Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в рахунок погашення заборгованості відповідача у розмірі 524 985,12 грн. за кредитним договором № CL-009/530/2007 від 26.12.2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , договором про відступлення права вимоги за кредитним договором від 24.12.2014, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , на підставі договору застави автотранспортного засобу №PCL-009/530/2007 від 26.12.2007, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , договору про відступлення права вимоги за договором застави автотранспортного засобу від 24.12.2014, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, колір сірий, кузов № [NUMBER] , тип - легковий седан - В (зареєстрований за [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , видане Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ 18 грудня 2007 року), шляхом застосування процедури продажу на публічних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, яка буде встановлена в період прилюдних торгів на підставі оцінки предмету застави проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не нижчій за звичайні ціни на цей вид майна. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-009/530/2007. Відповідно до п.2 цього кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 453,00 доларів США для придбання позичальником автомобіля марки Mitsubishi Lancer. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 грудня 2007 року також було укладено Договір застави автотранспортного засобу № PCL- 009/530/2007. 24 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CL-009/530/2007 від 26 грудня 2007 року. Відповідно до п.1 зазначеного договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передав у повному обсязі, а новий кредитор прийняв на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором № CL-009/530/2007 від 26 грудня 2007 року, а саме первісний кредитор передав новому кредитору право виконання боржником боргових зобов`язань за кредитним договором в розмірі 16 698,00 грн. Окрім того, 24 грудня 2014 року, між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави автотранспортного засобу № PCL-009/530/2007 від 26 грудня 2007 року. Позивач зазначила, що з моменту переходу до неї права вимоги [PERSON] не здійснив жодного траншу на погашення боргу, відтак станом на момент подання позову, загальний розмір її вимог до [PERSON] становить 16 698,00 грн. + 508 287,12 грн. (розмір пені) = 524 985,12 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.05.2023 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. 17.05.2023 відповідач [PERSON] через канцелярію Галицького районного суду м.Львов/а подав заяву, у якій зазначив, що він визнає позовні вимоги [PERSON] та просить такі задоволити. Окрім того, повідомив, що наслідки таких процесуальних дій йому відомі та зрозумілі. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на їх поштову та електронну адресу. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір № CL-009/530/2007 /а.с.6-9/. Відповідно до п. 2 цього кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 26 453,00 доларів США для придбання Позичальником автомобіля марки Mitsubishi Lancer /а.с.6/. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 грудня 2007 року укладено Договір застави автотранспортного засобу № PCL- 009/530/2007 /а.с.10-11/. Згідно з п.3.1. договору застави [PERSON] (далі - Заставодавець) передав ЗАТ «ОТП Банк» (далі - Заставодержатель) у заставу транспортний засіб MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, колір сірий, кузов № [NUMBER] , тип - легковий седан - В (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , видане Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ18 грудня 2007 року) /а.с.10/. Пунктом 6.1. договору застави визначено, що за рахунок Предмета застави Заставодержатель може задовольнити у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, такі вимоги: (а) всі не сплачені Боргові зобов`язання, в тому числі заборгованість по овердрафту і (б) всі інші свої вимоги, які можуть бути задоволені із вартості Предмета застави, згідно з чинним законодавством України, включаючи вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням зобов`язань за кредитним договором та цим договором, а також всіх витрат, понесених Заставодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим Договором /а.с.11/. Відповідно до п. 6.2. договору застави, заставодержатель має право задовольнити із вартості Предмета застави всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплата Заставодавцем Заставодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі; порушення Заставодавцем будь-якого із його зобов`язань за ст. 5 цього Договору; інші обставини, встановлені чинним законодавством України та цим договором /а.с.11/. Згідно з 6.4. договору застави Заставодержатель має право звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав, в порядку, встановленому чинним законодавством України /а.с.11/. Окрім того, судом встановлено, що 24 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CL- 009/530/2007 від 26 грудня 2007 року /а.с.13/. Відповідно до п. 1 зазначеного договору про відступлення права вимоги, Первісний кредитор передав у повному обсязі, а Новий кредитор прийняв на себе у повному обсязі право вимоги, що належить Первісному кредитору за кредитним договором № CL-009/530/2007 від 26 грудня 2007 року, а саме Первісний кредитор передав Новому кредитору право виконання Боржником боргових зобов`язань за кредитним договором в розмірі 16 698,00 грн./а.с.13/. Згідно з п. 2 договору про відступлення права вимоги, з цього договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов`язаннях, що виникли з Кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору /а.с.13/. Також, 24 грудня 2014 року, між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави автотранспортного засобу № PCL-009/530/2007 від 26 грудня 2007 року /а.с.14/. Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору про відступлення права вимоги за договором застави, Первісний кредитор передав та відступив Новому кредитору сукупність прав, належних Первісному кредитору за Договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на заставне майно /а.с.14/. Згідно з п. 1.3. договору про відступлення права вимоги за договором застави, за цим договором Новому кредитору переходять всі права Первісного кредитора як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором та відповідно до норм чинного законодавства /а.с.14/. Відповідно до п. 3.1.1 кредитного договору № CL-009/530/2007, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому Договору Позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому Договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору. Згідно розрахунку, долученого позивачем до матеріалів справи, станом на момент подання позову, загальний розмір заборгованості [PERSON] становить: 16 698,00 грн. + 508 287,12 грн. (розмір пені за період з 24.12.2014 по 24.04.2023) = 524 985,12 грн. Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (ч.2 ст.1050 ЦК України). За положеннями ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З матеріалів справи встановлено і не оспорюється відповідачем факт неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. За таких обставин, суд вважає, що порушення відповідачем умов договору щодо повернення грошових коштів є істотним порушенням умов договору, оскільки позивач позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.546, ст.572 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу»). Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Частиною першою статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжував має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачене законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, в тому числі, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону. Одним із способів, про які зазначено в п.4 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», є відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання. З огляду на положення п.4 ч.2 ст.25 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умови договору застави, враховуючи те, що обтяжувач при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а суд у разі задоволення такого позову має право визначити в якості способу реалізації предмету забезпечувального обтяження передачу рухомого майна у власність, у обтяжувача існує можливість набуття права власності на предмет застави - рухоме майно на підставі рішення суду. Оскільки відповідачем не були виконані зобов`язання за кредитним договором, позивач, як заставодержатель, набула право звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже, позовні вимоги підлягають до задоволення. За правилами ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відтак, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в сумі 2624,93 грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інша половина судового збору в сумі 2624,93 грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved