Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів звернулася [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з вересня 2012 по березень 2014 вона перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що, будучи батьком дітей, [PERSON] не виконує покладені на нього обов`язки щодо виховання дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім розвитком, станом здоров`я та матеріально не підтримує. Вказуючи на те, що з її сторони ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, а відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про небажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки та абсолютну байдужість до їхньої долі, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того зазначає, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18.12.2014 з відповідача у примусовому порядку стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від доходу [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2014 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказує, що на даний час вікові потреби дітей зросли, виріс рівень інфляції та витрати на утримання дітей суттєво збільшилися, а тому, рівень аліментів, визначений рішенням суду від 18.12.2014 є недостатнім для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дітей. Зазначаючи про те, що відповідач офіційно ніде не працює, хоча є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1800 грн. щомісячно на кожну дитину. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 14.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву, зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області надіслати суду пояснення щодо позову у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався. 12.04.2023 на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області надійшло пояснення щодо позову, в якому орган опіки та піклування позов підтримав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить позов задоволити. Пояснила, що з вересня 2012 по березень 2014 позивач перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням суду від 19.03.2014 шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18.12.2014 з відповідача у примусовому порядку стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від доходу [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2014 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Зазначає, що, будучи батьком дітей, [PERSON] тривалий час не виконує покладені на нього обов`язки щодо виховання дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім розвитком, станом здоров`я та матеріально не підтримує. Вказуючи на те, що зі сторони [PERSON] ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, а відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає їх виконувати. Посилаючись на байдужість відповідача до долі дітей, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, вказує, що на даний час вікові потреби дітей зросли, виріс рівень інфляції та витрати на утримання дітей суттєво збільшилися, а тому, рівень аліментів, визначений рішенням суду від 18.12.2014 є недостатнім для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дітей. Пояснила, що відповідач офіційно ніде не працює, хоча є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, а тому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1800 грн. щомісячно на кожну дитину. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в судовому засіданні пояснила, що до органу опіки і піклування Острозької міської ради найшло звернення [PERSON] про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з пояснень [PERSON] стало відомо, що [PERSON] протягом 9 років не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням, не вітає зі святами, не телефонує їм, не намагається зустрітися з дітьми, матеріально не допомагає, діти навіть його не знають. Вказує, що [PERSON] до органу опіки і піклування з заявами про те, що йому чинять перешкоди в спілкуванні з дітьми не звертався. Вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, орган опіки і піклування вирішив доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, зазначила, що телефонувала до [PERSON] , щоб повідомити його про засідання комісії з захисту прав дитини та його право з`явитися на зазначене засідання, на яке він не з`явився, та відповідач повідомив її про те, що він сам може відмовитись від батьківських прав щодо дітей в тому разі, якщо позивачка сама відмовиться від аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. З досліджених в письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.01.2013, встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.08.2014, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19.03.2014 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.09.2012 перебували у шлюбі. Вказаним рішенням шлюб між ними розірвано. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18.12.2014 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з 18.11.2014 і до досягнення старшою дитиною повноліття. З довідки Менського відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.02.2022 встановлено, що згідно матеріалів виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, за період серпень 2021-січень 2022 року стягувачка [PERSON] аліментів не отримувала. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області про позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . При прийнятті даного висновку комісією було встановлено, що батько дітей тривалий час жодної участі у їхньому житті не бере. З пояснень представника позивача, представника органу опіки та піклування, висновку органу опіки та піклування, письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, який є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не приділяє жодної уваги вихованню дітей, не створює належних умов для їхнього проживання, не цікавиться їхнім життям, навчанням та розвитком. З матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дітей має місце протягом тривалого часу. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не налагоджує стосунки з дітьми, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх дітей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не цікавиться їхнім життям, не спілкується із дітьми та не піклується про стан їхнього здоров`я, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей. При цьому, суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. Крім того, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18.12.2014 цивільній справі №567/1338-14-ц вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з 18.11.2014 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивачка, посилаючись на те, що на даний час вікові потреби їхніх дітей зросли, виріс рівень інфляції та витрати на утримання дітей суттєво збільшилися та у зв`язку з цим рівень аліментів, визначений рішенням суду від 18.12.2014 є недостатнім для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дітей, просить змінити розмір аліментів та визначити його в розмірі 1800 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України та ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти] присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Із приписів ст.181 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Положеннями статті 27 Конвенції "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.183, 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі №6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Отже, мінімальний рекомендований розмір аліментів на дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні, якими є діти сторін у справі становить 2833 грн. Як встановлено судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дітей на користь позивача визначено судом в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що згідно матеріалів виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, за період серпень 2021-січень 2022 року стягувачка [PERSON] аліментів не отримувала. Окрім того,\~судом встановлено,\~що відповідач\~на даний\~час офіційно\~ніде не\~працює,\~хоча є\~працездатною особою,\~має задовільний\~стан здоров`я,\~ а\~тому суд\~приходить до\~висновку про\~необхідність змінити\~спосіб стягнення\~аліментів,\~що стягуються\~з відповідача\~та враховуючи\~положення законодавства\~щодо права\~того з\~батьків,\~з яким\~проживає дитина,\~вирішувати питання\~щодо способу\~стягнення аліментів,\~суд вважає\~за необхідне\~стягувати з\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання дітей\~в розмірі\~по 1675\~грн.\~щомісячно на\~кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере що розмір аліментів, які пропонує стягувати позивачка, є завищеним. Також судом враховується те, що на даний час розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 6700 грн., а тому розмір аліментів, присуджений судом до стягнення з відповідача, не перевищуватиме 50% мінімальної заробітної плати відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.7, 150, 164, 180-184 СК України,

Outcome: approved