Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного 24.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Писаковською О.І. (реєстраційний №708) недійсним; скасування рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу належала квартира по [ADDRESS] . 24 травня 2018 року приватним нотаріусом Писаковською О.І. посвідчено договір дарування вищезазначеної квартири, який укладено між позивачем та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] . Відповідно до умов договору дарування, позивач подарував [PERSON] у власність квартиру. Вказує, що мав намір укласти договір довічного утримання, оскільки є людиною похилого віку, має ряд захворювань та потребує сторонньої допомоги, в тому числі матеріальної, а спірна квартира є його єдиним житлом. В серпні 2021 року відповідач повідомив про те, що має намір продати квартиру, оскільки позивач не є власником спірної квартири згідно договору дарування. Про те, що було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання, позивач дізнався з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, тому змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.10.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які представник позивача усунула. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням позивача ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2022 року витребувано від [PERSON] оригінал договору дарування від 24.05.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Писаковською О.І. (реєстраційний №708). Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2022 року витребувано у\~приватного нотаріуса\~Кропивницького міського\~нотаріального округу\~Писаковської Ольги\~Іванівни належним чином\~завірену\~копію договору дарування від 24.05.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Писаковською О.І. (реєстраційний №708) та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 27.05.2022 року на електронну адресу суду та 08.06.2022 року поштовою кореспонденцією на адресу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, по якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності. На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Писаковська Ольга Іванівна 02.11.2022 року надала копію договору дарування. Ухвалою Кіровського районного суду від 16.05.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача щодо зупинення провадження відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала через канцелярію суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся, у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 24 травня 2018 року між [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] , який діє від імені [PERSON] з другої сторони укладений договір дарування квартири, у відповідності до якого [PERSON] подарував, а відповідач прийняв в дар квартиру по [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською Ольгою Іванівною, зареєстровано в реєстрі за № 708. Відповідно до пункту 1.2. договору квартира, яка дарується, є приватною власністю дарувальника та належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 03 березня 2000 року згідно з розпорядженням (наказом) від 03 березня 2000 року за №30455, та зареєстрованого Обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 06 березня2000, записано в реєстрову книгу за № 41411/124. Як передбачено розділом 3, пунктом 3.1. Дарувальник та Представник Обдаровуваного стверджують, що: у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором: при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків фіктивним);l цей правочин не приховує інший правочин (не с удаваним); особи, що підписують цей договір, володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність договору; згідно з ч. 4 ст. 722 Цивільного кодексу України право власності на квартиру Обдаровуваний набуває з моменту прийняття дарунку в дар, прийняттям дарунку сторони визнають момент передачі ключів від квартири, яка є предметом цього договору. Відповідно до статті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Частиною першою та третьою статті 215\~ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частина перша статті 229 ЦК України, вказує, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом Згідно зі статями 229-233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладання договору дарування, тощо. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717\~ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Відповідно до статті 79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Твердження позивача, про те, що він мав намір укласти договір довічного утримання спростовується пунктом 3.8. договору, яким передбачено, що цей договір прочитано сторонами вголос, кожною окремо. Після прочитання договору сторони підтвердили нотаріусу, що зміст цього договору повністю відповідає їх дійсним намірам, вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору та його правові наслідки. Нам, сторонам, нотаріусом роз`яснено наші права та обов`язки, питань, які залишилися б нез`ясованими і не зрозумілими для нас, немає. Суд зазначає, що в позовній заяві позивач вказує на те, що проживає в спірній квартирі та сплачує комунальні послуги, а доказів того, що відповідач має намір продати квартиру суду не надано. Доказів, що на момент укладення договору дарування позивач потребував догляду чи сторонньої допомоги через свій незадовільний стан здоров`я чи матеріальне забезпечення матеріали справи не містять. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання договору дарування недійсним, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки дана вимога є похідною. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати строк позовної даності, однак суд зазначає, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог. За таких обставин, посилання сторони відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності є зайвим, так як за наслідком розгляду справи судом не встановлено порушеного права позивача, підстав для застосування строків позовної давності немає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed