Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

До Ленінського районного суду надійшов позов Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії. Позов обґрунтований наступним. Концерн "Міські теплові мережі" діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за №1198 та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. 01.12.2007р. між Концерном «Міські теплові мережі», в особі Філії Концерну «МТМ» з однієї сторони та [PERSON] укладено Договір № 101938 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2007 року. Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1.1 Договору Позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач взяв обов`язок прийняти та сплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Згідно з Додатком №1 до Договору: «Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . На адресу Відповідача було направлено Лист №1149/09-3 від 19.08.2019 року про укладання договору №101938 від 19.08.2019 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. За період: з листопада 2019 року по квітень 2021 року Концерн «МТМ» відпустив вказаному вище нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 2097,08 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками, надісланими на адресу Відповідача, незважаючи на відсутність такого обов`язку Концерну «МТМ» за Договором. Відповідач не здійснив жодних оплат суми основного боргу. Згідно з п.6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п.6.3. Підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передання Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4. Договору). Згідно з п. 6.7. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ). Споживач, згідно з п.6.7.1 Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. B разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений 6.7.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період (п.6.7.2 Договору). Крім того, п. 6.7.1 Договору передбачено, що Споживач зобов`язався щомісячно, у строки, визначені Договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді, а пунктом 6.7.2 договору передбачено, що акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими Позивачем до оплати у відповідні періоди. Згідно із Законом України про теплопостачання, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24). Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40). Відповідно до п.3.2.6 Договору, Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором. За вказаний період заперечень з боку Споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „МТМ" не надходило. Система опалення помешкання Відповідача є невід`ємно складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідно до п. 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України №4 від 22.11.2005 року „Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води" зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007 р., де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. А внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007р. Зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Що стосується технічної сторони питання, слід зазначити, що відключення окремих приміщень від мереж ЦО й ГВП вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими. Важливою й непереборною властивістю вже наявного централізованого теплопостачання є технічна нероздільність системи, у якій робота кожного елемента системи теплопостачання кожного споживача гідравлічно впливає на роботу всіх елементів системи. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу загальної системи, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимо відповідно до Цивільного кодексу України та Конституції України. Відключення опалення в окремому приміщенні значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась Відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно. На адресу Відповідача неодноразово направлялись претензії стосовно наявної заборгованості за надані Позивачем послуги з вимогою погасити суму боргу. Всупереч, вказаним положенням чинного законодавства, Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання по оплаті наданих йому Виконавцем послуг, в зв`язку з чим Концерн «Міські теплові мережі» змушений звернутись до суду з цією заявою. Просить стягнути з відповідача заборгованість з надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 2097,08 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечував можливість задоволення позовних вимог з мотивів викладених у відзиві. Відповідач є власником нежитлового приміщення № 4 по [ADDRESS] . В тексті позовної заяви Позивач неодноразово вказує, що він на підставі Договору N 101938 від 01.12.2007 року здійснював і продовжує здійснювати постачання теплової енергії в нежитлове приміщення, яке належить відповідачу. Позивач вказує про наявність договірних відносин між сторонами, відповідно до яких (договір) він здійснював надання послуг (відпуск теплової енергії в гарячій воді Споживачу/позивачу). Однак викладені позивачем в позовній заяві обставини (в цій та інших частинах) не відповідають дійсності. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2013 року у справі №334/4899/13-ц позовні вимоги Концерну «МТМ» були задоволені частково; цим рішенням судом встановлено певні обставини, які згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню: цим рішенням встановлений юридичний факт факт припинення дій Договору № 101938 з 31.12.2011 року та факт демонтажу опалювальних приладів в приміщенні Відповідача - з 15 жовтня 2013 року. Частина 4 ст. 82 ЦПК України зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В рішенні Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 24.12.2013 року у справі № 334/4899/13-ц зазначено: «Судом також встановлено, що 30.04.2011 року рекомендованим листом [PERSON] направив на адресу Концерну «Міські теплові мережі» сповістив Теплопостачальну організацію про розірвання Договору № 101938 відповідно до п. 10.4 Договору. У розділі 10 Договору № 101938 від 01.12.2007 визначено термін дії договору. Так, у п. 10.1, 10.4 було зазначено, що Договір набуває чинності з 01.12.2007 року і діє до 01.12.2008 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору. Оскільки [PERSON] заявив про розірвання договору, то виходячи зі змісту п. 10.4 Договору, останній не вважається пролонгованим на наступний період, тобто на 2012 рік і наступні роки». Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). 3 огляду на те, що з 2012 року дія Договору № 101938 закінчилася і жодних нових договорів сторони не укладали, в даному випадку (спірних відносинах) відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії Позивач, починаючи з 15.10.2013 року не надає відповідачу як Споживачу жодних послуг з теплопостачання. З цього приводу в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2013 року у справі № 334/4899/13-ц зазначено: «…3 акту від 15.10.2013 вбачається, що опалювальні прилади у вказаному нежилому приміщенні - демонтовані... ». Отже, в системі подачі теплової енергії (в цілому по будинку по [ADDRESS] ) внаслідок від`єднання систем опалення (чавунних регістрів) відбулося зміна яка негативно не вплинула на безперебійність роботи внутрішньо будинкової системи опалення, від якої був від`єднаний з 15 жовтня 2013 року Відповідач як Споживач. 3 огляду на відсутність фактичного споживання Відповідачем як Споживачем теплової енергії і неможливість надання таких послуг з боку позивача, нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 27.12.2013 та в подальшому - з листопада 2019 по квітень 2021 року є безпідставним; оскільки позивач на юридичну підставу посилається на Договір № 101938 від 01.12.2007 р., який між сторонами по справі не діє, а нового договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді між сторонами не укладено. Також в позовній заяві як на підставу для розрахунків позивач зазначає, рахунки та акти приймання-передачі з посиланням на п.6.4. Договору № 101938. Однак, оскільки даний Договір припинив свою дію ще з 01.01.2012 року - посилання на його пункти є безпідставними. Зі змісту позову вбачається, що позивач посилається як на підставу нарахування заборгованості на Договір № 101938 від 01.12.2007 р., який між сторонами по справі не діє. Так, згідно рішення суду (див вище) встановлено: «30.04.2011 року рекомендованим листом [PERSON] направив на адресу Концерну «Міські теплові мережі» сповістив Теплопостачальну організацію про розірвання Договору N 101938 відповідно до п. 10.4 Договору. У розділі 10 Договору № 101938 від 01.12.2007 визначено термін дії договору. Оскільки [PERSON] заявив про розірвання договору, то виходячи зі змісту п. 10.4 Договору, останній не вважається пролонгованим на наступний період, тобто на 2012 рік і наступні роки». Отже, згідно обставин, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2013 р. (справа № 334/4899/13-ц) - починаючи з дати набрання чинності цим судовим рішенням (28.12.2013) умови цього договору є нечинними для сторін у справі. Позивач у позовних вимогах (та додатку до позову) навмисно наводить неправдиві дані, які є свідомим перекрученням дійсності, - так, він вказує, що Відповідач фактично отримував теплову енергію через стояки опалення навіть попри демонтаж опалювальних приладів. До позовної заяви Позивач додає розрахунок «теплового потоку на опалення», в якому зазначає кількість теплової енергії, яка була ніби то надана Відповідачу. В пункті 1.5. даного розрахунку Позивач зазначає тип системи опалення, а саме: «стояки житлового будинку - однотрубна з нижньою розводкою». В пункті 2.1. розрахунку для обчислення кількості теплової енергії використовується довжина неізольованих трубопроводів. В дійсності, одразу після демонтажу опалювальних приладів Відповідач заізолював вказаний Позивачем стояк теплоізолюючими матеріалами «Мерилон» та «Ізовер», після чого стояк було обшито гіпсокартоном. На підтвердження вказаних обставин Відповідач надав акти, складені співробітниками Позивача за результатами обстеження приміщення. Таким чином, жодних втрат теплової енергії на всьому протязі стояка опалення який знаходиться в приміщенні Відповідача не відбувається, що унеможливлює отримання Відповідачем такої енергії. Відповідач вважає, що Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту споживання або отримання Відповідачем теплової енергії від Позивача, у розрахунковому періоді. Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженою постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. 3 огляду на те, що сторони не уклали між собою договір про надання послуг з теплопостачання, визначити порядок розрахунків та необхідне для цього теплове навантаження (яке має міститися в договорі) не є можливим. Окрім цього за відсутності договору не можливо встановити межу продажу, яка має бути зазначена в ньому. Таким чином, Позивач не може провести належний розрахунок вартості наданої теплової енергії без встановленого в договорі теплового навантаження і точки продажу. Через відсутність договору між сторонами, розрахунок вартості спожитої теплової енергії не може вважатися достовірним, а вказані в ньому відомості є припущенням Позивача. Щодо самого стояка, то він перебуває на балансі співвласників будинку і є засобом транспортування теплової енергії, а не опалювальним приладом. З огляду на це, будь-які теплові втрати при транспортуванні є сферою відповідальності саме керуючих організацій. компаній, та співвласників будинку як балансоутримувача внутрішньобудинкових мереж, а ні в якому разі Позивача. Це пов`язано з тим, що відповідно до схеми межі поділу теплової мережі (копія в матеріалах справи) будинок на вводі, обладнаний приладом обліку теплової енергії, при цьому загальна вартість поставленої теплової енергії поділяється на всі житлові квартири і жодних втрат теплової енергії Позивач не поніс. Вартість теплової енергії, яка проходить через стояки внутрішньобудинкових систем оплачується мешканцями. Стягнення з Відповідача вартості теплової енергії, яка вже оплачена жильцями будинку, призведе до неправомірного збагачення Позивача. Відповідно до частин 3, 5 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Не попускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. Так, у частині 1 ст. 10 Закону «Про природні монополії» (Обов`язки суб`єктів природних монополій). визначено: «1. суб`єкти природних монополій зобов`язані: дотримуватися встановленого порядку ціноутворення (..) та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках; оприлюднювати і надавати інформацію за запитами відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, у частині 1 ст. 11 Закону «Про природні монополії» (Утворення та ліквідація Національних Комісій з регулювання природних монополій). визначено: «1. Національні комісії регулювання природних монополій (далі - комісії) е державними колегіальними органами, які Утворюються та ліквідуються Президентом України. Комісії підпорядковуються Президенту України, підзвітні Верховній Раді України. Комісії діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України». Отже, НКРЕ як орган (Комісія) з регулювання природних монополій є державним колегіальним органом, рішення якого є (враховуючи вимоги ст. 15 цього закону) нормативно-правовими актами та є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами на ринку природних монополій у рішенні від 28.05.2009 р. по справі «Жушман проти України» (заява № 13223/05) Європейський суд зазначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності». Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Патріліс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Технічні параметри (характеристики) будинку (обсяги/кількість куб.м. теплоносія, які можуть проходити через теплову систему за розрахункову годину) - Позивачем не вказана, та Відповідачу - не відома, тип роботи лічильника (облік в Гкал або кВт-год) Позивачем не вказаний. жодного акту зняття контрольних показів за період 2018-2021 роки Позивачем не надано. Концерном «МТМ» не надано до суду відомостей про надану кількість та вартість комунальних послуг наданих Відповідачу (натомість в актах вказано «ТЕ послуги з ГВП» (у розрахунку на Гкал) за період 30.11.2019-30.04.2021 в сумі 2097,08 грн. Наданий Позивачем (у якості додатку до позову) Додаток № 5 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101938 від 01.12.2007 р. «Тарифи на теплову енергію» та інший - «Розрахунок теплового потоку на опалення» (договір № 101938) не можуть бути прийняті судом як належні докази, з підстав того, що Договір № 101938 від 01.12.2007 р., на який посилається позивач, між сторонами по справі не діє. Судом в іншій справі (N° 334/4899/16-ц від 17.12.2013 р., Ленінський районний суд) ці обставини встановлені. Позивач не надав суду жодних доказів проведення контрольних замірів (зняття показів) лічильника теплової енергії/централізованого опалення по житловому будинку [ADDRESS] , за періоди на які він посилається у позовній заяві (та додатках до неї), що унеможливлює визначення дійсного розміру поданої теплової енергії (як вказує позивач) для абонентів (Споживачів) цього житлового будинку. Також позивачем не надано жодних допустимих доказів способу та порядку розрахунку обсягів спожитого тепла, показників тиску теплоносія в системі опалення за адресою будинку в цілому та по особовому рахунку № [NUMBER] - окремо. Жодного акту звірки енергопостачальника (Концерну «МТМ») за розрахункові періоди (опалювальні сезони) з 2019 по 2021 рік включно по табулеграмах (розрахунки Гкал), підписаних Відповідачем Позивач суду не надав; жодних відомостей про норми споживання згідно КТМ 204 (244-94) «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» у позові та додатках до нього не зазначив. Позивачем не вказано жодних аргументів, що наведені Позивачем розрахунки до ціни позову щодо ЦО та ГВП відповідають вимогам Державного соціального стандарту у сфері житлово-комунального обслуговування (постанова КМУ від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»). Отже, рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено факт неможливості надання Відповідачу послуг з теплопостачання починаючи з 27 грудня 2013 року, опалювальні прилади в приміщенні відсутні, а стояк теплоізольовано, жодних втрат тепла в приміщенні Відповідача не відбувається і тепло Відповідачем не отримується, гаряче водопостачання Відповідачу не надається; позивач не надав суду жодних доказів надання Відповідачу теплової енергії, втрат такої енергії або використання стояків для опалення приміщення Відповідача, через відсутність договору, належні та необхідні дані для розрахунку вартості теплової енергії в розпорядженні Позивача відсутні; будинок обладнаний приладом обліку теплової енергії, при цьому загальна вартість поставленої теплової енергії поділяється на всі житлові квартири і жодних втрат теплової енергії позивач не несе; позовні вимоги та їх розрахунок не можуть вважатися доведеними. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] є власником приміщення [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.11.2007 року. Судом встановлено, що\~01 грудня 2007 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] укладено договір № 101938 «Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді». Відповідно до п. 1.1. укладеного договору: теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення та надати послугу з централізованого постачання гарячої води споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього. За умовами договору, об`єктом теплопостачання є викуплене нежитлове приміщення № 4 для використання під крамницю продовольчих товарів, яке знаходиться на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку із загальнобудинковою системою опалення, по [ADDRESS] . Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В силу приписів п.10.3 договору, відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг, або незгода споживача з тим, що договір є пролонгованим не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі. Відповідно до розрахунку за особовим рахунком № [NUMBER] , оформленим на [PERSON] , відповідачу у період з листопада 2019 року по квітень 2021 року надавалось постачання теплової енергії на загальну суму 2097,08 грн. на адресу надання послуг: [ADDRESS] . Положеннями статей ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Згідно з п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Відповідно до п. 1.2. Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. Згідно з п. 2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Відповідно до п. 2.6 Порядку по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Наданий [PERSON] . Акт обстеження системи теплопостачання від 15.10.2013 р. не є належним підтвердженням дотримання ним встановленої процедури відключення будинку від мереж ЦО і ГВП. Відповідач не виконав вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року N 4 до вчинення дій щодо відключення. Він здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Враховуючи те, що [PERSON] самовільно відключив приміщення та не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, не заслуховують на увагу його твердження про неотримання ним послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. З рішення Ленінського районного суду Запоріжжя від 24.12.2013 року вбачається, що суд оцінив акт обстеження системи теплопостачання від 15.10.2013 як належний доказ, який підтверджує факт надання Концерном «МТМ» відповідачу [PERSON] послуг з теплопостачання до 15.10.2013 р. Таким чином, посилання відповідача на рішення Ленінського районного суду Запоріжжя від 24.12.2013 року як на преюдиціальне до встановлених в даному провадженні фактів та обставин, є хибним. З огляду на вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для стягнення заборгованості. При цьому, оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи, він підлягає звільненню від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вказане положення закону застосовується й у випадку, коли рішення суду ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial