Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до Старовижівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовує тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3014/203/001632. Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 08.09.2021 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] » скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2021 року по справі № 161/16547/21 було встановлено вину [PERSON] . До ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку звернулася потерпіла особа. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 109003/1 у розмірі 41 001,30 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] » на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/ 0291326. ПАТ «HACK «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 24 886,20 грн. Відповідно до пункту 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 16115,10 грн. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути зі [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі\~16115,10 грн. та 2 481,00 грн. понесених судових витрат. 29.03.2023 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден. Вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на нормах законодавства та не підлягають задоволенню. У матеріалах цивільної справи відсутній висновок про оцінку автомобіля та механічних пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, який би був виконаний експертом чи експертною установою. У наявності є лише рахунок №КС000000890 від 10.09.2021 року ТОВ «Автоконцепт» м. Липини за кузовні роботи, який складено та підписано «начальником відділу в галузі КР та фарбування автомобілів Олійник М.». Згідно цього рахунку, окрім монтажу- демонтажу дверей, їх збирання-розбирання, фарбування-очищення, було продано самі двері з аксесуарами для їх встановлення і емблемою (напевне фірми-виробника) та самоклеючою плівкою. До цього ж рахунку включені бонуси за виконані роботи на суму 4716,42 гривень нараховані «на послуги» і «на складові частини». Згодом, на загальну суму проданих деталей, наданих послуг та бонусів уже нараховано ПДВ невідомо у якому відсотку. Цей «документ» не можна рахувати основним і беззаперечним доказом спричиненої матеріальної шкоди внаслідок ДТП, так як у ньому, найбільш імовірно, зазначені ціни послуг ТОВ «Автоконцепт», які можуть суттєво відрізнятися від існуючих ринкових цін щодо запчастин та проведення ремонтних робіт і які нічим не обґрунтовані, особливо якісь «бонуси».Крім того, ставиться під сумнів наявність саме таких, як зазначено у калькуляції, механічних пошкоджень у автомобілі «Тойота», так як він чомусь для проведення таких процедур, тобто огляду автомобіля, запрошений не був, акт огляду підписаний невідомим «спеціалістом з врегулювання» громадянином « [PERSON] », невідомо з якими повноваженнями, освітою та спеціальністю, а також не містить будь-яких пояснень щодо зроблених у акті висновків та графічних додатків у вигляді фотозйомки (які є жахливої якості і майже нічого не видно). Також, у графі «назва деталі та опис пошкоджень» Акту немає жодних описів пошкоджень на автомобілі. Відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», початковим етапом дослідження транспортного засобу оцінювачем (експертом) його технічний огляд, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані об`єкта оцінки, його комплектність і укомплектованість, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, пробіг за одометром та інші показники на момент технічного огляду, що необхідні для оцінки майна. Тому, враховуючи, що у Акті огляду автомобіля чітко не зазначені механічні пошкодження автомобіля, то, відповідно до п. 5.2 зазначеної Методики, з метою усунення можливих протиріч чи зловживань та діючи за принципом неупередженості, доцільно було б повідомити його, як іншого учасника ДТП про дату, час та місце такого огляду. Тим більш, що на цей день, тобто 09 вересня 2021 року, щодо нього не було судом прийнято жодної постанови про визнання винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Неповідомлення його як іншого учасника ДТП про огляд автомобіля може свідчити про змову з метою отримання безпідставною вигоди. Тим більше, що так званий «оцінювач» жодним чином не попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку. Позивачем не доведено факт спричинення матеріальної шкоди внаслідок ДТП у належний спосіб та саме у заявленій сумі, а також підставність проведення страхових виплат, які були вчинені по явно не відповідних для такого випадку документах. Представник позивача надала відповідь на відзив в якому зазначила, що Відповідачем було направлено відзив на позовну заяву, в якому Відповідач зазначив, що він не погоджується з позовними вимогами та просить Суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Уважно ознайомившись із відзивом Відповідача представник Позивача вважає необхідним зазначити наступне. Заперечення Відповідача зводяться до того, що, на його думку, Позивачем не доведено факт спричинення матеріальної шкоди та суму завданих збитків, з огляду на те, відсутній звіт про оцінку автомобіля у пошкодженому стані та Відповідача не було запрошено на огляд. Такі заперечення не мають правового підґрунтя, а тому не можуть братися до уваги. Натомість звертає увагу суду, що Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. (Зазначене підтверджується висновком, викладеним у Постанові КГС у складі Верховного Суду від 06.07.2018 року у справі №924/675/17) Відповідно до пункту 5.2 Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Тобто виклик Відповідача на огляд є правом, а не обов`язком Позивача. Відтак, Позивач не зобов`язаний забезпечити присутність Відповідача при огляді транспортного засобу. Натомість Відповідач як завдавач шкоди та заінтересована особа міг з власної ініціатива контактувати з потерпілою стороною з питання відшкодування шкоди, проте жодних дій Відповідачем не вживалося. Щодо доведеності факту спричинення шкоди у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що Відповідачем було завдано шкоди внаслідок ДТП, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП та постанова суду. Більше того, постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне ДТП, Відповідачем не оскаржувалася. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, направив до суду заперечення. Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП (а.с.15). Як випливає з даної постанови суд вважає доведеною вину [PERSON] у вчиненні ДТП, яка мала місце 08.09.2021 о 16 год. 35 хв. по вул. Б. Хмельницького,20 в місті Луцьку, де [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi», державний номерний знак « [NUMBER] » скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічні пошкодження. Відповідно до ч. 4\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної події була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ( а.с.29). Договір добровільного страхування наземного транспорту, автомобіля «Toyota», державний номерний знак « [NUMBER] », було укладено між [PERSON] та ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» (а.с.16). Як випливає з матеріалів справи, на підставі Акту огляду транспортного засобу від 09.09.2021, зведеної калькуляції від 10.09.2021р., страхового акту № 109003/1, аварійного сертифікату від 13.092021р. (а.с.23-28), здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 41001,30грн., що підтверджується платіжним дорученням №15255 від 20.09.2021 (а.с.5 ). Згідно з випискою по рахунку,12.11.2021 р. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було сплачено на рахунок ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» кошти в сумі 24886,20 грн (а.с.30). 05.08.2022 вих№109003 ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулося листом до [PERSON] щодо сплати залишку суми страхового відшкодування у порядку регресу (а.с.31). Відповідно п. 38.1.1(г)\~ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вказує\~ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, їх правове регулювання, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач, керуючи транспортним засобом здійснив дану дорожньо-транспортну пригоду, то після виплати позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 41001,30 гривень на користь потерпілої особи [PERSON] , а також виплаченого в порядку регресу страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в розмірі 24886,20 гривень, у нього виникло право вимоги до відповідача про відшкодування різниці між страховим відшкодуванням в розмірі 16115,10гривень (41001,30 грн. - 24886,20\~грн = 16115,10 грн). Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] різниці між сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що виплачена позивачем страхувальнику [PERSON] у розмірі 41001,30 грн. та компенсованою позивачу страховиком винуватця ДТП [PERSON] , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в розмірі 24 886,20 грн., що у даному випадку дорівнює 16 115 грн. 10 коп., оскільки на підставі\~ст. 27 Закону України «Про страхування»\~до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» в межах фактичних затрат перейшло право вимоги до [PERSON] щодо невідшкодованої частини здійснених страховиком витрат. Незгода відповідача з визначеним розміром матеріального збитку, його посилання на неналежність та недостатність звіту, як доказу у справі, судом до уваги не приймаються, оскільки на спростування визначеного у звіті розміру матеріального збитку відповідачем [PERSON] суду не надано жодних доказів чи розрахунків, що є його обов`язком в силу приписів\~ст. 81 ЦПК України. Таким чином позовні вимоги ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір»\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 2481,00 грн.

Outcome: approved