Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 17.06.2006 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2013. Від даного шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що [INFO] [PERSON] померла, а неповнолітня дитина [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, перебуває на його утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, оскільки жодним чином не допомагає дитині та позивачу матеріально, не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, а також не цікавиться її здоров`ям та навчанням. Наведене, на думку позивача, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та невіповідальне ставлення до них. Усі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі чи підтримки відповідача. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 31.01.2023 позовна заява залишена без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 06.02.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви. 08.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.03.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи та зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 07.03.2023 підготовче засідання відкладено на 03.04.2023 у зв`язку з ненадходженням письмового висновку органу опіки і піклування щодо розв`язання спору. 03.04.2023 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 27.04.2023 у зв`язку з повторним ненадходженням письмового висновку органу опіки і піклування щодо розв`язання спору. 27.04.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 17.05.2023. У судовому засіданні 17.05.2023 позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що він є рідним братом [PERSON] . Після розлучення їхніх батьків позивач та сестра залишились проживати з матір`ю, яка згодом померла. Батько майже не спілкувався з ними, а після смерті матері взагалі не надавав їм допомоги. Необхідність звернення з даним позовом, зокрема зумовлена необхідністю отримання більшої соціальної допомоги на дитину зі сторони держави, оскільки сестрі лише 14 років, а позивач є студентом 3 курсу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя, де отримує стипендію. Крім цього, позивач та його сестра отримують пенсію, також їм допомагають бабуся та інші родичі. З позовом про стягнення аліментів з відповідача позивач до суду звертався, оскільки, на його думку, матеріальний стан відповідача є поганим. Також у разі отримання від відповідача аліментів на утримання сестри остання буде зобов`язана утримувати батька у майбутньому. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 17.05.2023 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився. Подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. У судове засідання 17.05.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 6). У даному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7, 8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини [PERSON] , не допомагає дитині та позивачу матеріально, не цікавиться життям та навчанням дитини, а також не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Так, відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 10708/28-03 від 08.11.2017 та № 361/28-03 від 15.11.2021, а також згідно з відповіддю відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 183/28-03 від 06.02.2023 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11, 24). Наведене також підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2023/000734900 від 30.01.2023 та № 2023/001027738 від 06.02.2023 (а.с. 25, 26). З довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 Тернопільської міської ради Тернопільської області (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] навчається у вказаній школі, а саме у 9-Б класі. Батько дитини [PERSON] не підтримує контакт з адміністрацією школи, не цікавиться успішністю дитини, з вчителями не спілкується та батьківські збори не відвідує. Також зазначено, що у разі необхідності дитину зі школи забирає старший брат [PERSON] . Крім цього, з відповіді Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» № 50 від 26.01.2023 (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у педіатричному відділенні № 1 даного медичного закладу з листопада 2017 року, про що свідчить укладена декларація з лікарем-педіатром [PERSON] . Як повідомив педіатр, батько дитини [PERSON] не контактує з лікарем та на прийом з приводу захворювань, планових медичних оглядів дитину не супроводжує. Як убачається з довідки про доходи № 193 від 02.02.2023 (а.с. 21), сукупний розмір доходу [PERSON] за період з серпня 2022 року до січня 2023 року становить 14272 грн. Так само позивач отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, яка за період з вересня 2022 року до січня 2023 року сукупно становить 8077,79 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 2319 9474 9733 6311 (а.с. 22). Також позивач є студентом 3 курсу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя (а.с. 23). Указані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що на даний час саме позивач забезпечує усі необхідні умови для проживання, виховання та навчання неповнолітньої дитини [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 403 від 19.04.2023, вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 74, 75). Так, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . Більше того 24.03.2022 до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Голойда С.І. подав письмову заяву, в якій також не заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Також суд враховує те, що відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, заперечень щодо доводів позивача не висловлював, а також не надав докази на спростування обставин, викладених у позові. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батька на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своєї дитини [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дитиною взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833 грн. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні позивач зазначив, що не бажає користуватись правом на отримання від відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] . Відомості про доходи відповідача суду також не надані. Разом з тим, зважаючи, що і подання даного позову зумовлене у тому числі необхідністю покращення матеріального становища дитини шляхом збільшення розміру соціальної допомоги від держави, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому аліменти необхідно перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, який позивач зобов`язаний відкрити у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією ПН 215600426655 (платіж № 1139318541) від 24.01.2023 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а вимога про стягнення аліментів є похідною від позбавлення батьківських прав у даному випадку, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved