Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

представник позивача адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., завданої смертю батька. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.10.2017 пасажирський потяг №114 сполученням "Ужгород-Харків" на 1657 км. перегону "Воловець-Вовчий" між станціями Занька та Яблунів Воловецького району, рухаючись по другій головній колії в напрямку смт Воловець, скоїв наїзд на гр. [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер на місці події. Вказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження №12017070090000253, Висновком експерта №77 від 26.10.2017, Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 25.10.2021 залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2022. Власником пасажирського потяга №114 сполученням "Ужгород-Харків" є AT "Українська залізниця". Машиніст пасажирського потяга №114 сполученням "Ужгород-Харків", який 02.10.2017 скоїв наїзд на гр. [PERSON] та гр. [PERSON] - [PERSON] , знаходиться в трудових відносинах з AT "Українська залізниця". Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних. Хоч на момент ДТП батьки позивача були розлучені, фактично вони проживали в одному невеликому населеному пункті, що дозволяло їм постійно бачитися та спілкуватися. Внаслідок смерті батька позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач не зможе отримати від батька пораду, не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Позивач в молодому віці, тому в більшій мірі потребує батьківської поради та настанов. Смерть батька спричиняє страждання для позивача, як і для будь-якої людини. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для сина. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю батька, є триваючими, тому що його втрата є непоправною подією в житті позивача. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою суду від 28.03.2023 відкрито провадження по даній справі. 21.04.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, виходячи з наступного. 02.10.2017 машиніст [PERSON] разом з помічником машиніста [PERSON] о 16.20 год. виїхали із м.Ужгород потягом №114 сполученням Ужгород-Харків до м.Львова. Між станціями Вовчий - Воловець на 1657 км .пікет 4- 5, в той час як по зустрічній колії проходив вантажний потяг, виходячи з кривої на коліях вони побачили двох громадян, які йшли по коліях в сторону смт.Воловець. В той момент вони разом почали подавати сигнали, але дані громадяни не реагували на сигнал, було застосовано екстрене гальмування. Гальмівний шлях склав 300 м., розрахунковий - 320 км/год., швидкість під час екстреного гальмування становила 59 км/год. Встановлена швидкість по перегону Вовчий-Воловець - 70 км/год згідно наказу №227/Н від 18.04.2017. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28.11.2017 «.. із зібраних матеріалів вбачається, що порушень правил безпеки руху або експлуатації транспорту з боку машиніста не було, швидкість поїзда не перевищив, відповідний сигнал подавав, тобто своїми діями правила безпеки руху та експлуатації транспорту не порушив, вжив всіх необхідних заходів щоб попередити наїзд на людину». Дане травмування допущено по причині грубого порушення громадянами [PERSON] та [PERSON] п.2.20 «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті». Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017070090000253 від 02.10.2017 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до висновку експерта при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа гр. [PERSON] , виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові - 2,86% та в сечі - 3,26 %, що по відношенню до живих осіб відноситься до сильного ступеню алкогольного сп?яніння. Вини відповідача у настанні даного випадку немає, оскільки причиною смерті гр. [PERSON] є його особиста груба необережність - перебування у нетверезому стані (сильний ступінь алкогольного сп`яніння) та порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України від 19.02.1998 №54. У позовній заяві позивач зазначає, що оцінює заподіяну моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., однак, при цьому не вказується розрахунок цієї суми, обґрунтування саме такого розміру відшкодування та якими доказами це підтверджується. Враховуючи необґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, вони не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 09.05.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Також судом задоволено клопотання представників сторін про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задоволити, при цьому додатково пояснив, що на час смерті батька позивач був непонолітнім, а тому тільки тепер звернувся із даним позовом. Представник відповідача у суді позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Просила у позові відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В ч.1 ст. 5 ЦПК України, вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 02.10.2017 пасажирський потяг №114 сполученням "Ужгород-Харків" на 1657 км. перегону "Воловець-Вовчий" між станціями Занька та Яблунів Воловецького району, рухаючись по другій головній колії в напрямку смт Воловець, скоїв наїзд на гр. [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер на місці події. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2017 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . За фактом настання цієї події 02.10.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017070090000253 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Висновком експерта №77 від 03.10.2017 р. підтверджено, що смерть гр. [PERSON] [INFO] настала від політравми у вигляді ВЧМТ, перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, ЗТГК, множинних переломів ребер зліва, розриву лівої легені, забою легень, закритої тупої травми живота, множинних розривів печінки, закритого перелому лівого плеча та лівого стегна, забійно-рваних ран голови та правої гомілки, множинних саден голови, тулуба та кінцівок, синців нижніх кінцівок, які призвели до масивної внутрішньої кровотечі та шоку, який і став безпосередньою причиною його смерті. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини потяга з послідуючим падінням та ударянням на тверде підлегле покриття; виникли прижиттєво і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року "Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" п.2.1.3 (б,в, г, й, о), і мають прямий причинний зв`язок із настанням його смерті. По давності виникнення тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 02.10.2017 та є характерними для залізнично-транспортної пригоди, описаної в постанові про призначення експертизи. У крові та сечі трупа гр. [PERSON] також виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові - 2,86%, в сечі- 3,26%, що стосовно живих осіб відноситься до сильного ступеня алкогольного сп`яніння. 28.11.2017 постановою слідчого відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017070090000253 закрито у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, з мотивів п.2 ч.1 ст. 284 КПК України., оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що причиною травмування потерпілого гр. [PERSON] стало порушення ним п.2.20 "Правил поведінки громадян на залізничному транспорті". Власником пасажирського потяга №114 сполученням "Ужгород-Харків" є AT "Українська залізниця", що підтверджується листом - відповіддю за №ЦЦТех-08/171 від 14.06.2021. Машиніст пасажирського потяга №114 сполученням "Ужгород-Харків", який 02.10.2017 скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , знаходиться в трудових відносинах з AT "Українська залізниця" з 10.06.2016. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.08.2008 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В Постанові Касаційного цивільного суду від 01.09.2020 у справі № 357/6237/19-ц зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 Пленум Вищого спеціалізованого суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України, про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З роз`яснень, наведених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ухвали ВССУ від 30.05.2016 у справі № 607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001 №5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі №447/2015/16-ц від 02.10.2019, наявність моральної шкоди доводиться позивач, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такого ж висновку дійшов і Верховний суд у Постанові від 02.11.2020 по справі №133/1238/17; у Постанові від 06 .04.2021 по справі №545/3210/18; у Постанові від 16.12.2020 по справі №161/3557/19. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні представником позивача було доведено, що внаслідок смерті гр. [PERSON] , оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що причиною травмування потерпілого гр. [PERSON] стало порушення ним п.2.20 "Правил поведінки громадян на залізничному транспорті", яка мала місце 02.10.2017 внаслідок наїзду на нього пасажирського потяг №114 сполученням "Ужгород-Харків" на 1657 км. перегону "Воловець-Вовчий" між станціями Занька та Яблунів Воловецького району, позивач, який є сином загиблого, зазнав душевних страждань та негативних емоційних переживань у зв`язку з втратою батька, був назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Позивач в молодому віці, тому в більшій мірі потребує батьківської поради та настанов. Смерть батька спричиняє страждання для позивача, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивача. Вказані обставини були встановлені з пояснень представника позивача та матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Разом з тим, стороною відповідача, на думку суду, не було доведено факту існування непереборної сили, внаслідок якої настала дорожньо-транспортна пригода та загибель гр. [PERSON] оскільки не надано в цій частині жодних доказів. Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що загибель [PERSON] відбулася внаслідок його власного умислу, оскільки доказів існування умислу загиблого на спричинення йому смерті не було встановлено ні під час судового засідання у даній справі, ні під час досудового розслідування кримінального провадження №12017070090000253, що стверджується постановою від 28.11.2017. Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої позивачу моральної шкоди, оскільки в позовній заяві та в судовому засіданні представником позивача було вказано, які саме моральні страждання були перенесені позивачем. Тому, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних сторонами і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, окреме проживання позивача та [PERSON] , тривалості моральних страждань, їх обсягу та глибини, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення розміру моральної шкоди в сумі 150 000 гривень, що на думку суду є достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачу немайнової шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду, спричинену смертю батька. При цьому, суд також враховує положення ст. 1193 ЦК України, так як, загибелі [PERSON] сприяла його власна необережність. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вказану суму моральної шкоди без урахування обов?язкових податків та зборів, що їх відповідач має сплатити у бюджет відповідно до вимог пп. а) пп. 164.2.14 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1500,00 гривень.

Outcome: approved