Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Представник позивача Гребенюк О.С. у квітні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 04.08.2010 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на сайті позивача, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі шляхом відкриття кредитного рахунку та установлення початкового кредитного ліміту. Натомість позивач вважає, що [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Станом на 18.01.2023 за розрахунком позивача утворилась заборгованість у розмірі 33349,55 грн., яка складається з наступного: 27320,44 грн. - заборгованість за тілом кредита; 6029,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь 33349,55 грн. заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 04.08.2010 та судовий збір в сумі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 18.04.2023 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.63). Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, у судовому засіданні визнав, що отримував кредитну карту, якою користувався, дійсно утворилась заборгованість, але заперечив проти розміру боргу визначеного позивачем, з умовами кредитування його належним чином не ознайомлювали. Заслухавши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Судом установлено, що 04.08.2010 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 27). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з його умовами. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався ознайомлюватись на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua/ terms/. Відповідач отримав кредитні картки, остання: № [NUMBER] з терміном дії до 03/23 року (а.с.26). Початковий кредитний ліміт був установлений у сумі 300,00 грн., який збільшувався позивачем з власної ініціативи і з 29.09.2020 року становив 25710,46 грн. (а.с.25). Аналіз виписки про рух коштів по кредитній картці, виданої [PERSON] свідчить про те, що останній користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки у банкоматі, оплати послуг, товарів у магазинах, поповнення рахунку мобільного телефону, які частково повертав (а.с.18-24). Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. За частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що за весь період користування кредитними коштами відповідачу нараховувалися відсотки. Проте, у анкеті-заяві від 04 серпня 2010 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена (а.с. 27). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначає, умови кредитування за різними видами кредитних карт (а.с. 28). При цьому матеріали справи не містять підтверджень про те, яку саме картку отримав відповідач, а також, що саме з цим витягом з Тарифів ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та чи містив взагалі вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів умови зазначеного у ньому змісту. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 серпня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (квітень 2023 року). За встановлених обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як складова укладеного із відповідачем кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Матеріалами справи підтверджується факт укладання сторонами договору про надання банківських послуг від 04 серпня 2010 року, в межах указаного договору відповідачем отримані відповідні кредитні картки (а.с. 27). Відповідно до виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача протягом усього часу користування карткою періодично утворювалась заборгованість, яку [PERSON] погашав у повному обсязі. Останній раз заборгованість у відповідача виникла починаючи з 26.04.2020, яку він до цього часу не погасив. У період з 26.04.2020 по 22.02.2022 року відповідач всього витратив 35451,81 грн. кредитних коштів. В рахунок погашення кредиту [PERSON] сплатив 26769,25 грн. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню 8682,58 грн. (35451,81 грн. - 26769,25 грн.) боргу за тілом кредиту. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню у обсязі визначеного судом, а вимоги про стягнення з [PERSON] боргу за простроченими відсотками слід залишити без задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 697,84 грн. судового збору (2684,00 грн х 26 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial