Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Заявник генеральний директор комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі за текстом - КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР) Шкробот В.В. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що 23.05.2023 за заявою [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , остання була доставлена до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та оглянута лікарем-психіатром. За наслідком цього огляду лікар зробив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги. У подальшому 23.05.2023 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила попередній висновок лікаря про необхідність госпіталізації [PERSON] , яка страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює небезпеку для оточуючих, та у зв`язку з тим, що неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечують її життєдіяльність. Надати свідому та добровільну згоду на госпіталізацію до медичного закладу [PERSON] неспроможна унаслідок психічного захворювання. За таких підстав відповідно до ст. 339, 340 ЦПК України та Закону України «Про психіатричну допомогу» заявник просить надати дозвіл на госпіталізацію [PERSON] ,\~ [INFO] , до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у примусовому порядку. 24.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 24.05.2023. У судовому засіданні 24.05.2023 представник КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та одночасно лікар-психіатр Дзюбчук Ольга Олександрівна заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила заяву задовольнити повністю. Пояснила, що 23.05.2023 [PERSON] була доставлена до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, оскільки її психічний стан суттєво погіршився, почастішали прояви агресії до оточуючих, зокрема, матір вказувала, що [PERSON] наносила їй удари. Також лікар-психіатр була свідком того, що [PERSON] , перебуваючи у медичному закладі, також нанесла удар своїй матері. Вказала, що необхідно здійснити корегування призначеного [PERSON] лікування, у зв`язку з чим є потреба у постійному догляді та контролі за емоційним станом [PERSON] . Також слід провести підбір відповідних медичних препаратів, що є неможливим в умовах амбулаторного лікування. Зауважила, що [PERSON] звернулася саме до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, оскільки раніше [PERSON] уже проходила лікування у даному медичному закладі, що дало позитивний результат. При цьому, враховуючи свободу вибору лікаря, особа не обмежена у праві самостійно обирати медичний заклад, у якому має намір проходити лікування, не зважаючи на місце проживання. У судовому засіданні 24.05.2023 законний представник [PERSON] її матір [PERSON] висловила думку щодо необхідності задоволення заяви та госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Зазначила, що у 2016 році [PERSON] проходила лікування у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, за наслідками проведення якого психічне здоров`я [PERSON] значно покращилося. У подальшому вона в амбулаторному порядку приймала необхідні медичні препарати та лише іноді зверталася у приватному порядку до лікаря з метою отримання певних коригувань у лікуванні. Проте на даний час стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, почали виникати прояви агресії, почастішали випадки нападу судом. У судовому засіданні 24.05.2023 [PERSON] внаслідок психічного розладу висловити усвідомлену думку щодо можливості задоволення заяви не змогла. У судовому засіданні 24.05.2023 прокурор Тернопільської окружної прокуратури Житовецька О.А. висловила думку про наявність підстав для задоволення заяви та надання дозволу на госпіталізацію [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у примусовому порядку. Заслухавши учасників справи, дослідивши зміст заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» (далі за текстом Закон). Так, відповідно до ст. 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Стаття 1 Закону визначає, що стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Частина 1 ст. 339 ЦПК України визначає, що за умов, визначених\~Законом України\~«Про психіатричну допомогу», представник закладу з надання психіатричної допомоги може подати заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до ст. 14 Закону особа,\~яка страждає\~на психічний\~розлад,\~може бути\~госпіталізована до\~закладу з\~надання психіатричної\~допомоги без\~її усвідомленої\~письмової згоди\~або без\~письмової згоди\~її законного\~представника,\~якщо її\~обстеження або\~лікування можливі\~лише в\~стаціонарних умовах,\~та при\~встановленні в\~особи тяжкого\~психічного розладу,\~внаслідок чого\~вона: 1).\~вчиняє чи\~виявляє реальні\~наміри вчинити\~дії,\~що являють\~собою безпосередню\~небезпеку для\~неї чи\~оточуючих,\~або 2). неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Також згідно зі ст. 1 Закону тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Частина 1 ст. 82 ЦПК України встановлює, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так,\~в обґрунтування заявлених вимог заявник вказав, що 23.05.2023 об 11 год. 56 хв. [PERSON] за заявою [PERSON] була доставлена до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, де була оглянута лікарем-психіатром Дзюбчуком О.М. За наслідками цього огляду лікар зробив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Підставою для доставлення [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР стало те, що психічний стан [PERSON] погіршився, збільшились прояви агресії, внаслідок яких остання завдає тілесних ушкоджень, в тому числі своїй матері, почастішали випадки нападу судом. Також [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечують її життєдіяльність, відмовляється їсти, приймати ліки тощо. У судовому засіданні учасники справи добровільно визнавали такі обставини, а відтак суд, не маючи обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, доходить висновку, що такі обставини мали місце та не підлягають доказуванню. У подальшому 23.05.2023 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка встановила у пацієнтки наявність тяжкої психічної хвороби з діагнозом «Помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості, судомний синдром».\~Також комісія\~дійшла висновку,\~що внаслідок\~наявної хвороби\~ [PERSON] становить небезпеку для оточуючих та неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечують її життєдіяльність. При цьому лікарі вважають, що якщо [PERSON] не буде надана психіатрична допомога, це завдасть суттєвої шкоди її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану. За таких підстав комісія дійшла висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 Закону у примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки висловити таку згоду внаслідок своєї хвороби та у зв`язку із визнанням її недієздатною [PERSON] не може. Вказане підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів у складі голови комісії Бондаренко О.М., завідувача кафедри [PERSON] , виконувача обов`язків завідувача відділення [PERSON] та лікаря-психіатра [PERSON] . Також рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.01.2022 у справі № 442/6372/21 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] . Відтак, виходячи з діагнозу, встановленого [PERSON] , амнестичних відомостей, що відображені в наданому суду висновку комісії, пояснень законного представника, лікаря-психіатра, суд приходить до переконання, що госпіталізація [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР без її усвідомленої згоди є доцільною та\~відповідає її\~інтересам,\~оскільки підтверджено,\~що вона\~хворіє тяжким\~психічним розладом,\~який обумовлює\~її небезпеку\~для себе\~та оточуючих,\~а також\~неможливість самостійно\~задовольняти свої\~основні життєві\~потреби на\~рівні,\~який забезпечує\~її життєдіяльність. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved