Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що з 09.06.2001 по 21.03.2016 перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними придбано автомобіль Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] та зареєстровано на [PERSON] . Зазначений автомобіль придбаний за спільні кошти та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до звіту про оцінку майна від 02.11.2022 вартість автомобіля Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] становить 137001 грн. Враховуючи, що вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти під час перебування сторін у шлюбі, [PERSON] просить визнати його спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] на її користь 68500.50 грн. вартості транспортного засобу як грошової компенсації 1/2 частини спільного майна подружжя. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання транспортного засобу Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску, чорного кольору, vin: [NUMBER] його особистою приватною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що він у 2014 році приймав участь в Антитерористичній операції на території Донецької області. Після отримання поранення отримав 3 групу інвалідності. Будучи військовослужбовцем, отримав від держави страхову виплату - одноразову грошову допомогу в розмірі 182700 грн. За ці кошти 30.12.2014 ним придбано зазначений транспортний засіб. Ураховуючи, що отримані від держави грошові кошти є особистою страховою сумою, [PERSON] просить визнати Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] його особистою приватною власністю. [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , згідно з яким позовні вимоги не визнав, оскільки [PERSON] пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом. Так, про порушення своїх майнових прав [PERSON] могла знати з дати прийняття рішення Козелецького районного суду Чернігівської області про розірвання шлюбу - 21.03.2016. Також, 19.05.2016 [PERSON] через їхню спільну доньку передала лист, в якому зазначила список речей та просила віддати їх добровільно, до суду з позовом за захистом своїх майнових прав [PERSON] не зверталася. Крім того, в червні 2019 року [PERSON] передав спірне майно своєму батьку [PERSON] для особистого користування. Дізнавшись про передачу автомобіля, [PERSON] заявила в усній формі про свої права на автомобіль, однак до суду з позовом не зверталась до 29.11.2022 року. Представник [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за його особисті кошти. Крім того, ще до офіційного розірвання шлюбу стосунки між подружжям погіршились і вони майже не спілкувались, що підтверджується поясненнями [PERSON] , зазначеними у відзиві на позов, а тому [PERSON] не знала про купівлю [PERSON] спірного автомобіля, в зв`язку з чим [PERSON] не пропущено строк позовної давності. [PERSON] подав відповідь на відзив, згідно з яким позивачу [PERSON] було відомо про придбання спірного автомобіля, який також нею експлуатувався, зокрема, для виїзду на відпочинок, поїздок в м. Ічня на випускний вечір до спільної дочки [PERSON] , [INFO] , відвідування її в лікарні, влаштування [PERSON] до лав Збройних Сил України та поїздок до Козелецького районного суду Чернігівської області під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Також, [PERSON] було відомо, що автомобіль придбаний за особисті кошти [PERSON] . Крім того, [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, а вимоги [PERSON] не визнав. У судове засідання, призначене на 23.05.2023, подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, а власні позовні вимоги підтримав. Під час судового розгляду цивільної справи встановлено, що рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21.03.2016, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 24.01.2020 [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини [NUMBER] від 29.08.2014, [PERSON] 13.08.2014 приблизно о 07.15 год. в районі м. Дебальцево Донецької області отримав поранення внаслідок артилерійського обстрілу. Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] від 09.12.2019 № 612/2/2/816, [PERSON] в період з 17.07.2014 по 13.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в м. Дебальцево Донецької області (сектор «С»). Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 005513 від 30.10.2014, [PERSON] встановлена 3 група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до довідки Остерської КЕЧ Будинкоуправління № 1 від 16.12.2019 № 2243, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім [PERSON] у вказаному житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виписки по клієнтському картковому рахунку реального часу ПАТ «Укрсоцбанк», 15.12.2014 на картковий рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти зарплата, одноразова грошова допомога при інвалідності в розмірі 182700 грн. 29.12.2014 [PERSON] отримав у касі банку готівку в розміру 150000 грн. Відповідно до довідки-рахунку серії [NUMBER] від 29.12.2014, [PERSON] придбав автомобіль Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску, чорного кольору, vin: [NUMBER] вартістю 167900 грн. Згідно з актом приймання-передачі автомобіля від 29.12.2014 [PERSON] прийняв у власність від ПП «Автоцентр «ЛІГА» автомобіль Богдан 2110101596, 2014 року випуску, чорного кольору, vin: [NUMBER] Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС України в Чернігівській області від 03.10.2022 № 31/25-6-К-26 а/з, автомобіль Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску, зареєстрований за [PERSON] . Згідно зі звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 02.11.2022, вартість автомобіля Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску, чорного кольору, vin: [NUMBER] станом на 02.11.2022 становить 137001 грн. 19.05.2016 [PERSON] звернулась з листом до [PERSON] в якому просить [PERSON] повернути належні їй речі, а саме, одяг, взуття, посуд, господарчі товари, книжки, фотоальбоми, побутову техніку. Свідок [PERSON] показала, що з 2016 року перебуває з [PERSON] у цивільному шлюбі. Коли вони почали зустрічатися, автомобіль Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] перебував у [PERSON] . Даний транспортний засіб він придбав за страхову виплату, отриману за поранення. Свідку відомо, що автомобіль сторони використовували у спільних справах. [PERSON] час від часу нагадувала [PERSON] , що претендує на частину автомобіля. Про це розповідав [PERSON] . Особисто вона два рази була свідком того, як [PERSON] наголошувала на своїх правах на автомобіль вимагала або автомобіль або гроші за нього. Вперше приблизно у 2017-2018 році, коли дитині сторін [PERSON] зробили операцію і він забирав її з лікарні. Вона ( [PERSON] ) приїхала до [PERSON] допомогти [PERSON] з перевезенням. В цей час прийшла мати [PERSON] та запитувала, коли він поділить машину. Вдруге в кінці червня на початку липня 2019 року [PERSON] з сином відвіз автомобіль своєму батьку в м. Кривий Ріг. Коли вони повернулись, [PERSON] подзвонили. Почула як дуже голосно хтось кричав у трубку. Із дзвінка зрозуміла, що телефонує колишня дружина. [PERSON] включив гучний зв`язок і вона почула, що [PERSON] звинувачує [PERSON] в тому, що він відвіз машину в м. Кривий Ріг і там її продав. Вимагала гроші за авто. [PERSON] їй відповів, що машину не продавав. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Як встановлено судом, згоди щодо розподілу спільного майна подружжя сторони не досягли. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожному гарантується право на захист прав та охоронюваних законом інтересів судом, суд може захистити порушене право у спосіб передбачений договором або законом. Так, судом встановлено, що спірне майно набуте 29.12.2014 у період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Частки сторін у цьому майні є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому, позовна давність обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області 21.03.2016, з даним позовом [PERSON] звернулася до суду 29.11.2022, тобто через 6 років після розірвання шлюбу з [PERSON] . При цьому, позивачу [PERSON] було достеменно відомо, що автомобіль Богдан 2110101596, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] та перебуває в його користуванні, а також, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем [PERSON] не можуть дійти згоди про розподіл спірного автомобіля. Порушення прав [PERSON] саме з вказаного періоду підтверджується показаннями свідка [PERSON] та не спростовується іншими наявними у справі доказами. Вищевказане дає підстави прийти до висновку, що починаючи з 21.03.2016 (з часу розірвання шлюбу) між сторонами існує спір про поділ спірного автомобіля, проте з даним позовом [PERSON] звернулася до суду лише 29.11.2022, тобто після сливу трирічного строку позовної давності. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем [PERSON] , а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя необхідно відмовити. Крім того, не підлягає задоволенню позов [PERSON] до [PERSON] про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю. Так,\~за правилами\~ч.\~5\~ст.\~57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд не може погодитися з доводами [PERSON] про те, що отримані ним кошти у вигляді одноразової грошової допомоги у розмірі 182700 грн є страховою сумою та, відповідно, його особистою приватною власністю, а тому придбаний за ці кошти спірний автомобіль не підлягає поділу, оскільки не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 в справі № 14-351цс18 одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до соціальних виплат. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Таким чином, посилання [PERSON] на те, що вказані кошти є страховою виплатою у зв`язку із встановленням йому інвалідності, а тому є його особистою власністю, не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки вищезазначений закон не визначає правову природу одноразової грошової допомоги у разі інвалідності як страхової суми або іншого виду майна, яке згідно зі статтею 57 СК України є особистою приватною власністю одного з подружжя. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 23.09.2019 (справа № 585/2285/18). З огляду на викладене, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю необхідно відмовити. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 24.01.2020 [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Враховуючи наведене, судовий збір за позов [PERSON] до [PERSON] про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed