Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить виключити відомості про нього як батька з актового запису № 8 від 21 травня 2019 року про народження [INFO] [PERSON] , здійсненого 21 травня 2019 року виконавчим комітетом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 травня 2017 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, в якому народився син [PERSON] , [INFO] , однак у момент реєстрації народження дитини йому не було відомо, що він не є його батьком. Також вказує, що життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, через що вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства і не проживали протягом двох років, а 20 квітня 2021 року за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що не може бути батьком народженої відповідачем дитини, оскільки його батьком є інший чоловік, про що йому стало відомо з розмови з відповідачем. Відтак, посилаючись на норми ч. 1 ст. 136 СК України, просить позов задовольнити (а. с. 1, 14-15). Ухвалою судді Перечинського районного суду від 23 лютого 2022 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, її розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (а. с. 20-21). Ухвалою цього ж суду від 25 березня 2022 року призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а. с. 27-29). Ухвалою судді цього ж суду від 27 червня 2022 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду\~ із Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України повідомлення про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/114-22/5656-БД від 10 червня 2022 року (а. с. 47-48) Ухвалою цього ж суду від 16 лютого 2023 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання\~ батьківства\~ закрито\~ та\~ призначено\~\~ справу\~ до\~ судового розгляду по суті (а. с. 82-83). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Стефанович Ю.М. у судове засідання не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти постановлення заочного рішення у справі. Одночасно зазначив, що не проведення експертизи зумовлено неявкою на експертизу відповідачки разом із дитиною, тому у відповідності до ст. 109 ЦПК України просив визнати відсутність кровного споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а. с. 100). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Довідки поштового відділення з позначками про неможливість вручення судових повісток відповідачу [PERSON] ) у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, та, на думку суду, свідчить про умисне неотримання судової повістки (а. с. 24, 91, 94, 95, 99). Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження №12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження №14-507цс18. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що змінений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Суд встановив, що 20 травня 2017 року у виконавчому комітеті Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2 (а. с. 3). Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] її дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а. с. 16-18). Батьками [PERSON] , який народився [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] , про що 21 травня 2019 року виконавчим комітетом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області зроблено актовий запис № 8, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 12 січня 2021 року (а. с. 4). Отже, дитина [PERSON] , [INFO] , народилася під час шлюбу та у відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України походить від подружжя [PERSON] . Поряд з цим, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, про що йому стало відомо від відповідача. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved