Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 25.04.2017 року позивачка за попередньою домовленістю з [PERSON] уклала у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу гаража, який знаходиться в районі будинку [ADDRESS] . Відповідно до умов Договору сторони домовились про те, що договір купівлі-продажу (основний договір) повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 31.12.2017 року і продавець зобов`язалася з дати підписання попереднього договору та до 31.12.2017 року оформити спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та укласти договір купівлі-продажу. Крім цього, позивачкою до укладання основного договору купівлі-продажу було в повному обсязі сплачено кошти за гараж в розмірі 25000 гривень, при цьому продавець підтвердила, що договір купівлі-продажу укладається в строки передбачені попереднім договором купівлі-продажу. Однак, з моменту укладання попереднього договору та до цього часу, відповідачка не виконала свої зобов`язань, спадщину після свого чоловіка не переоформила, крім цього повідомила, що немає жодного наміру для підготовки документів для купівлі-продажу в зв`язку з чим, на початку року віддала позивачці наявні документи щодо гаража, а тому представник позивача просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачкою право власності на вищевказаний гараж. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2017 року [PERSON] за попередньою домовленістю з [PERSON] уклала у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу гаража, який знаходиться в районі будинку [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до п.п. 1,4 Договору сторони домовились про те, що договір купівлі-продажу (основний договір) повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку до 31.12.2017 року. Продавець зобов`язалася з дати підписання попереднього договору і до 31.12.2017 року оформити спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та укласти договір купівлі-продажу. Крім цього, [PERSON] до укладання основного договору купівлі-продажу було в повному обсязі сплачено кошти за гараж в розмірі, визначеному пунктом 6 Договору, що підтверджується розпискою від 25.04.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок повної оплати за придбаний нею гараж, який знаходиться в районі будинку [ADDRESS] , при цьому продавець підтвердила, що договір купівлі-продажу укладається в строки, передбачені попереднім договором купівлі-продажу (а.с.6). Однак, з моменту укладання попереднього договору та до цього часу [PERSON] не виконала свої зобов`язань, спадщину після свого чоловіка не переоформила, крім цього повідомила, що немає жодного наміру для підготовки документів для купівлі-продажу та на початку року віддала [PERSON] наявні документи щодо гаража, а саме, дозвіл на будівництво та акт приймання виконаних робіт по встановленню воріт. З дозволу № 233 від 09.08.1989 року на індивідуальне будівництво гаража, вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража, по [ADDRESS] в районі газоскладу, на підставі рішення виконкому Петрівської районної ради народних депутатів № 315 від 15.12.1988 року, крім цього, відповідно до рішення Петрівської селищної ради від 24.11.1988 року, було відведено земельну ділянку в користування для будівництва вище вказаного гаража (а.с.7). З акту приймання виконаних робіт по встановленню воріт за серпень 1990 року, вбачається, що на збудований гараж було встановлено ворота, що може свідчити про закінчення будівництва гаража (а.с.8). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною 4 статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 03 серпня 2004 року нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами 1 та 2 статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319). Вище зазначене узгоджується з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду №557/1209/16-ц від 10.10.2018 року, в якій зроблено правовий висновок, що право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувасться в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією. З технічного паспорта на гараж по [ADDRESS] , який складений 16 лютого 2023 року, вбачається, що він збудований до 05 серпня 1992 року (а.с.9-11). Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та наказу начальника земельно-комунального відділу Петрівської селищної ради Кіровоградської області №08-04/17 від 13.04.2023 року, вище вказаному гаражу було присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.12-13). З огляду на наведене суд прийшов до висновку, що вказане нерухоме майно - гараж не є самочинним та самовільним будівництвом, так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, відповідно до чинного на час побудови законодавства. Таким чином, оскільки будівництво гаража за адресою: [ADDRESS] , проводилось за наявності дозволу виданого компетентними органами та технічного паспорта, а чинне на той час законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна, то суд дійшов висновку, що чоловік відповідачки [PERSON] набув права власності на вище зазначений гараж. Відповідно до розпорядження Петрівського селищного голови Петрівського району Кіровоградської області № 11 від 20.02.2016 року, вулицю Жовтнева перейменовано на вулицю Святкова (а.с.14). Положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина друга цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині 1 статті 334 ЦК України вказано, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно з ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором , який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного та враховуючи те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, а також те, що відповідачка ухиляється від підготовки документів, внаслідок чого неможливе подальше нотаріальне посвідчення договору, суд вважає, що позов слід задовольнити. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.2,3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.5,203,220,328,334,392 ЦК України.

Outcome: approved