. Доводи щодо відстані до нового місця роботи на наш погляд, є недоречними, адже [PERSON] перед вступом на посаду голови КНП «Центр ПМСД» Чороностроівської селищної ради вона, вочевидь, їй було роз`яснено умови праці, як зазначено у ст. 29 КЗпП України. Та й взагалі, необхідність долати певну відстань до місця роботи в сучасному суспільстві аж ніяк не свідчить про дискримінацію працівника. До прикладу, відстань від кінцевої зупинки [PERSON] до Хмельницької обласної лікарні складає близько 10 км, і для її подолання необхідно близько 20 хвилин, що не набагато перевищує відстань від місця проживання [PERSON] до нового місця роботи. У будь-якому випадку, доводи позивача у цій частині не можуть враховуватися судом при вирішенні питання про застосування до правовідносин сторін приписів ст. 116, 117 КЗпП України. Доводи [PERSON] щодо перебуванні на її утриманні доньки теж не можуть враховуватися судом при вирішенні питання про застосування до правовідносин сторін приписів ст. 116, 117 КЗпП України, адже жодного правового зв`язку між цими обставинами немає. Донька і раніше перебувала на утриманні позивачки і обсяг витрат на її утриманні внаслідок зміни місця роботи об`єктивно не міг змінитися. Також, неможливо стверджувати, що недоплата [PERSON] премії у розмірі у половини її посадового окладу, при загальній сумі виплати більш ніж 64 тисячі гривень, критично і невідворотно вплинули на її життєспроможність. Згідно із наданими документами донька є повнолітньою (22 роки) і вчиться на бюджетній формі навчання, на 4 курсі, тобто, цілком здатна підшукати самостійний підробіток у вільний від навчання час. Розрахунки, наведені [PERSON] у відповіді на відзив, є хибними. По-перше, [PERSON] на час звільнення було нараховано 64\~305\~гривень, а виплачено 51766.22 гривень, що підтверджується копіями довідки та розрахункового листка, які додавалися до відзиву. Отже, згідно математичного розрахунку, абсолютна частка недорахованої премії відносно заробітку на час звільнення складає 17% (10 658 / 64 305). А тому, навіть якщо брати до уваги усі нараховані позивачкою суми за півроку, з чим ми не погоджуємося , розмір компенсації за правилами ст. 117 КЗпП України у прямій пропорції аж ніяк не може перевищувати 35900 гривень (211 182 * 0.17). Рри прийнятті рішення просять врахувати наступе: відсутність по закону і колективному договору у роботодавця права нарахувати та виплатити премію на час звільнення [PERSON] у липні 2022 року; незначний термін між набуттям права [PERSON] на отримання премії та її виплатою (один місяць та вісімнадцять днів); добровільна повна виплата належної премії 28 січня 2023 року; незначна частка недоплаченої премії відносно загальної суми, належної працівнику до виплати на час звільнення (17 %); відсутність суттєвих майнових втрат працівника внаслідок затримки розрахунку по виплати премії. Можливе несення додаткових витрат на проїзд до нового місця роботи (розмір яких нічим не доведений) в будь-якому випадку не пав я за не саме із затримкою розрахунку; неприпустимість надмірного збагачення через зловживання правом . Так, сума заявлених вимог про компенсацію середнього заробітку у розмірі 211 182,93 гривень (без врахування податків і зборів) у 20\~разів перевищує\~суму недоотриманої\~премії у розмірі 10 658 (без врахування податків і зборів), тобто є явно нерозумною та неспівмірною. Розмір заявленої компенсації у жодному випадку не може перевищувати розмір недоотуиманої премії, тобто, 10 658 гривень. 21.04.2023 року від сторони позвача надійшли пояснення, в яких позивач зазначає, що рішенням суду у цивільній справ яке набрало законної сили було встановлено відсутність будь яких законних правових підстав для складання наказу №60 від 25 квітня 2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на [PERSON] рішенням суду фактично підтверджено протиправність дій (вину) роботодавця/КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району у винесені/складанні даного наказу. Сума премії в розмірі 10 658,00 грн. яка була визнана підприємством, щодо якої між сторонами відсутній спір була виплачена з вини підприємства з затримкою лише 28.01.2023, тобто фактично майже через сім місяців від того моменту коли така премія мала бути виплачена [PERSON] , та не була виплачена з вини роботодавця (відповідача), та майже через шість місяців з моменту її звільнення. Враховуючи, що саме незаконні дії відповідача, по притягненню [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, стали підставою та єдиною причиною, як підтверджує сам відповідач, для невиплати [PERSON] вчасно належної їй премії, саме відповідач має нести відповідальність за це визначену ст. 116 КЗпП України, а враховуючи, що сума премії яка була виплачена [PERSON] лише 28.01.2023 була безспірна, відповідач її визнав, а відповідно, що до неї відсутній спір, то відповідач зобов`язаний здійснити виплатити працівникові його середній заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців тобто з 01.08.2022 по 28.01.2023. Вказана норма КЗпП У країни є імперативною та не передбачає подвійних тлумачень. Намагаючись ввести суд в оману відповідач наводить розрахунок розміру істотної частки вираховуючи відсоток (розмір істотної частки) із загальної суми нарахованої зарплати працівника при звільненні в той час як Велика палата Верховного Суду говорить про те, що розмір істотної частки визначається в порівнянні із середнім заробітком при звільненні, а відповідно розмір істотної частки складає 62,22%, а не 17% як стверджує відповідач, намагаючись будь яким чином зменшити розмір належного звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з тим враховуючи, що розмір премії який був виплачений [PERSON] 10 658,00 грн. не була спірною, відповідач мас здійснити виплату працівникові, його середній заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців тобто з 01.08.2022 по 28.01.2023 в розмірі 211 182,93 грн. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 03 березня 2023 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 01.06.2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог. 3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, з 03.08.2015 позивач працювала в КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення району. 31.07.2022 на підставі наказу №139 п.1 від 25.07.2022 її було звільнено із займаної посади згідно п.1 ст.36 від 25.07.2022 КЗпПУ. 25.04.2022 наказом №60 т.в.о. головного лікаря КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на [PERSON] , позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2022 в справі №686/10057/22 визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. головного лікаря КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району №60 від 25.04.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на [PERSON] . Вказане рішення суду вступило в законну силу 09.12.2022. Наказом КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району №110 п.2 від 13.06.2022 року «Про преміювання працівників закладу» з нагоди професійного свята - Дня медичного працівника проведено одноразову виплату всім працівникам КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району. Накзано переміювати преміювати працівників КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району в розмірі: Лікарів, лікарів - інтернів в розмірі 50% посадового окладу; Заступника головного лікаря з економічних питань в розмірі 50% посадового окладу; Середній медичний персонал в розмірі 50% посадового окладу; Молодший медичний персонал в розмірі 100% посадового окладу; Господарський персонал в розмірі 100 % посадового окладу; Адміністративний персонал в розмірі 100% посадового окладу. Нарахування здійснити понад встановлений законом мінімальний рівень заробітної плати, відповідних категорій. Не нараховувати премію працівникам, які знаходяться у відпустці без збереження заробітної плати з 01 по 30 червня 2022року. Не нараховувати премію працівникам по госпрозрахунку.Не здійснювати нарахування премії працівникам, до яких застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани. Примітка: до працівників КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району станом на 13.06.2022р. застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді догани, в томи числі і до [PERSON] - заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення району, лікаря терапевта. У п. 2.18.1. Положення про преміювання, затвердженого як додаток до Колективного договору у КНП «Хмельницька ЦРЛ» на 2019 - 2024 роки, зазначено, що працівник позбавляється премії у випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності. [PERSON] така премія виплачена не була, в тому числі на момент звільнення. Відповідно до листа КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району № 225 від 24.02.2023 р. середня заробітна плата [PERSON] станом на дату звільнення (31.07.2022р.) становить 35 738 грн 65 коп. Згідно довідки КНП «Хмельницька\~ЦРЛ» Хмельницького\~району від\~28\~березня 2023\~року заступнику\~головного лікаря\~з медичного\~обслуговування населення\~району КНП\~Хмельницької ЦРЛ\~Хмельницького району\~Філь Ю.С.\~було нараховано\~заробітної плати\~та всіх\~належних виплат\~на дату\~звільнення (31.07.2022\~року) в розмірі 64 305,87 грн. Наказом КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району № 8 п. 1 від 24.01.2023 року «Про преміювання [PERSON] наказано донарахувати [PERSON] премію в розмірі 50 % посадового окладу заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення Хмельницького КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району. Головному бухгалтеру забезпечити виплату премії [PERSON] , за вирахуванням обоє язкових податків і зборів відповідно до законодавства України». На виконання наказу № 8 п.1 від 24.01.2023 року із нарахованої [PERSON] премії у розмірі 10 658 гривень було утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (1918,44 грн) та військовий збір у розмірі 1,5% (159,87 грн). Усього утримано 2078.31 гривень. 28 січня 2023 року [PERSON] було сплачено грошові кошти (премію) у розмірі 8 579.69 гривень. Посадовий оклад [PERSON] за червень 2022 року становив 21 316 гривень, що вбачається із довідки КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району № 45 від 20.02.2023 р. В провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває справа 686/1306/23, згідно якої [PERSON] звернулася з позовом до відповідача про стягнення із КНП «Хмельницька ЦРЛ» грошових кошти в сумі 10 658,00 гривень в якості премії, яка, на думку, позивачки, була виплачена їй не у повному розмірі. Тобто, між сторонами є спір щодо розміру коштів, які, на думку [PERSON] , були їй недоплачені. Згідно рішення у справі 686/1306/23 позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що внаслідок протправного притягнення її до дисциплінарної у квітні 2022 року та подальшого скасування наказу про догану Хмельницька ЦРЛ заборгувала їй премію у розмірі 100 % її посадового окладу, що становить 22 237 гривень, які просила стягнути з відповідача. В подальшому вимоги було зменшено до 10\~658грн. з вразуванням податку, оскільки половину суми було виплачено. Рішеням суду у даній справі позивачу було відмовлено, оскільки у відповідності до наказу №110 п.2 від 13.06.2022 року позивачу належало до виплати 50% посадового окладу у розмірі 10 658.00 гривень. Рішення суду законної сили не набрало. Із відповідді КНП «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району №534 від 26.04.2023 вбачається, що станом на червень 2022 року розмір посадового окладу [PERSON] на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення Хмельницького району становив - 21316,00 грн., а на посаді лікаря-терапевта (0,25 ставки) - 1316,25 грн. 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких мотивів. У трудових правовідносинах працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною, водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював,\~наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок. При невиконанні вказаного обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, зокрема, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тому суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, які міг зазнати працівник, і, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов\~зменшити розмір такого відшкодування. При зменшенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15-ц) і від 18 березня 2020року (справа №711/4010/13-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Оскільки на день звільнення позивачки, а саме 31.07.2022 року, з нею не був проведений повний розрахунок, а саме не була виплачена премія в сумі 8\~579, 69 грн. (з уже відрахованим податком), яка була виплачена лише 28.01.2023 року , а тому з відповідача на користь позивача слід стянути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Такий середній заробіток підлягає стягненню з відповідача, оскільки саме з вини роботодавця така премія не була виплачена, так як рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2022 в справі №686/10057/22 визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. головного лікаря КНП «Хмельницька центральна районна лікарня» Хмельницького району №60 від 25.04.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на [PERSON] . Вказане рішення суду вступило в законну силу 09.12.2022. Щодо того, що на час розрахунку діяла заборона на виплату премії позивачу, оскільки вона була піддана дисциплінарному стягненню, то така доганна була скасована згідно рішення суду, до того ж згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 5 жовтня 2016\~року у справі № 6-2405цс15, позивач звертався до суду саме із позовом з тих мотивів, що унаслідок оголошення догани він незаконно був позбавлений права на отримання річної премії, а тому просив стягнути таку та середій заробіток. Рішенням суду у даній справі середній заробіток стягнуто з саме з дати звільнення. Що стосується кулькості днів затримки розрахунку при звільненні, то така затримка тривала з 31.07.22 року по 28.01.2023 р., тобто 181 календарний день з них 130 робочих днів, оскільки фактичний розрахунок відбувся 28.01.2023 року. Згідно з розрахунком відповідача розмір середньої заробітної плати [PERSON] розрахований відповідно до вимог 100 постанови КМУ від 08.02.1995 р. становить 35 738,65 грн. Відповідно розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1624,48 грн. = 35738,65 грн. / 22 робочі дні. Затримка розрахунку при звільненні становить 130 календарних днів (період з 01.08.2022 року по 28.01.2023). Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обчислений згідно Порядку №100, становить 211 182,40 грн. (середньоденне грошове забезпечення 1624,48 грн. х 130 календарних днів). Оскільки визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки (211 182,40 грн.), яка за своєю правовою природою є компенсацією працівнику майнових втрат, значно перевищує розмір несвоєчасно проведеного розрахунку (8\~579,69 грн.), то суд вважає за необхідне зменшити розмір належного до виплати середнього заробітку до 15 000 грн. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. \~Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином,\~закон\~покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захистм права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15-ц) вказує, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. 6.Судові витрати Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені\~Законом №3674-VI. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою належить сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За змістом п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону №3674-VI\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За змістом указаної правової норми позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати (винагороди за виконану роботу) та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі не звільняються від сплати судового збору. В силу приписів ст.ст.\~94,\~116,\~117 КЗпП України\~та ст.ст.\~1,\~2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці»\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Отже, при зверненні до суду із даним позовом [PERSON] була зобов`язана сплатити судовий збір у розмірі 2 111,82 гривень (211 182,93 грн * 1%) та долучити до позовної заяви документ, який підтверджує його сплату, чого не зробила. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення\~ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки майнова вимога задоволена частково, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути : 150 грн. (2 111,82 гривень судовий збір, що підлягав сплаті х 15 000 грн. присуджених коштів : 211 182,93 грн.). При цьому з позивача слід стягнути на користь держави не сплачений судовий збір, пропрорційно частці вимог, яка не була задоволена, а саме різницю від задоволеної вимоги в сумі 1961,82 грн. (2 111,82 - 150 грн). [PERSON] сплатила 10\~000 грн. витрат на правничу допомогу, що вбачається із довідки АО «Юрколегія» від 17.03.2023 р. згідно договору про надання правничої допомоги. (7000 грн. за складання позовної заяви та 3000 грн. за підготовку документів, консультації).Оскільки позов задоволено частково а саме на 7,1 % від ціни позову, тому правнича допомога теж має бути задоволено частково на 7,1%, тому з відпоідача на користь позивача слід стягнути правничу допомогу в розмірі 710,28 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial