Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, в якому просить: - визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , визнавши об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . - стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24 листопада 2010 року позивачка та відповідач одружилися. Наразі на розгляді в Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області перебуває справа про розірвання їх шлюбу. Перебуваючи в шлюбі, сторони 25.08.2011 року придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Оскільки майно було придбане в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивачка бажає поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачкою зазначено в позові, що понесені судові витрати становлять: 1149,00 грн. (оплата судового збору), 5000,00 грн. (витрати за надання правової допомоги), 600,00 грн. (витрати на оцінку квартири), тому очікувані витрати становлять 6749,00 грн., або і більше (залежно від тривалості та об`єму судового розгляду та виконання в ході нього адвокатом видів робіт). У судове засідання позивачка та її представник адвокат Дмитренко Р.М. не з`явилися, але адвокат скерував до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але скерував до суду заяву про повне визнання позовних вимог, в тому числі й заявлені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. Позивач та відповідач 24.11.2010 р. зареєстрували шлюб у Золотоніському відділі ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 14.12.2022 р. З копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2988, вбачається, що [PERSON] 23.08.2011 р. купив квартиру [ADDRESS] . Право приватної власності на дану квартиру зареєстроване за [PERSON] , що стверджено копією витягу про державну реєстрацію прав №31072002 від 25.08.2011 р. та інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №317025581 від 07.12.2022 р. Згідно висновку ФОП [PERSON] від 09.12.2022 р. ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 229800,00 грн. У статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана відповідачем в період його шлюбу з позивачкою, тому являється спільною сумісною власністю їх подружжя. Дана обставина визнана відповідачем в заяві про визнання позову та ним не оспорюється. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.372 ЦК України). Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Позивачка бажає визначити розмір своєї частки в спільній квартирі подружжя, що відповідає положенням ст. 372 ЦК України. Тому вимога про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири підлягає до задоволення. Оскільки з визначенням частки за позивачкою право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру припиняється, тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем також право власності на 1/2 частину квартири. Суд також вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати в загальній сумі 6749,00 грн., що складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 1149,00 грн., витрат за правову допомогу - 5000,00 грн., витрат на оцінку квартири - 600,00 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved