Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивачі звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON] . До спадкового майна, зокрема, входить 1/3 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також право на 1/3 частину вказаного будинку має кожен з позивачів, однак на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, внаслідок чого позивачі не можуть реалізувати своє право власності на нього. Просять суд визнати: - за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] ; - за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] ; Позовна заява надійшла до суду 01 лютого 2023 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 15 лютого 2023 року, після усунення позивачами недоліків прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 06 березня 2023 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 27 квітня 2023 року та двічі відкладався: на 16 травня 2023 року та на 01 червня 2023 року. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Також зазначили, що [PERSON] у кінці 80-х на початку 90-х років працював у колгоспі, так як в той час було скрутно знайти іншу роботу. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про визнання позовних вимог в повному обсязі, а також про розгляд справи за відсутності представника селищної ради. Від в.о. завідувача Куликівською районною державною нотаріальною конторою Завалієвої В. В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 48/2012 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.10). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 92 від 27 січня 2023 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , онукою [PERSON] , [INFO] , невісткою [PERSON] , [INFO] (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 1973 року (а.с.12). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.11). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 48/2012 вбачається, що 05 квітня 2012 року [PERSON] звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою в якій відмовилась від прийняття спадщини після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] (а.с.94). 05 квітня 2012 року [PERSON] звернувся до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] (а.с.93). [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, які належали померлому [PERSON] (а.с.123,125). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. Згідно з повідомленням в.о. державного нотаріуса Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В. В. від 26.01.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.23). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР від 15.08.2022 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 22). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а, а1, сараї Б, б, Г, погріб В, рік побудови 1983 (а.с. 41-45). У витягу з погосподарської книги № 1 Куликівської селищної рада (с. Пенязівка) на 1991-1995 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [INFO] . Членами даного господарства були: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (а.с.14). Домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , станом на 1991 рік відносилось до суспільної групи колгоспника, що підтверджується, зокрема, показаннями позивачів, які зазначили, що [PERSON] у кінці 80-х на початку 90-х років минулого століття працював в колгоспі, а також державними актами серії ЯГ № 810624 від 26.01.2009 на право власності на земельну ділянку площею 3,30 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Куликівської селищної ради та серії ЯГ №840697 від 26.01.2009 на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території. Салтиково-Дівицької сільської ради, які були видані на ім`я [PERSON] . Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. З вищенаведеного вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору мали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з презумпції рівності часток, кожному з них фактично належало право власності на 1/3 частину майна колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] , який, зокрема, успадкував 1/3 частку майна колишнього колгоспного двору. Таким чином, частка [PERSON] зросла до 2/3 (1/3 + 1/3). Частка [PERSON] у майні колишнього колгоспного двору складає 1/3. За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: [ADDRESS] , було побудовано до 05.08.1992 року, вказаний будинок належав до категорії колгоспний двір, судом було установлено, що частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок, з урахуванням прийняття ним спадщини після померлого [INFO] [PERSON] складає 2/3 частини, а частка [PERSON] складає 1/3 частину, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved