Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

18 квітня 2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лященко А.М., звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з втратою професійної працездатності, посилаючись на те, що [PERSON] з 11.10.2000 року працював підземним гірником, з 30.05.202001 підземним прохідником на ш. ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка». 23.02.2022 року позивач був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком. Внаслідок праці у шкідливих умовах позивач отримав хронічні професійні захворювання радикулопатія, вібраційна хвороба та хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 06.04.2023 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями та визначено третю групу інвалідності . Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 300\~000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 19 квітня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався\~правом надання\~суду відзиву\~на позовну\~заяву та\~11\~травня 2023\~року надав\~його до\~суду.\~Згідно поданого\~відзиву,\~відповідач не\~погоджується в\~повній мірі\~з пред`явленими\~позовними вимогами\~вважаючи,\~що [PERSON] \~був обізнаний\~про умови\~праці на\~підприємстві та\~про неможливість\~роботодавця в\~повній мірі\~забезпечити безпечні\~умови праці\~з огляду\~на специфіку\~виробництва,\~а відтак\~працівник самостійно\~виявив бажання\~працювати в\~умовах шкідливих\~виробничих факторів.\~Позивачем не\~доведений факт\~спричинення моральної\~шкоди професійними\~захворюваннями діями\~відповідача,\~ймовірною причиною\~вважає незастосування\~позивачем у\~процесі виконання\~трудових обов`язків\~засобів захисту.\~Надана позивачем\~довідка МСЕК\~не містить\~відомостей стосовно\~спричинення моральної\~шкоди умовами\~виробництва.\~Окрім цього,\~на думку\~відповідача,\~заявлений розмір\~моральної шкоди\~не відповідає\~вимогам розумності\~та справедливості. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 14.10.2000 року по 23.02.2022 рік працював на підприємстві відповідача на шахті ім. Фрунзе на різних посадах з повним робочим днем в підземних умовах. (а.с. 6-7) Висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.01.2023 року № 63 було встановлено зв`язок захворювань [PERSON] з умовами його праці на шахті ім. Фрунзе на посадах підземного гірника та підземного прохідника, загальний стаж роботи у шкідливих умовах становить 22 роки 4 місяці, а саме: з 10.2000 року по 02.2022 рік. (а.с. 15-16) 01 березня 2023 року на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. В п. 17 вказаного акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок того, що працюючи на шахті ім. Фрунзе підземним прохідником з 30.05.2001 по 23.02.2022 [PERSON] виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання послужив профмаршрут, вказаний у медичному висновку № 63 від 12.01.2023 року: 11.10.2000-30.05.2001 підземний гірник шахта ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка». (а.с. 12-14) Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 127109 від 06.04.2023 року позивачу [PERSON] первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 30% вібраційна хвороба, 20 % радикулопатія та 20 % за ХОЗЛ з переоглядом 10.03.2024, та встановлено третю групу інвалідності з 27.03.2023 по 01.04.2024. ( а.с. 8). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.\~\~ Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі статями 23, 1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв`язку з\~\~ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2023 року. (а.с. 12-14) За таких обставин суд вбачає, що ПрАТ «Суха Балка» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями вібраційна хвороба, радикулопатія та ХОЗЛ . Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, які встановлені не безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача у шкідливих умовах на протязі 22 рока 4 місяці в шкідливих умовах праці, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 205 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2050,00 грн.

Outcome: partial