Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Ястребову Є.Б., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дітей з батьком. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 25.01.2014 року перебував із відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та який розірвано рішенням суду від 29.10.2019 року. У вересні 2019 року позивач, у зв`язку із нездоровою атмосферою у родині та аморальною поведінкою відповідачки, був вимушений піти із квартири, яка була набута у шлюбі. Спілкування з дітьми та турботу про них позивач не припинив, згодом забрав дітей до себе. Для дітей створено усі належні та необхідні умови для повноцінного розвитку та відпочинку. Також зазначив, що відповідач невідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, діти бажають проживати з батьком. Позивач приводить та забирає дітей із дитячого садка та школи, дбає про їх стан здоров`я, цікавиться їх успіхами, активно приймає участь у вихованні дітей. [PERSON] зареєстрований як ФОП, має стабільний дохід, забезпечує дітей усім необхідним, слідкує за належним психологічним станом дітей. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання дітей разом з нею. В обґрунтування позову зазначила, що восени 2019 року морально-психологічна атмосфера в їх родині стала вкрай напружена, [PERSON] здійснював психологічний тиск на неї, принижував, ображав, маніпулював, зневажав та ігнорував бажання, думки та почуття. Згодом з`ясувалося, що у [PERSON] з`явилася інша жінка і він переїхав до неї жити, після чого [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. За усною домовленістю діти залишилися жити з матір`ю. Під час розгляду справи в суді, [PERSON] заперечував проти вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Методом ухилення від сплати аліментів [PERSON] обрав викрадення дітей, забрав їх із закладів дошкільної та шкільної освіти і залишив жити з ним. [PERSON] важає, що у дітей є глибокий зв`язок із матір`ю, а дії відповідача негативно впливають на дітей. Вказала, що вона працює, має стабільний дохід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, може забезпечити синам гідні умови проживання, хорошу освіту, зростання в атмосфері любові, пошани та гідності. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник - Ястребова Є.Б. не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, наполягали на визначенні місця проживання дітей разом з батьком. Відповідач за первісним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, у зв`язку із визнанням позовних вимог [PERSON] , та просила розглядати справу за її відсутності. Представник Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.2020 року (а.с. 75-80). Від шлюбу у сторін народилися - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). З жовтня 2020 року діти проживають із батьком [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. З відповіді Державної податкової служби на адвокатський запит вбачається, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.04.2013 року та має стабільні доходи (а.с. 16-18). Матеріалами справи встановлено, що дітей до дитячого садка та школи приводить та забирає батько - [PERSON] (а.с. 19-20). Декларації про вибір лікаря з надання первинної медичної допомоги [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з лікарем педіатром укладені батьком дітей [PERSON] (а.с. 21). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.05.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною, [PERSON] , повноліття [INFO] (а.с. 75-80). З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.06.2021 року № 385 вбачається, що Департаментом служб розглянуто питання щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Висновком органу опіки встановлено, що діти проживають з батьком. [PERSON] матеріально забезпечений, здійснює підприємницьку діяльність, на обліку в наркологічному тa психоневрологічному диспансері не перебуває. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , матеріально забезпечена, працює у ФО-П [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в наркологічному тa психоневрологічному диспансері не перебуває. Кожен з батьків приймав участь у вихованні дітей, забезпечував їм належний догляд. З малолітнім [PERSON] , [INFO] , була проведена співбесіда, під час якої з?ясовано, що дитина бажає мешкати разом з батьком. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. За результатами психологічного тестування малолітнього [PERSON] , [INFO] , яке було проведено за дорученням Комісії, з?ясовано, що [PERSON] бажає мешкати разом з батьком. Так, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (а.с. 121-122). Так, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, що регулюються нормами Конвенції про права дитини, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Приймаючи до уваги, висновок органу опіки, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Крім того, [PERSON] подано до суду заяву про залишення зустрічного позову до [PERSON] про визанчення місця проживання дітей з матір`ю без розгляду. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення зустрічної позовної заяви [PERSON] без розгляду. З огляду на викладене, дослідивши докази, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дітей.

Outcome: approved