Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу у них є повнолітня донька [PERSON] , [INFO] . 29.07.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час їх доньці виповнилось 18 років, вона проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. [PERSON] навчається в Чернівецькому національному університеті ім.Ю.Федьковича на платній формі навчання. Вартість навчання за 4 роки становить 100760 гривень або 25190 гривень на рік. Вказані витрати на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, позивач несе самостійно. Батько [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має постійний дохід. При цьому, повнолітня донька повинна отримувати відповідне грошове забезпечення на оплату харчування, проживання та забезпечення повноцінного рівня життя. Вона самостійно не в змозі утримувати їх спільну дитину, яка не має самостійного заробітку та не отримує стипендії. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісяця, з дати досягнення повноліття [INFO] до 23 років або до закінчення навчання. Ухвалою суду від 31.03.2023 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнав. Вказував на те, що з незалежних від нього обставин його було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників. На даний час він є безробітним. Зазначив, що працює неофіційно, має мінливий, нестабільний дохід, якого вистачає лише на утримання малолітнього сина, а тому вважає, що вимога про стягнення з нього частки від доходу не може бути задоволена в силу вимог ст.184 СК України. Окрім того, просив врахувати вимоги ст.199 СК України та те, що він з незалежних від нього причин не може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці. У нього немає у власності рухомого та нерухомого майна. Ніяких придбань на суму, що б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, він не здійснював. За домовленістю із позивачем, щоб не платити аліменти, під час розірвання шлюбу він подарував доньці власну квартиру по [ADDRESS] , де вона залишилась проживати разом із донькою. Також вважає безпідставною вимогу про стягнення аліментів від дати досягнення донькою повноліття, оскільки вона суперечить вимогам ч.1 ст.191 СК України. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, у поданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому до суду відзиві просив розглянути справу у його відсутності, з урахуванням, викладених у відзиві, обставин. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.07.2020 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . Її батьками, відповідно до свідоцтва про народження зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.10). [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, на даний час вона є повнолітньою. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані\~Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Повнолітня [PERSON] навчається на денній формі навчання на І курсі факультету історії, політології та міжнародних відносин Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича за спеціальністю «Середня освіта (історія)». Календарний термін навчання з 15.09.2022 року по 30.06.2026 року (а.с.14-15, 53). Доказів на підтвердження того, що повнолітня донька сторін [PERSON] , працевлаштована та отримує заробітну плату матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що донька сторін є повнолітньою, не працює, оскільки навчання за денною формою в Чернівецькому національному університеті імені Юрія Федьковича позбавляє її можливості прцевлаштуватися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказувала на те, що відповідач зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно. Розглядаючи аргументи, наведені позивачем, та доводи, наведені відповідачем у відзиві, суд виходить із наступного. Так, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України). Згідно ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Статтею 199 Сімейного кодексу України\~передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно\~ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Частиною першою\~статті 182 СК України\~регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України\~ «Про державний бюджет на 2023 рік»\~встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні на місяць. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, її матеріальне становище, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У судовому засіданні судом були з`ясовані наступні обставини, які в силу приписів\~статті 182 Сімейного кодексу України\~мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами 01.10.2020 року батько [PERSON] подарував доньці [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується договором дарування квартири, укладеного між сторонами 01.10.2020 року, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.58-61). У поданому до суду відзиві, відповідач посилався на те, що вказаний правочин було укладено за домовленістю сторін про те, що [PERSON] не буде звертатися до [PERSON] з позовом про стягнення аліментів. Даючи оцінку наведеним аргументам, суд виходить із наступного. Так, за змістом ст.190 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, тощо). Такий договір\~нотаріально посвідчується.\~Право власності\~на нерухоме\~майно за\~таким договором\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації цього\~права відповідно\~до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем\~права власності\~на нерухоме\~майно є\~сама дитина\~або дитина\~і той\~із батьків,\~з ким\~вона проживає,\~на праві\~спільної часткової\~власності на\~це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Доказів укладення між сторонами договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно суду надано не було. Окрім того, у п.11 договору дарування квартири від 01.10.2020 року сторони визначили, що розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної вчинення на користь дарувальника будь-яких дій майнового або немайнового характеру. З огляду на зазначене, суду відхиляє доводи відповідача. Однак, при цьому суд враховує, що [PERSON] у власності будь-якого нерухомого майна не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023 року (а.с.31). Відповідач 19.12.2020 року був звільнений з роботи з ТОВ «Аутомотів Електрік Україна» у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників (а.с.40). Доказів його працевлаштування на даний час суду надано не було. Також судом встановлено, що [PERSON] 23.01.2021 року повторно одружився. [INFO] від шлюбу у нього народився син [PERSON] (а.с.38), який перебуває на його утриманні. Доказів здійснення відповідачем витрат, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, суду надано не було. Аргументи позивача про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було. Суд звертає увагу на те, що Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При цьому, суд враховує, що позивач має у власності дві окремі квартири (а.с.31-35) та в рівній мірі з відповідачем зобов`язана надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів ті обставини, що у нього не має можливості надавати матеріальну допомогу на період навчання своєї повнолітньої доньки у розмірі, запропонованому позивачем. Одночасно суд відхиляє аргументи [PERSON] про його неспроможність сплачувати аліменти, оскільки необхідність утримувати малолітнього сина не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із продовженням навчання. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує обставини, зазначені у\~статті 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини, відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та приходить до висновку, що [PERSON] фактично спроможний надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/7 частки його доходу щомісячно. Саме такий розмір аліментів є обґрунтованим та відповідатиме інтересам батька та повнолітньої доньки, забезпеченню її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розглядаючи вимогу позивача про необхідність стягнення аліментів з відповідача з дати досягнення дитиною повноліття, тобто з [INFO] , суд враховує положення ст.191 СК України. Так, за змістом ст.191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Всупереч наведеним положенням та вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не було надано суду доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial