Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

18.01.2023 до Ленінського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому позивач просить: - розірвати шлюб, який зареєстровано 09 жовтня 2015 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 589, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 09.10.2015; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення повноліття кожної дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 жовтня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 589, зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивачка є внутрішньо переміщеною особою, діти проживають разом із нею. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги. Тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюбні відносини фактично припинені з грудня 2022 року, сторони проживають окремо. Збереження шлюбу та примирення неможливе і суперечить інтересам позивача. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Діти проживають разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та, як батько дітей, свого обов`язку по утриманню та вихованню дітей не виконує. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітейне надає. Також вказує, що відповідач є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у зазначеному вище розмірі, що забезпечить рівність при несенні обов`язку по утриманню дітей. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулась до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Окрім цього, просила не розглядати клопотання про витребування доказів не розглядати. В разі неявки відповідача по справі просила розглянути справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви (клопотання) з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст.223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2015 року, актовий запис № 589 від 09.10.2015 виконано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 09.10.2015). Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім`єю, та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до актового запису про народження № 2570 від 18.12.2015, місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до актового запису про народження № 110 від 24.01.2018, місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Сторони проживають окремо, діти проживають разом із матір`ю [PERSON] , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи (довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1603-5000469571, № 1603-5000469363 від 24.03.2022, № 1603-5000468705 від 24.03.2022). Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, діти знаходиться на утриманні позивача. При цьому, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, чи будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями частини 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~положень статті\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Нормами статті 141 СК України визначено, що мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто, встановлено принцип рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд перевіривши обставини, обумовлені статтею 182 СК України, бере до уваги те, що обов`язок утримувати неповнолітніх дітей мають нести однаково як батько, так і мати дітей та з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дітей, вважає, що розмір частки аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей має становити 1/3 частину від заробітку (доходу) відповідача. Щодо визначення\~заявлених вимог\~про стягнення\~аліментів у\~розмірі,\~не менше\~одного прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~суд приходить\~до висновку,\~що у\~даній частині\~позивачкою не\~доведено та\~не надано\~доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів, як це визначено ч. 2 ст. 182 СК України. У зв`язку з чим суд вважає, що вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню, а аліменти підлягають стягненню в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову 18.01.2023, що становить 1073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви (позовна вимога про розірвання шлюбу) в сумі розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,

Outcome: partial