Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів (виконавче провадження №68341849) за період з 06.01.2022р. по 01.04.2023р. в сумі 130038,00 грн.; - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів (виконавче провадження №68828709) за період з 06.01.2022р. по 01.04.2023р. в сумі 109926,70 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ст.280\~ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . 21.01.2022 року Орджонікідзевським міським судом видано судовий наказ по справі №184/54/22 (номер провадження 2-н/184/29/22) про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 06.01.2022 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] (а.с.13). 14.03.2022 року Орджонікідзевським міським судом на підставі рішення суду від 04.03.2022 року видано виконавчий лист по справі №184/55/22 (номер провадження 2/184/152/22) про стягнення з [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліментів на користь та на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення їхнім сином [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] (а.с.11-12). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 24.01.2022 року Покровським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП №68341849 за судовим наказом №184/54/22 (номер провадження 2-н/184/29/22) (а.с.14-15). 19.04.2022 року Покровським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП №68828709 за виконавчим листом №184/55/22 (номер провадження 2/184/152/22) (а.с.16-17). Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання рішень суду щодо щомісячної сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та на утримання позивачки [PERSON] , що підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів за ВП №68341849 за період з 06.01.2022 року по 31.03.2023 року, виданим начальником відділу Н.Д.Чорною, розмір якої складає 33194,71 грн. та за ВП №68828709 за період з 06.01.2022 року по 22.07.2002 року, виданим начальником відділу Н.Д.Чорною, розмір якої складає 21741,64 грн. (а.с.34, 35). Згідно постанови начальника відділу Н.Д.Чорної від 09.06.2022 року накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] по ВП №68341849 (а.с.20). Відповідно до ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Відповідно до статті 51\~Конституції України та статті 180\~СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 182 СК України). Згідно ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати,затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020 по справі №362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Пеня (неустойка) починає нараховуватись з дня прострочення сплати аліментів до дня їх погашення у повному обсязі. Відповідно до детального розрахунку суми неустойки (пені) за ВП №68341849, наданого позивачкою по справі за період з 06.01.2022 року по 01.04.2023 року загальний розмір заборгованості становить 130 038,00 грн. (а.с.36). Відповідно до детального розрахунку суми неустойки (пені) за ВП №68828709, наданого позивачкою по справі за період з 06.01.2022 року по 01.04.2023 року загальний розмір заборгованості становить 109 926,70 грн. (а.с.37). Виходячи з наведеного, наведений позивачем розрахунок пені не відповідає вимогам Сімейного кодексу\~України та позиції, наведеній у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду. Розрахунок проведений за кожним місячним платежем за весь час затримки сплати, який помножений на кількість днів прострочення та помножений на 1%. Зазначені результати складені у загальну суму. Суд, перевіривши розрахунки, вважає їх неправильними. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за ВП №68341849 в розмірі 130\~038,00 грн. та за ВП №68828709 в розмірі 109\~926,70 грн., що не відповідає ч. 1 ст.196 Сімейного кодексу України, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів за ВП №68341849 за період з 06.01.2022 року по 31.03.2023 року, виданим начальником відділу Н.Д.Чорною, розмір складає 33194,71 грн. та за ВП №68828709 за період з 06.01.2022 року по 22.07.2002 року, виданим начальником відділу Н.Д.Чорною, розмір складає 21741,64 грн. Таким чином, суд вважає, що вказані суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Позивачем було надано до суду належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. Також позивачем було надано докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого виникла вищезазначена пеня (неустойка). На спростування доводів позивача відповідачем не надано суду жодних доказів. Також відповідачем не надано суду жодних доказів, які б звільняли його від сплати аліментів на утримання позивача та на користь позивача [PERSON] на утримання їхнього спільного сина [PERSON] та не є підставою для зменшення розміру пені відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини, знав про свій обов`язок їх сплати, тому як доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від нього причин, відповідач не надав, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial