Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2015 року у відділі РАЦС Снігурівського РУЮ у Миколаївській області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. З січня 2023 року припинили спільне проживання з чоловіком, наразі останній перебуває у слідчому ізолторі за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Розірвати шлюб через органи РАЦС не представляється можливим, оскільки з відповідачем не підтримують жодних зв"язків. Вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили не вирішувати питання щодо розподілу понесених судових витрат. Відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 29 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~101, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 29 вересня 2015 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. З січня 2023 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені за відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на подружнє життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Розірвати шлюб через органи РАЦС не представляється можливим. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 113 СК України, позивачка має право надалі йменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не вирішує питання щодо розподілу понесених судових витрат.

Outcome: approved