Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

19 травня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , в м. Берислав Херсонської області. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [INFO] в м. Берислав Херсонської області померла її двоюрідна бабуся [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України. 21.10.2021 року [PERSON] було складено заповіт, яким належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла заявниці. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області та зареєстровано в реєстрі за № 644. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на яку вона має право, як спадкоємець за заповітом. 17.05.2023 року представник заявниці - адвокат Левренчук А.С. звернувся до відділу ДРАЦС у місті Вінниця із заявою для реєстрації смерті [PERSON] , однак йому було відмовлено у зв`язку із тим, що ним на підтвердження факту смерті останньої надано документ, котрий видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для прийняття спадщини, як спадкоємцю за заповітом. Заявниця в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Натомість, в судовому засіданні 29.05.2023 року заявниця заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши, що успадкувала за заповітом від 21.10.2021 року квартиру [ADDRESS] від своєї двоюрідної бабусі [PERSON] по матері [PERSON] . Заявниця та покійна [PERSON] проживали спільно у даній квартирі [ADDRESS] . З лютого місяця 2022 року місто Берислав Херсонської області знаходилось під тимчасовою окупацією російської федерації. [INFO] в лікарні м. Берислава померла [PERSON] , заявниця забирала її тіло з моргу лікарні, де їй видали довідку про її смерть. Заявниця здійснювала поховання [PERSON] , яку було захоронено на кладовищі в м. Бериславі Херсонської області, у вересні 2022 року вона звернулась в ДРАЦС в м. Бериславі, який на той час був ще в окупації, щоб отримати свідоцтво про смерть, але їй видали тільки довідку. Пізніше заявниця виїхала з тимчасово окупованого міста Берислав в місто Кривий Ріг. Представник заявниці [PERSON] - адвокат Лавренчук А.С. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити їх з підстав викладених в заяві. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю заявниці, а покійна [PERSON] була її рідною тіткою, у якої не було сім`ї, тому вона заповіла свою квартиру заявниці. У даній квартирі заявниця проживала спільно з [PERSON] , яка померла [INFO] в лікарні м. Берислава Херсонської області, який на той час був в тимчасовій окупації російською федерацією. Заявниця займалась організацією похорону та вони її захоронили на кладовищі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] померла [INFO] в лікарні м. Берислава Херсонської області, він також був присутній на похоронах, де її поховали на кладовищі, на них була присутня і заявниця. Покійна [PERSON] проживала спільно із заявницею у своїй власній квартирі [ADDRESS] . Свідок на той час проживав в селі Козацьке Новокаховської громади Херсонської області. Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Бериславі Херсонської області, що підтверджується копією повної виписки із записів актів цивільного стану про смерть (а.с. 52), копією записів з домової книги (а.с. 22), копією паспорта серії [NUMBER] та карткою фізичної особи-платника податків на на ім`я [PERSON] (а.с. 16-17), копією паспорта серії [NUMBER] та карткою фізичної особи-платника податків на на ім`я [PERSON] (а.с. 11-13), копією свідоцтва про народження заявниці, серії [NUMBER] , виданого 11.11.1982 року за актовим записом № 406 (а.с. 14), копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , за актовим записом № 46, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 15), копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] на [PERSON] (а.с. 18), копією заповіту від 21.10.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 644, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Мікуровою Л.Ю., згідно якого [PERSON] заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.51). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. В заяві та в судовому засіданні [PERSON] зазначила, що отримала тільки довідку та виписку про смерть її двоюрідної бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Берислав Херсонської області, зареєструвати факт смерті якої у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, де не видаються медичні документи, що можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Берислав Херсонської області, необхідно заявниці для прийняття спадщини, як спадкоємцю за заповітом. Отже, заявниця є заінтересованою особою в контексті ч.1 ст.317 ЦПК України, позаяк встановлення факту смерті [PERSON] впливає на її права та законні інтереси, а отже [PERSON] входить до кола осіб, які вправі звернутися до суду із такою заявою. Частиною 4 ст. 49 Цивільного кодексу України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 квітня 2022 року № 80), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2022 р. за № 466/37802 (чинного станом на 24.07.2022 року) затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), серед яких зазначено і територію Бериславської міської територіальної громади Херсонської області. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як слідує із копії повної виписки з записів актів цивільного стану про смерть [PERSON] , актовий запис №25 від 24 серпня 2022 року, зареєстрованої в управлінні записів актів цивільного стану Бериславського району Херсонської області, [INFO] померла [PERSON] , 85 років, громадянка України (а.с. 52). Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, а тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, а у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). З огляду на наведене, суд приймає до уваги наведені вище документи та в сукупності із поясненнями заявниці та показами свідків визнає їх в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України в м. Берислав Херсонської області. Враховуючи, що факт смерті [INFO] [PERSON] в м. Берислав Херсонської області дійсно мав місце, а без отримання свідоцтва про її смерть встановленого законодавством України зразка [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права, то означений юридичний факт необхідно встановити судовим рішенням. Згідно із ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved