Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору та стягнення коштів. Зазначений позов [PERSON] обґрунтувала тим, що вона до серпня 2018 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 26.06.2019 у справі № 756/11797/18. Вказаним судом рішення встановлено, що подружжя [PERSON] з 17.08.2018 фактично припинило шлюбні відносини. Після припинення шлюбу в процесі розгляду спорів щодо поділу майна подружжя було виявлено, що [PERSON] 10.07.2018 та 25.07.2018 без її згоди та відома уклав з [PERSON] правочини, що містять ознаки недійсного на загальну суму 1 000 000 доларів США. Родина [PERSON] за час спільного проживання набула у власність значну частину майна, стала власником кількох господарських товариств. Протягом 2014-2017 років лише одне товариство отримало чистого прибутку понад 45 000 000 грн, половина з яких була направлена на розвиток підприємства. Їх діти навчалися та продовжують навчатися у приватних закладах, в тому числі за кордоном. Навчання однієї дитини на рік становить 25 000 доларів США, що не заперечується відповідачем. [PERSON] відмовляється від участі в утриманні дітей та оплати їх навчання і розвитку. Кошти подружжя знаходяться у третьої особи, яка їх отримала за недійсним договором, які підлягають стягненню. Вважає, що передача грошових коштів [PERSON] на підставі розписок відбулася за правочинами, які не відповідають вимогам чинного законодавства, мають бути застосовані наслідки недійсності та стягнуто на її користь 1/2 частину переданих коштів в розмірі 500 000 доларів США. Умови договорів позики, оформлені розписками, зводяться до отримання коштів до часу, коли якась компанія [PERSON] укладе контракт з компанією «Скаетон» чи іншою компанією, що належить [PERSON] . Тобто, фактично обидві розписки містять посилання на передачу завдатку між фізичними особами щодо правовідносин та майбутніх договорів, які повинні скластися між певними юридичними особами, без визначення, які саме договори мають бути укладені. Зміст розписки від 10.07.2018 вказує на обов`язок не самого [PERSON] , а містить посилання на обов`язок укладення контракту між компаніями, що по суті суперечить положенням ст. 570 ЦК України та не є завдатком за певним договором, в якому [PERSON] є кредитором, а [PERSON] боржником. Із змісту розписки від 25.07.2018 також слідує, що між [PERSON] та [PERSON] наявний якийсь укладений між ними договір, зміст розписки вказує на обов`язок не самого [PERSON] , а містить посилання на обов`язок укладення контракту між якоюсь його компанією та компанією «Скаетон», що також суперечить положенням ст. 570 ЦК України та не є завдатком за певним договором. Позадоговірні зобов`язання сторін, в тому числі наміри, завдатком не забезпечуються, що не відповідає суті та природі такого виду забезпечення. Крім того, в розписках висвітлено питання щодо поставки обладнання, поставкою якого [PERSON] займатися не буде, а оплату буде проводити не [PERSON] . Відповідачі не є представниками компаній, про яких містилася б згадка у розписках; розписки свідчать, що відповідачі діють від власного імені, а не від імені конкретних товариств; зміст завдатку стосується укладення правочинів в майбутньому та вчинення дій не самими відповідачами, які не є представниками компаній; правочини не були направлені на настання реальних наслідків, передбачених для завдатку; не направлені на забезпечення реального договору, який би існував на момент їх вчинення між відповідачами. На час складення розписок між [PERSON] та [PERSON] не існувало дійсного конкретного зобов`язання, яке б було укладено між цими особами. Також між зазначеними особами не існувало попереднього договору. Вона не знала і не могла знати про укладення таких угод, згоди на їх укладення не давала. Оскільки вона є співвласником переданих [PERSON] коштів, вона має право на повернення половини суми коштів, які були передані за недійсними договорами, укладеними між відповідачами. Враховуючи викладене, [PERSON] просить: визнати недійсним договір про завдаток, оформлений розпискою 10.07.2018, між [PERSON] та [PERSON] на суму 500 000 доларів США; визнати недійсним договір про завдаток, оформлений розпискою 25.07.2018, між [PERSON] та [PERSON] на суму 500 000 доларів США; стягнути з [PERSON] на її користь 500 000 доларів США, що складає 1/2 частину переданих за недійсними правочинами коштів за розписками від 10.08.2018 та від 25.07.2018; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2021 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання на 30.08.2021 на 14-45 год. 26.08.2021 від представника [PERSON] адвоката Яценко О. В. надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 30.08.2021 представник [PERSON] [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила зобов`язати відповідачів надати заяву з вичерпними відповідями на запитання, які були поставлені в першій заяві по суті позовній заяві. 30.08.2021 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву на 09.11.2021 на 16-00 год. 02.11.2021 від представника [PERSON] адвоката Яценко О. В. надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху. 09.11.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про перенесення судового засідання. 09.11.2021 представник [PERSON] [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила зобов`язати відповідачів надати заяву з вичерпними відповідями на запитання, які були поставлені в першій заяві по суті позовній заяві. 09.11.2021 в судовому засіданні оголошено перерву на 02.02.2022 на 11-30 год. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2021 клопотання представника [PERSON] адвоката Яценко О. В. про залишення позовної заяви без руху у цій справі залишено без задоволення. 02.02.2022 справа знята з розгляду на підставі розпорядження голови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 3 від 01.02.2022 про посилення карантинних обмежень в роботі суду. Розгляд справи призначено на 14.03.2022 на 11-20 год. 03.02.2022 від представника [PERSON] адвоката Ільїна О. П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що як під час написання розписок 10.07.2018 та від 25.07.2018, так і в подальшому грошові кошти [PERSON] не передавалися, оскільки фактично такий договір завдатку між сторонами укладений не був. Дані обставини також підтверджуються нотаріально посвідченою заявою [PERSON] про відсутність події та факту правочинів від 20.01.2022. Стратегічні інвестори змінили умови наших домовленостей у зв`язку із незрозумілою економічною та політичною ситуацією в Україні, а тому спільне підприємство не було створено та бізнес проект не отримав своєї реалізації. Оскільки розписки є безгрошовими, в день зазначений у розписці, фактично грошові кошти у позику не передавалися, а обставини зазначені в обґрунтування позову, є недоведеними і спростовують доказами, що підтверджують не отримання грошових коштів за договорами. [PERSON] до [PERSON] не пред`являв жодних вимог, оскільки такі відсутні. Про безгрошовість договорів також свідчить і та обставина, що станом на момент подання позову позивачем не доведено належними та допустимими доказами сам факт наявності у сім`ї такої значної суми коштів у готівковому вигляді, та належність їх до спільної сумісної власності. З позовною вимогою за розпискою, складеною 10.07.2018 позивач звернувся до суду 22.07.2021, тобто з пропуском позовної давності. 03.02.2022 від представника [PERSON] адвоката Ільїна О. П. надійшло клопотання про витребування оригіналів доказів, в якому заявник просить витребувати у [PERSON] оригінали розписок від 10.07.2018 та від 25.07.2018 із оригіналами специфікацій укладених між [PERSON] та [PERSON] доданих до матеріалів судової справи № 369/10203/21. 06.02.2022 від [PERSON] до суду надійшла заява свідка. 14.03.2022 справа знята з розгляду на підставі розпорядження в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 5 від 24.02.2022 та опублікованих рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022. Розгляд справи призначено на 18.05.2022 на 11-20 год. 18.05.2022 розгляд справи відкладено. Справу призначено на 20.07.2022 на 11-20 год. 20.07.2021 від представника [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 20.07.2022 розгляд справи відкладено. Справу призначено на 03.10.2022 на 10-30 год. 03.10.2022 розгляд справи відкладено на 10.10.2022 на 10-35 год. 10.10.2022 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та Київській області справу відкладено на 21.11.2022 на 10-30 год. 21.11.2022 від представника [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 21.11.2022 розгляд справи відкладено на 24.01.2023 на 10-30 год. 23.01.2023 від представника [PERSON] адвоката Проценко О. М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 23.01.2023 від представника [PERSON] адвоката Проценко О. М. надійшло клопотання про не допуск представника [PERSON] до участі у справі, оскільки вона не є адвокатом, тому не має права здійснювати представництво інтересів позивача у цій справі. 24.01.2023 справа знята з розгляду у зв`язку з онлайн-навчанням судді Дубас Тетяни у Львівському регіональному відділенні Національної шкоди суддів України. Розгляд справи призначено на 13.03.2023 на 11-00 год. 13.03.2023 від представника [PERSON] адвоката Проценко О. М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 13.03.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та Київській області справу знято з розгляду. Розгляд справи призначено на 04.04.2023 на 12-10 год. 04.04.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та Київській області справу відкладено на 06.04.2023 на 12-00 год. 04.04.2023 від представника [PERSON] адвоката Проценко О. М. надійшло заперечення проти задоволення клопотання про витребування доказів, в якому заявник просить відмовити в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. 06.04.2023 в судовому засіданні оголошено перерву на 13.04.2023 на 15-00 год. 10.04.2023 від представника [PERSON] адвоката Проценко О. М. надійшло клопотання, в якому заявник просить розгляд справи проводити без участі [PERSON] та його представника; просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 11.04.2023 від представника [PERSON] адвоката Столярчука Є. В. надійшла заява про розгляд без участі відповідача та його представника; просить відмовити у задоволенні позову. 13.04.2023 від представника [PERSON] [PERSON] надійшли клопотання, в якому заявник просить витребувати з матеріалів кримінального провадження № 22017040000000032 копії допитів свідків [PERSON] та [PERSON] ; копії інших доказів, які містять інформацію щодо вчинення оспорюваних правочинів; поновити строки на подання доказів та долучити їх до матеріалів справи; про зобов`язання [PERSON] надати заяву з вичерпними відповідями на запитання, які були поставлені в першій заяві по суті позовній заяві; про допит позивача як свідка. 13.04.2023 від представника [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення проти клопотання представника [PERSON] щодо повноважень адвоката представника. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2023 клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Проценко О. О. про не допуск адвоката Додух О. О. до участі у справі як представника залишено без задоволення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2023 клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Додух О. О. про витребування оригіналів доказів залишено без задоволення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.04.2023 на 10-05 год. 19.04.2023 від представника [PERSON] адвоката Столярчука Є. В. надійшла заява про розгляд без участі відповідача та його представника; просить відмовити у задоволенні позову. 19.04.2023 в судовому засіданні оголошено перерву на 24.04.2023 на 15-00 год. У судове засідання 24.04.2023 учасники справи у судове засідання не зявилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник [PERSON] [PERSON] подала клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, а також просила відмовити у стягненні судових витрат на користь відповідачів як необґрунтованих та завищених. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності та співставленні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з розпискою, складеною 10.07.2018, [PERSON] отримав від [PERSON] суму в розмірі 500 000 доларів США в якості завдатку, який він зобов`язується повернути після того як компанії, пов`язані з ним, укладуть контракти і здійснять оплати згідно з умовами контракту на поставку двох комплексів згідно з специфікацією, яка додається. Відповідно до розписки від 25.07.2018 [PERSON] отримав від [PERSON] суму в розмірі 500 000 доларів США в якості завдатку, який він зобов`язується повернути після того як компанії, пов`язані з ним, укладуть контракти з належною йому компанією «Скаетон» і здійснять оплати на рахунок цієї компанії за обладнання або послуги згідно з специфікацією, яка додається. [PERSON] звертався із пропозицією до [PERSON] з приводу врегулювання питань утримання спільних дітей, встановлення порядку спілкування з дітьми та поділу спільного набутого майна подружжя, в якій просив її розглянути та повідомити його письмово. У випадку незгоди із запропонованими умовами, просив надати зустрічні вимоги, які будуть ним розглянуті. 20.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. посвідчено заяву [PERSON] про відсутність події та факту укладення правочинів, яка зареєстрована в реєстрі за № 66, в якій [PERSON] заявив, що під час написання відповідних розписок ним жодних грошових коштів на користь [PERSON] не передавалися, будь-яких домовленостей щодо істотних умов правочинів між ним та [PERSON] не досягалося. Ним і [PERSON] не вчинялися дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення наших цивільних прав та обов`язків у зв`язку із написанням розписок від 10.07.2018 та від 25.07.2018. Дії щодо написання зазначених розписок, а також самі розписки не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. 09.04.2021 [PERSON] подала до Оболонського ГУ НП України в м. Києві повідомлення про кримінальні правопорушення, в якому просила невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за попередньою змовою групою осіб кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 358 КК України та розпочати досудове розслідування. Залучити її як потерпілу до кримінального провадження. Накласти арешт на речові докази 6 земельних ділянок, якими заволоділи вказані особи та будівлю, яка знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2021 зареєстровано кримінальне провадження № 12021105050001734 за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно з протоколом № 45 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс груп» від 26.07.2017 чистий прибуток товариства за 2015 рік затвердили в сумі 9 460 552,92 грн. Ухвалили нарахувати та виплатити дивіденди засновнику [PERSON] у розмірі 8 984 400 грн. Протоколом № 47 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс груп» від 26.09.2017 затверджено фінансові результати господарської діяльності товариства за березень 2016 року. Чистий прибуток товариства за березень 2016 року затвердили в сумі 4 748 658,48 грн. Ухвалили нарахувати та виплатити дивіденди засновнику [PERSON] у розмірі 4 500 000 грн. Протоколом № 48 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс груп» від 20.11.2017 затверджено фінансові результати господарської діяльності товариства за квітень 2016 року. Чистий прибуток товариства за квітень 2016 року затвердили в сумі 2 489 169,62 грн. Ухвалили нарахувати та виплатити дивіденди засновнику [PERSON] у розмірі 2 364 000 грн. Відповідно до довідки ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс груп» від 09.06.2018 № 211 [PERSON] є одноосібним власником товариства. За наслідками роботи дохід [PERSON] у вигляді виплачених доходів склав 17 891 713 грн. Згідно з статутом ТОВ «Р.Б.К. Атлантіс Груп» розмір частки [PERSON] в статутному капіталі товариства складає 100 %. На підтвердження матеріального стану [PERSON] , що дозволяв станом на липень 2018 року вчинити дії з передачі грошових коштів [PERSON] , на підтвердження чого видана розписка про отримання грошових коштів, [PERSON] було надано ряд платіжних доручень про перерахування грошових коштів, отримувачем в яких зазначений [PERSON] . Також [PERSON] на підтвердження наявності між нею та [PERSON] спору про поділ майна подружжя, який розглядається Оболонським районним судом м. Києва, надано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на те, що між відповідачами виникли боргові зобов`язання, предметом яких були грошові кошти, належні їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом juranovit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин (п. 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21)). Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Частиною 1 ст. 15, та ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить ст. 368 ЦК України. Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За вимогами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, часткою в статутному капіталі господарського товариства дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власнику. Якщо майно належить особі не на праві особистої приватної власності, а разом з іншим співвласником на праві спільної сумісної власності, то розпорядження майном здійснюється за згодою останнього. Відсутність такої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину щодо спільного майна свідчить про відсутність у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення такого правочину. У таких випадках відсутня воля власника спільного майна, на боці якого виступають обидва співвласники (подружжя), на вчинення правочину. Водночас п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину. З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи правову природу зобов`язальних (боргових) правовідносин, які виникли між сторонами, а також недоведеність [PERSON] того, що [PERSON] як контрагент діяв недобросовісно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Викладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, та враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, понесені нею судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed