Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

До суду 02.12.2022 року звернувся із позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому просив встановити безоплатний постійний земельний сервітут на частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , на відстані 1,5 м шириною від зовнішньої стіни частини житлового будинку [PERSON] та по всій його довжині (9 м кВ.), з правом встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. Посилається на те, що з 14.04.1989 р. позивач набув право приватної власності на 11/20 частини жилого будинку [ADDRESS] . Інша частина будинку в розмірі 9/20 належить відповідачу [PERSON] , що підтверджується технічним паспортом на будинок. Рішенням Комунарського райнарсуду м. Запоріжжя від 27.03.1990 р. по справі №2-792 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, затверджено мирову угоду сторін на таких умовах: 1.Поділ земельної ділянки між співвласниками жилого будинку по [ADDRESS] провести за 4 варіантом, згідно якого виділяється [PERSON] на 11/20 частини жилого будинку земельна ділянка S-1=448 кв.м, який на схемі-плані пофарбований у червоний колір. [PERSON] на 9/20 частини жилого будинку, земельна ділянка S-2=424 кв.м, який на схемі-плані пофарбований у синій колір. 2.Існуючий вихід з частини будинку, що належить [PERSON] , він зобов`язується перенести на свою земельну ділянку до 15.06.1990 р. 3.Сторони, співвласники жилого будинку зобов`язується не перешкоджати один одному у здійсненні догляду за своїми частинами будинку. Відповідно до довідки від 11.04.2006 р. за даними обстеженнями земельної ділянки [ADDRESS] на 11.04.2006 р. загальна площа земельної ділянки складає 923 кв. м. Рішенням Комунарської райради від 25.03.1983 р. №80/7 визначено, що закріплена площа землекористування становить 600 кв.м, залишок земельної ділянки складає 312 кв.м та залишені у тимчасове користування співвласникам, а самовільно зайнятої землі 11 кв.м. Через подорожчання енергоносіїв, позивач вирішив здійснити утеплення стін своєї частини будинку. Однак станом на сьогодні відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні догляду за своєю частиною будинку, категорично відмовляється надати доступ до частини стіни жилого будинку позивача, що знаходиться на частині земельної ділянки відповідача для проведення ремонтних робіт. Позивач для врегулювання відносин між ними у позасудовому порядку, 05.09.2022 звернувся до запорізької міської ради по Комунарському району із заявою щодо завдання сусідом перешкод у обслуговуванні частини будинку. В відповіді районна адміністрація міської ради повідомила, що не має повноважень щодо здійснення громадського або іншого впливу на фізичних осіб і не має права на втручання у здійснення власником права власності. 05.10.2022 р. з метою ремонту частини власного будинку з використанням земельної ділянки відповідача, позивачем направлено на його адресу заяву про встановлення земельного сервітуту з пропозицією укласти договір, було додано проект договору про встановлення земельного сервітуту та схему-план земельної ділянки. Відповідач отримав вказану заяву, але відповіді не надав. Оскільки домовитись у позасудовому порядку сторони не змогли, позивач звернувся до суду. Ухвалою судді від 05.12.2022 р. провадження по справі відкрито, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. 23.01.2023 року до суду надійшли письмові пояснення Запорізької міської ради. 02.02.2023 року надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Рогозіна О.В., в якому з позовом не погодились, зазначивши, що відповідно до наданих документів відсутні докази того, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності чи перебуває в користуванні позивача чи відповідача, отже [PERSON] є неналежним відповідачем, а [PERSON] неналежним позивачем по цій справі. Також вказують, що позивач має можливість провести утеплення будинку без встановлення сервітуту, крім того будинку є утепленим. Доказів того, що необхідно проводити роботи відносно будинку не надано. Проведення робіт з утеплення будинку та складування будівельних матеріалів, встановлення будівельних риштувань на безстроковій основі є різними речами, позивач не наводить належних доказів того, що для проведення утеплення будинку в нього є необхідність встановлення риштувань та складування будівельних матеріалів на безстроковій основі. Надана позивачем план-схема розташування будинку та забудови подвір`я не відповідає дійсності. 10.02.2023 року надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Шкабуро О.В., в якому зазначено, що земельна ділянка закріплена за житловим будинком сторін рішенням Комунарської райради від 26.03.1983 №80/7. Також зазначив, що позивач не має можливості провести утеплення будинку без встановлення сервітуту, оскільки частина земельної ділянки на якій є зовнішній доступ до проблемної стіни частини жилого будинку позивача огороджена парканом. На цій частині стіни знаходиться лише вікно, що дозволяє тільки оглянути деякі її частини, а не провести ремонт та фасадне утеплення. Позивач [PERSON] разом із заявою про встановлення земельного сервітуту та позовною заявою надсилав схему-план земельної ділянки, згідно якої видно, що частина будинку, яка належить позивачу В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Відповідач [PERSON] просив встановити час ремонту протягом 2023 року. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. На підставі договору дарування від 14.04.1989 р. позивач набув право приватної власності на 11/20 частини жилого будинку [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту 9/20 часток цього будинку належить відповідачу [PERSON] . Рішенням Комунарського райнарсуду м. Запоріжжя від 27.03.1990 р. по справі №2-792 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, затверджено мирову угоду сторін на таких умовах: поділ земельної ділянки між співвласниками жилого будинку по [ADDRESS] провести за 4 варіантом, згідно якого виділяється [PERSON] на 11/20 частини жилого будинку земельна ділянка S-1=448 кв.м, який на схемі-плані пофарбований у червоний колір. [PERSON] на 9/20 частини жилого будинку, земельна ділянка S-2=424 кв.м, який на схемі-плані пофарбований у синій колір. Існуючий вихід з частини будинку, що належить [PERSON] , він зобов`язується перенести на свою земельну ділянку до 15.06.1990 р. Сторони, співвласники жилого будинку зобов`язується не перешкоджати один одному у здійсненні догляду за своїми частинами будинку. Відповідно до довідки від 11.04.2006 р. за даними обстеженнями земельної ділянки [ADDRESS] на 11.04.2006 р. загальна площа земельної ділянки складає 923 кв. м. Рішенням Комунарської райради від 25.03.1983 р. №80/7 визначено, що закріплена площа землекористування становить 600 кв.м, залишок земельної ділянки складає 312 кв.м та залишені у тимчасове користування співвласникам, а самовільно зайнятої землі 11 кв.м. Вказаний спір виник у сфері земельних відносин, і ці правовідносини регулюються нормами цивільного, земельного законодавства, та законодавства щодо енергетики. Так, відповідно до частини 1 статті 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі статтею 98 ЗК право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно з вимогами ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. З аналізу положень ст.ст. 401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін. За правилами статті 403 ЦК сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном і може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом, рішення суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту - статті 404 ЦК України.. Відповідно до статті 100 ЗК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Також, відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого права. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача письмово з врегулюванням земельного конфлікту, проте відповідь не отримав, що свідчить про те, що позивач здійснював належні та документально підтверджені заходи з метою задоволення потреби щодо використання неналежного йому майна, у будь який інший спосіб, окрім звернення до суду для встановлення сервітуту. В судовому засіданні встановлені підстави для встановлення земельного сервітуту з правом встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів на частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у користуванні [PERSON] , шириною 1 метр від зовнішньої стіни частини житлового будинку [PERSON] та по всій її довжині строком на 2 календарних місяці в період з червня 2023 р. по жовтень 2023 року за вибором [PERSON] , оскільки доведено необхідність встановлення такого сервітуту для використання належного позивачу майну, і встановлення сервітут на 2 місяці є найменш обтяжливим способом, тобто суттєво не перешкоджає відповідачеві користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Outcome: approved