Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

У червні 2022 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неї. Позов мотивований тим, що вона проживає разом зі своєю матір`ю. Її батько [PERSON] весь цей час її життям не цікавився, участі у її вихованні та догляді не брав, фізичним, духовним та моральним розвитком не займався, не виявляв бажання спілкуватися з нею. Всі питання щодо виховання вирішуються матір`ю самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Комісійною перевіркою Служби у справах дітей Погребищенської міської ради встановлено, що матір`ю позивачки створені всі необхідні умови для її здорового та всебічного розвитку. Зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов та підтвердила викладені у ньому обставини, а також пояснила, що батька за все своє життя бачила один раз, коли їй було 10-11 років. Батько ніколи не брав участі у її житті, не займався її вихованням, фізичним та духовним розвитком. Бажає, щоб відповідач був позбавлений батьківських прав щодо неї, щоб не мав права одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які він міг би мати у разі своєї непрацездатності. Законний представник позивачки - [PERSON] підтримала позов та пояснила, що з відповідачем відносин не підтримують, останній матеріально не допомагає та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Будь - якої участі у житті дочки він не приймає. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Погребищенської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, 10.03.2023 року, 18.04.2023 року та 25.05.2023 року повторно не з`явився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, відзив не надав. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думку позивачки, її законного представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.2007 року (а.с. 7). Шлюб між відповідачем [PERSON] та законним представником позивачки [PERSON] ( [PERSON] ) розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.04.2009 року у справі № 2п-273 2009р. стягнуто з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 250 гривень щомісячно на користь [PERSON] на утримання доньки з дня подання заяви і до її повноліття (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ВП № 13979182 Погребищенського відділу державної виконавчої служби боржник [PERSON] станом на 31.05.2022 року має заборгованість у розмірі 49486 грн. 50 коп. (а.с. 14-16). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 27-Г-135-1 від 26.05.2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] (а.с. 8, 9). Згідно характеристики, виданої КЗ «Погребищенський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1» Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, учениця [PERSON] характеризується позитивно. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться життям класу та школи. Батьківські збори відвідує постійно. Завжди готова прийти на допомогу класу та школі (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання комісії ССД Погребищенської міської ради від 10.06.2022 року підтверджується, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . У сім`ї склалися добрі стосунки. Обоє батьків належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Батько [PERSON] участі у вихованні та забезпеченні доньки не приймає (а.с. 10). Отже, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що батько дитини - відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме не проявляє батьківської турботи щодо доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та не займається вихованням, а також матеріально не забезпечує її. Вказане також підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 11 серпня 2022 року № 311 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав», згідно якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 46-48). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Згідно частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що необхідно для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки та її законного представника на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його дочки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що останній намагався виконувати батьківські обов`язки. Крім того, відповідач вкрай негативно ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів, так як має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 49486 грн. 50 коп. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, він має право в порядку ст.169 СК України на поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved