Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягувати з відповідача додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 1\~690,00 грн. щомісячно, посилаючись на обов`язок відповідача по утриманню їх неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог зазначено, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 14 серпня 2017 року між ними розірвано. Рішенням суду стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частка його доходу (заробітку) щомісячно, до повноліття дитини. Однак донька закінчила школу не досягши повноліття та вступила до вищого навчального закладу,а тому потребує додаткових витрат у зв`язку з навчанням. Так, дитина у 2022 році вступила до Криворізького державного педагогічного університету та навчається на денній формі навчання, на першому курсі до 12.02.2023 року, а весь термін навчання для здобуття ступеню вищої освіти бакалавр по 30.06.2026. Згідно договору про надання освітніх послуг від 31.08.2022 загальна вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2022 рік 10\~561,00 грн., 2023 рік 26\~290,00 грн.; 2024 рік 26\~290,00 грн., 2025 рік 26\~290,00 грн.; 2026 рік 15\~774.00 грн. З огляду на те, що доньці [INFO] виповниться 18 років, позов, що подається, охоплює період навчання у вищому навчальному закладі за 2022 рік та із січня по червень 2023 року. 26\~290,00 грн./12 міс.=2\~191,00 грн. на місяць. Із січня по червень 2023 року 2\~191,00 грн.*6=13\~146,00 грн. за 2023 рік. Додаткові витрати батьки несуть порівну. 23\~662.00 грн./2=11\~831,00 грн. має сплатити відповідач. Платежі мають бути щомісячні, починаючи з грудня 2022 року по червень 2023 року -11\~831/7 = 1\~690,00 грн. на місяць. Тому на підставі викладеного, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про розгляд справи за їх та позивача відсутності, на вимогах наполягають. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що навчання неповнолітньої доньки [PERSON] для здобуття професійної освіти не визначається особливою обставиною, що зумовлює обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що неповнолітня донька сторін навчається у 2023 році та фактичні витрати позивача на таке навчання. Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти на бюджеті, не надано доказів того, що між сторонами було узгоджено питання щодо навчання їх спільної доньки у вказаному навчальному закладі за контактом, бо навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем. При цьому відповідач наполягав, щоб їх донька здобувала вищу фахову освіту у Донецькому юридичному інституті МВС України за напрямком «Право» на бюджеті. Тому просить відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відповідачу байдуже, що його донька вступила до вищого навчального закладу, його не цікавить вибір власної дитини навчатись у вищому навчальному закладі, який вона обрала та до якого вступила і він не збирається вкладати кошти у навчання доньки. Предметом позову не є витрати на оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя (дитина закінчила школу), спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.., а стосується виключно плати за навчання у вищому навчальному закладі. При цьому до позовної заяви додано копії договору про навчання, та надаються копії квитанцій про оплату навчання доньки [PERSON] . При цьому навчальний заклад було обрано дитиною, а не позивачем, про що свідчать скриншоти переписки дитини з відповідачем. При цьому він дійсно висловив бажання допомогти дитина, коли вона обере напрямок «Право» у запропонованому ним ВУЗі, однак коли доньки зробила самостійний вибір, дистанціювався, вирішивши, що такий вибір дитини має оплачувати виключно мати. Тому наполягає на задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування письмових пояснень [PERSON] зазначено, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, заборгованість по яким відсутня. Ніяких обіцянок та гарантій позивачу та третій особі він не давав та не міг давати, оскільки рішення про навчання за контрактом приймалося одноосібно позивачем, що підтверджується підписом позивача у контакті про навчання їх доньки. В обґрунтування позовної заяви позивач наводить суму 23\~662,00 грн. додаткових витрат на неповнолітню дитину, однак відсутній доказ сплати цієї суми враховуючи, що другий семестр навчання йде до свого завершення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-16 копії свідоцтв, рішення суду). Згідно копії довідки від 04 жовтня 2022 року № 20/254, [PERSON] є студенткою 1 курсу групи ПП-22 психолого-педагогічного факультету денної форми навчання, навчання за контактом. Термін навчання на 1 курсі у 1 семестрі з 12.09.2022 по 12.02.2023, весь термін навчання для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр по 30.06.2026. (а.с. 22). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно положень\~статті 185\~СК України,\~той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір\~участі одного\~з батьків\~у додаткових\~витратах на\~дитину в\~разі спору\~визначається за\~рішенням суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення». Верховний Суд в постановах від 10 жовтня 2019 року по справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19),та від 31 січня 2020 року по справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18) зробив висновки, що саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі та вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами відповідно до статті 185 СК України.. У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні\~статті 185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем». З огляду на викладене, суд вважає, що здобуття професійної освіти спільної доньки сторін не являється додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України. До того ж позивач [PERSON] не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення додаткових витрат, у задоволенні вимог відмовлено. Судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed