Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «Запоріжгаз Збут» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в обґрунтування якого зазначила наступне. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з м. Пологи Запорізької області. Її батьки [PERSON] та [PERSON] до 24 червня 2022 року були зареєстровані та фактично проживали у [ADDRESS] , але у зв`язку з воєнними діями вони також вимушені були переїхати до м. Запоріжжя. За вказаною адресою у м. Гуляйполі батьки користувалися комунальними послугами, у тому числі й природним газом, а також сплачували відповідні рахунки. Для розрахунків за спожитий природний газ по вказаному домоволодінню її бабусею [PERSON] було укладено з відповідачем 18 жовтня 2010 року договір №2282 про надання населенню послуг з газопостачання та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Після смерті бабусі, яка померла [INFO] , наприкінці липня 2020 року батько позивача особисто звертався до територіального підрозділу Відповідача у м. Гуляйполі з приводу укладення договору про використання природного газу, але йому усно було відмовлено у зв`язку з тим, що батько документально не зареєстрував свої права на домоволодіння. До початку війни, тобто до 24 лютого 2022 року батько так і не встиг зареєструвати свої права на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та не зміг особисто укласти договір з відповідачем. Однак, весь час він разом із матір`ю систематично надавали покази газового лічильника та сплачували рахунки за користування природним газом. У зв`язку з постійними обстрілами російськими загарбниками з 02 березня 2022 року м. Гуляйполе залишилося фактично відключеним від електропостачання, а пізніше (приблизно з середини травня 2022 року) - і від газопостачання. Після початку війни і до моменту фактичного відключення м. Гуляйполя від газопостачання батьки фактично користувалися природним газом, але не могли сплачувати за нього через відсутність електроенергії та доступу до мережі Інтернет. У зв`язку з цим, щоб уникнути накопичення заборгованості перед відповідачем, позивач особисто, перебуваючи у м. Запоріжжі, із власного карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», час від часу через додаток «Приват24» сплачувала за користування батьками природним газом. Так, 01.06.2022 через додаток «Приват24», на розрахунковий рахунок відповідача позивачем було перераховано 3200,00 грн. Однак, через недосконалість додатку «Приват24» відправником коштів вказано власника особового рахунку № [NUMBER] - померлу бабусю [PERSON] , період оплати вказано «05.2022-05.2022» і у призначенні \~ \~ \~ \~платежу зазначено дослівно таке: «За спожитий газ л\\с 0600003952, адреса [ADDRESS] от [PERSON] ». При цьому, до особового рахунку № [NUMBER] позивач особисто не має жодного відношення, оскільки вона не укладала жодних договорів з відповідачем щодо використання природного газу за адресою: [ADDRESS] , не є прямим спадкоємцем власника вказаного особового рахунку і не проживає за адресою: [ADDRESS] . З 01 травня 2022 року ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» не є постачальником природного газу на території Запорізької області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2022 року № 489 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів цинку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» та наказу Міністерства енергетики України від 08 червня 2022 року № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам». Однак, про дану обставину позивач дізналася на початку липня 2022 року, лише після отримання на поштову адресу повідомлення від АТ КБ «Приватбанк» про необхідність уточнення реквізитів на оплату за спожитий природний газ. Так, всередині липня 2022 року вона зверталася до співробітників відповідача з питання повернення переплати за спожитий природний газ за особовим рахунком № [NUMBER] , але у неї відмовилися прийняти заяву на повернення коштів та копії документів на підтвердження факту сплати, оскільки позивач не має жодного відношення до вказаного особового рахунку, а вони кошти повертають лише власникам особових рахунків. Після цього 30 липня 2022 року було направлено вимогу про повернення коштів разом із копіями необхідних документів поштою на адресу відповідача, але до цього часу жодної відповіді не отримано. Крім того, до цього часу не отримано також і коштів, помилково перерахованих позивачем відповідачу. За таких обставин вважає, що даний спір має бути вирішений у судовому порядку, та посилаючись на норми цивільного права, які регулюють вказані правовідносини, просить суд, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» на користь [PERSON] кошти у загальній сумі 3437,98 грн., з яких: безпідставно отримані грошові кошти - 3200,00 грн., інфляційні втрати - 202,74 грн., 3% річних - 35,24 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача. Відповідно до поданого 23.01.2023 представником відповідача відзиву на позовну заяву, зазначено наступне. Відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VІІІ від 09.04.2015 ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» здійснював діяльність з постачання природного газу населенню з 01.07.2015 по 30.04.2022. Станом на 30.04.2022 за особовим рахунком № [NUMBER] ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» надало остаточній розрахунок на суму 6 439,94 грн., який був погашений зарахуванням коштів на розрахунковий рахунок Товариства 30.04.2022 у сумі 3 300,00 грн. та 01.06.2022 у сумі 3\~200,00 грн. При цьому, звертає увагу, що на практиці досить розповсюдженою є ситуація, коли замість боржника боргові зобов`язання сплачує інша особа, без оформлення для цього договірних відносин з боржником. Відповідно до ч. 1 ст.528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. За змістом зазначеної норми зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника у зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії. Підставою для такого покладення можуть бути як положення закону, так і певні відносини між боржником та третьою особою, наприклад, внаслідок особистої симпатії або родинних чи дружніх зв`язків. Таке покладення виконання зобов`язань відповідно до ч.1 ст.528 ЦК України є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань. Якщо зобов`язання покладається боржником на третю особу, кредитор не вправі відмовитися від його прийняття, оскільки презюмується, що кредиторові байдуже, хто виконає зобов`язання на його користь. Зазначає, що саме таким чином суди застосовують положення ст.528 ЦК України, зазначаючи про те, що підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таку позицію суди обґрунтовують також і положеннями ч.2 ст. 1068 ЦК України, згідно з якою банк зобов`язаний зачислити грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. А тому, у разі правильного зазначення реквізитів платіжних документів, у тому числі призначення платежу, підстави для застосування ст. 1212 ЦК України відсутні. На підставі вищенаведеного, вважає, що ствердження позивача, щодо помилковості зарахування грошових коштів у розмірі 3 200,00 грн. на особовий рахунок № [NUMBER] не є переконливими, а також відсутні підстави застосування ст. 1212 ЦК України щодо безпідставною набуття відповідачем - ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» грошових коштів в розмірі 3 200,00 грн., сплачених позивачем 01.06.2022, за використання природного газу її батьками. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до поданої 30.01.2023 відповіді на відзив, позивач звертає увагу на те, що наведені у відзиві відповідача доводи жодним чином не спростовують тих тверджень, на які позивач посилається у позовній заяві на обґрунтування заявлених позовних вимог. Просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.01.2023, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23.03.2023, визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Запоріжгаз Збут» про стягнення безпідставно набутних грошових коштів, у судове засідання. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, на підставах зазначених у позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обґрунтування зазначені у відзиві. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.10.2010 між ВАТ «Запоріжгаз» в особі Оріхівського управління по газопостачанню та газифікації та [PERSON] укладено Договір №2982 про надання населенню послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] , та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . (а.с.23-24). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 09.07.2020 Гуляйпільським районним відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] померла [INFO] . (а.с.25). Відповідно до досліджених у судовому засідання документів, вбачається, що позивач [PERSON] до вказаного особового рахунку не має жодного відношення, оскільки не укладала договорів з відповідачем щодо використання природного газу за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем, має адресу реєстрації за іншою адресою ( [ADDRESS] ), з 13.06.2022 є внутрішньо переміщеною особою та має місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.16-19). Також встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , які з 27.06.2022 є внутрішньо переміщеними особами та мають місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20-21). Згідно банківських документів АТ КБ «ПриватБанк» (виписка по картковому рахунку, дублікатів квитанцій, довідка за реквізитами), встановлено, що позивач [PERSON] має відповідний рахунок у вказаному Банку, з якого неодноразово перераховувала, через додаток «Приват24», грошові кошти на рахунок відповідача, з призначенням платежу «за спожитий газ о/р [NUMBER] », зокрема, 01.06.2022 у розмірі 3\~200,00 грн. (а.с. 26-30). Відповідно до копії вимоги від 30.07.2022, позивач звернулася до відповідача із вимогою про повернення помилково списаних з її особистого карткового рахунку сплачених грошових коштів 01.06.2022 у розмірі 3\~200,00 грн. (а.с.31-32). Відповідно до копії листа ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» від 09.08.2022 №697-Сл-2693-0822, [PERSON] повідомлено про те, що платіж 01.06.2022 у сумі 3\~200,00 грн. не може бути розглянутий як помилковий, тому у ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» немає підстав для повернення коштів. Також повідомлено про остаточний розрахунок за особовим рахунком [NUMBER] станом на 30.04.2022. (а.с.82-83). При цьому встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VІІІ від 09.04.2015 ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» здійснював діяльність з постачання природного газу населенню з 01.07.2015 по 30.04.2022, та з 01 травня 2022 року ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» не є постачальником природного газу на території Запорізької області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2022 року № 489 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів цинку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» та наказу Міністерства енергетики України від 08 червня 2022 року № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам». Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз ст.1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальне правило ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Отже, у даному випадку належні позивачу грошові кошти, які були перераховані з її карткового рахунку відповідачеві, та до цього часу безпідставно у нього зберігаються, є майном позивача, щодо якого позивач позбавлена можливості повноцінно розпоряджатися, оскільки відповідач не повертає вказані грошові кошти, за вимогою позивача. При цьому, встановлено, що позивач [PERSON] до відповідача із заявою-приєднанням до договору постачання природного газу щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , не зверталася, будь-який особовий рахунок (у тому числі й особовий рахунок № [NUMBER] ) на її ім`я по даному домоволодінню відповідачем не відкривався, що дає підстави стверджувати про відсутність жодних договірних або інших законодавчо визначених підстав для виникнення у позивача обов`язку щодо перерахування коштів відповідачу за користування газом по даному домоволодінню. Відтак, враховуючи вищевикладене, позивачем [PERSON] помилково перераховані на розрахунковий рахунок відповідача кошти у сумі 3 200,00 грн. (01.06.2022), що у розумінні ч.1 ст. 1212 ЦК України є майном, яке відповідач отримав і зберігає у себе без достатньої правової підстави, та відмовляється повертати позивачу добровільно, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача у частині стягнення з відповідача вказаних коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача щодо добровільного волевиявлення позивача по сплаті заборгованості за споживання природного газу іншими особами, та наявність заборгованості на час сплати за вказаним особовим рахунком, не спростовують вищевикладеного висновку суду щодо застосування вимог ст.1212 ЦК України, у даному випадку. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних, у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, то у цій частині позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які посилалася позивач в обґрунтування свого позову про стягнення коштів за тривале неповернення безпідставно набутого майна, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Враховуючи, що положеннями ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено відповідальність за безпідставне одержання чи збереження грошей нарахування процентів за користування ними, то положення ст. 625 ЦК України до вказаних правовідносин не застосовується. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2491цс15. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за безпідставне користування коштами та інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Разом з тим, такі позовні вимоги на підставі ст. 536 ЦК України позивачем не заявлено та ніяких обставин для застосування цієї норми права у справі не наведено і доказів не надано, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України при розгляді справи не вправі вийти за межі заявлених ними вимог. Крім того, суд відхиляє доводи позивача про поширення на вказані правовідносини положень ст. 530 ЦК України та як наслідок стягнення 3% річних та інфляційних втрат з часу пред`явлення позивачем вимоги до відповідача, оскільки положення ст. 530 ЦК України стосується строку виконання зобов`язань (що пов`язується з певним строком, подією, яка має неминуче настати, моментом пред`явлення вимоги). У вказаному випадку вимоги позивача про повернення коштів не є строком у розумінні положень ст. 530 ЦК України. Згідно ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial