Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , якою просить стягнути з Комунального некомерційного\~підприємства «Одеський\~обласний центр\~екстреної медичної\~допомоги і\~медицини катастроф»\~Одеської обласної\~ради на його користь: матеріальну шкоду у розмірі 125 395,11 грн., суму франшизи у розмірі 2000 грн. та витрати на проведення оцінки у розмірі 4000 грн, а також судові витрати. Обґрунтовано позовні вимоги тим, що 29.08.2022 року о 08-35 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Ford Transit» д/н [NUMBER] в м. Одеса по вул. Миколаївська дорога, 233, не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota hiace» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого він зіткнувся з транспортним засобом «Suzuki Swift» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1,13.1 ПДР України. 29.09.2022 року Постановою Суворовського районного суду м. Одеси [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На час настання пригоди винуватець ДТП - [PERSON] , перебував у трудових відносинах з КП «Автобаза санітарного транспорту» та керував автомобілем швидкої медичної допомоги «Ford Transit» д/н [NUMBER] . Тобто, шкода була спричинена при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до Звіту № 0991-09-22 від 30.09.2022 року про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Toyota hiace» д/н [NUMBER] , власник якого є [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota hiace» д/н [NUMBER] , станом на 09.09.2022 року, становить 255\~395,11 грн. Вартість проведення оцінки становить 4000 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідно до Полісу No 205226286, який був дійсним на момент ДТП. Згідно Полісу, ліміт відповідальності страховика складає 260 000 (двісті шістдесят тисяч ) гривень за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, 130000 (сто тридцять тисяч) гривень за шкоду заподіяну майну потерпілого. Франшиза становить 2 000 грн. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів» Позивачем до Страховика було подано заяву про виплату страхового відшкодування та надано всі необхідні документи. 23 листопада 2022 року позивачем від ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було отримане страхове відшкодування у розмірі 128 000 грн., за вирахуванням франшизи у розмірі 2000 грн., яка підлягає стягненню зі застрахованого. Але ліміт відповідальності Страховика повністю не покриває розмір завданих позивачу матеріальних збитків, позивачу не виплачено різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, яка складає 127 395,11 грн. з урахуванням франшизи. Тому, позивач вважає що відповідач повинен відшкодувати йому невиплачену різницю. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2022 року: позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року: замінено первісного відповідача Комунальне підприємство "Автобаза санітарного транспорту" на належного відповідача Комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний центр екстренної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради". Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач Комунальне некомерційне підприємство "Одеський обласний центр екстренної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради" не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, шляхом направлення судового повідомлення із копіями позову та додатків до нього на його юридичну адресу, причин неявки не повідомив, відзиву на позов суду не надав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно з положеннями ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно,\~повно,\~об`єктивно\~та безсторонньо\~оцінивши докази,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність правових\~підстав для\~задоволення позову\~у повному\~обсязі,\~з наступних\~підстав. Судом встановлено, що 29.08.2022 року о 08-35 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Ford Transit» д/н [NUMBER] в м. Одеса по вул. Миколаївська дорога, 233, не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota hiace» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого він зіткнувся з транспортним засобом «Suzuki Swift» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1,13.1 ПДР України. 29.09.2022 року Постановою Суворовського районного суду м. Одеси [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Отже, матеріалами справи підтверджується що саме винні дії [PERSON] стали причиною скоєння ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Toyota hiace» д/н [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль «Toyota hiace» д/н [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . Транспортний засіб «Ford Transit» д/н [NUMBER] належав на праві власності\~КП «Автобаза санітарного транспорту». На час настання пригоди, винуватець ДТП - [PERSON] , перебував у трудових відносинах з КП «Автобаза санітарного транспорту» та керував автомобілем швидкої медичної допомоги «Ford Transit» д/н [NUMBER] , що підтверджується: відповіддю від 30.06.2023 року вих. № 169, наданою КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги в медицини катастроф» ООР» на адвокатський запит; копією табелю обліку використання робочого часу; копією трудової книжки [PERSON] з якої також вбачається, що останній Наказом № 335к/Аст від 22.08.2022 року прийнятий на посаду водія авто-транспортних засобів 2-го класу автоколони № 3 експлуатаційно технічного відділу структурного підрозділу «Автобаза санітарного транспорту», та працю по теперішній час 27.01.2023р. Згідно відповіді КНП "Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф" Одеської обласної ради №169 від 30.01.2023 року, автомобіль «Ford Transit» д/н [NUMBER] юридично був переданий КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради». Відповідно до рішення Одеської обласної ради від 16.04.2021 року № 130-VII припинено КП «Автобаза санітарного транспорту» шляхом приєднання до КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги в медицини катастроф» ООР». Згідно п.2 зазначеного рішення Одеської обласної ради, КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги в медицини катастроф» ООР» є правонаступником майна, прав та обов`язків Комунального підприємства «Автобаза санітарного транспорту». Згідно із правовим висновком, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, у випадку, якщо роботодавець являється власником автомобіля (чи орендарем) та передав у користування своєму водієві (який має трудовий чи інший договір з роботодавцем) транспортний засіб для виконання останнім своїх трудових обов`язків, то за шкоду завдану потерпілому повинен відповідати саме роботодавець. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідно до Полісу N 205226286, який був дійсним на момент ДТП. Згідно Полісу, ліміт відповідальності страховика складає 260 000 (двісті шістдесят тисяч ) гривень за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, 130000 (сто тридцять тисяч) гривень за шкоду заподіяну майну потерпілого. Франшиза становить 2 000 грн. Відповідно до Звіту № 0991-09-22 від 30.09.2022 року про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Toyota hiace» д/н [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota hiace» д/н [NUMBER] , станом на 09.09.2022 року, становить 255\~395,11 грн. Вартість проведення оцінки становить 4000 грн. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~Закону\~реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Судом встановлено, що у зв`язку із настанням страхового випадку, позивачу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було сплачено страхове відшкодування за пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota hiace», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 128 000 грн., що підтверджується скріншотом про зарахування на картковий рахунок [PERSON] . Отже, ліміт відповідальності Страховика повністю не покриває розмір завданих позивачу матеріальних збитків, позивачу не виплачено різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, яка складає 127 395,11 грн. з урахуванням франшизи. Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком, згідно з договором страхування (частина вісімнадцята\~статті 9 Закону України «Про страхування»). Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1\~статті 12 Закону № 1961-IV). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6\~статті 36 Закону № 1961-IV). З огляду на зміст цих приписів, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки. Полісом № 205226286 передбачений розмір франшизи в сумі 2000 грн. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ч.1,2 ст.1187 ЦК України встановлено, що\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч.1\~ст.1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). За викладених обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради» суми в розмірі 125 395,11 грн, яка становить різницю між страховим відшкодуванням 130 00,00грн. та фактичним розміром шкоди 255\~395,11 грн., а також сума сплачених витрат за отримання Звіту № 0991-09-22 від 30.09.2022\~року в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 1314,00 гривень покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Outcome: approved