Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) у якому просив суд змінити розмір стягуваних на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за рішенням суду аліментів, припинити стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , звільнити від сплати заборгованості по аліментам на її утримання, а також стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] від дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. на кожну дитину щомісяця. У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2020 року збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2016 року з 750 грн. до 5 000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. Постанова набрала законної сили та виконується у примусовому порядку. Проте, з 05 травня 2021 року дитина - [PERSON] самостійно змінила своє місце проживання та почала проживати з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Позивач вказує, що увесь цей час дитина - [PERSON] постійно мешкає разом з ним, мати дитини в її житті участі не приймає, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає, вихованням дитини також не займається. Враховуючи наведене, позивач просив суд вирішити питання участі батьків в утриманні [PERSON] у відповідності до вимог Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), визнавши припиненим його обов`язок щодо сплати аліментів на користь матері дитини, а оскільки дитина мешкає разом з ним, то постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки, а також звільнити його від обов`язку сплати заборгованої суми аліментів за час проживання та перебування на його утриманні доньки [PERSON] . Окрім того, після присудження аліментів у позивача змінились обставини, які не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у стягуваному розмірі. Зокрема, позивач послався на те, що час звернення з позовом до суду офіційно не працює, його попередній дохід зменшився, виконавча служба обмежила його у праві керування транспортним засобом, а також вказав, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, а відтак на підставі положень ч. 1 ст. 192 СК України просив суд зменшити розмір призначених рішенням суду аліментів на утримання доньки [PERSON] до 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У березні 2023 року представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві. Також у березні 2023 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому останній підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, а також неповнолітню [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25 червня 2008 року, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розлучення залишилась проживати разом з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. на кожну дитину щомісяця. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року розмір аліментів збільшено з 750 грн. щомісячно на одну дитину до 2500 грн. щомісячно на одну дитину. Постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у справі, скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року та ухвалено нове рішення, яким збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року з 750 грн. до 5 000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. Зазначене рішення суду перебуває на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у зведеному виконавчому провадженні №64405456. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 березня 2023 року, який долучений до матеріалів справи, загальний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів на користь позивача на утримання дітей, за період з жовтня 2020 року по березень 2023 року становить 254 668 грн., зокрема по 127 334,06 грн. на кожну дитину. З наданих у судовому засіданні пояснень судом також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони почали мешкати окремо один від одного. Діти залишились проживати з відповідачем. При цьому, 05 травня 2021 року неповнолітня донька [PERSON] змінила своє місце проживання і почала мешкати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Зазначену обставину підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що [PERSON] з травня 2021 року проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на його повному утриманні. Також будучи допитаною особисто [PERSON] надала покази згідно яких судом встановлено її місце проживання разом з батьком з 5 травня 2021 року. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При цьому, частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Системний аналіз правових норм, що регулюють стягнення аліментів, які викладені в Главі 15 СК України, дозволяє дійти обґрунтованого висновку про те, що за своєю правовою природою аліменти стягується з того з батьків, який мешкає окремо від дитини, на користь того з батьків, з ким мешкає дитина. Як було встановлено судом, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною сторін, які мешкають окремо один від одного, і яка мешкає з 05 травня 2021 року разом з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Доказів того, що інший з батьків, який мешкає окремо, зокрема відповідач, яка є матір`ю дитини, бере грошову участь в утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] за час її проживання з батьком суду надано не було. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, одночасно визнавши припиненим право [PERSON] на отримання аліментів на утримання тієї ж дитини, яке було встановлено постановою Київського апеляційного суду від 20.10.2020 року, оскільки одночасна сплата аліментів на утримання дитини як з боку батька на користь матері, так і з боку матері на користь батька, суперечить положенням Глави 15 Сімейного кодексу України. Разом з тим, враховуючи необхідність максимального захисту інтересів дитини на безперервність процесу отримання грошового утримання з метою забезпечення фізичного існування, фізичного та духовного розвитку, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення аліментів в частині початку перебігу стягнення аліментів за цим рішенням суду, а саме - з дати набрання ним законної сили. Стосовно заявлених позивачем вимог про звільнення від стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов наступного висновку. За приписом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У даному випадку істотною обставиною, яка передбачена положеннями ч. 2 ст. 197 СК України та дає підстави позивачу вимагати звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, є фактичне проживання доньки - [PERSON] разом з ним, що відповідно вказує на знаходження дитини на повному його утриманні, і відповідно за період проживання дитини разом з позивачем, останній може бути звільненим від сплати нарахованих та не сплачених за цей час аліментів (заборгованості). Згідно довідки - розрахунку від 15.03.2023 у позивача існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки - [PERSON] за період з жовтня 2020 року по березень 2023 року у розмірі 127 334,06 грн. Враховуючи те, що донька позивача [PERSON] змінила фактичну адресу місця свого проживання починаючи з 05 травня 2022 року, і враховуючи те, що саме з зазначеної дати дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, суд дійшов висновку про звільнення останнього від сплати заборгованості за аліментами, за певний період, зокрема починаючи з 05 травня 2022 року по день звернення до суду, яка становить 108 000 грн. Щодо заявленої вимоги про зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , судом встановлено наступне. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що після присудження аліментів у позивача змінились обставини, які не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у стягуваному розмірі. Зокрема, позивач послався на те, що час звернення з позовом до суду офіційно не працює, його попередній дохід зменшився, виконавча служба обмежила його у праві керування транспортним засобом, а також вказав, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з урахуванням наведеного, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] в частині зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання доньки [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану порівняно з майновим станом під час прийняття рішення суду про стягнення аліментів, а також визначений судом розмір призначених аліментів у сумі 5 000 грн. на дитину відповідного віку є виправданий дійсними її потребами та з урахуванням матеріального становища сторін. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial