Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. На обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , який є їх батьком. 17 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. відкрито спадкову справу № 13/2020 після смерті батька та видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Вже після смерті батька його колишня дружина, відповідачка у справі, звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення про розірвання шлюбу, який було розірвано судом у 2013 році. Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року заочне рішення Дарницького районного суду від 14 лютого 2013 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року скасовано, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] закрито у зв`язку з смертю позивача. Батько розірвав шлюб з відповідачкою в 2013 році, з 2012 року вона не проживали разом, їй було добре відомо, що вона не є дружиною батька. Протягом багатьох років вона вчиняла свідомі дії, щоб потім вдавати видимість перебування у шлюбних відносинах з ним. За всі ці роки вона періодично навідувалась до батька, але не з метою надання допомоги хворій літній людині, а з метою знайти якісь документи, зробити фотографії, написати якусь заяву щоб потім вдати видимість перебування у шлюбних відносинах. Крім того, відповідачка приносила алкогольні напої, добре знаючи про стан його здоров`я. Кожного разу після її візитів батько перебував в тяжкому алкогольному отруєнні. Останні два з половиною роки свого життя їх батько за віком та за станом свого здоров`я перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. У першу чергу, він потребував допомоги жінки, яка змогла б йому готувати їжу, допомагати вийти на свіже повітря, помитися. Таку допомогу йому надав син [PERSON] . Згідно висновку експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи від 29 липня 2022 року Центру судово-медичних послуг «МІБІ-Лекс»: захворювання, які були наявні у [PERSON] вже на 2013 рік і в подальшому як кожні окремо, так і в сукупності, призводили до значного обмеження у виконанні фізичних навантажень, пересуванні, що виникають в повсякденному побуті (обмеження життєдіяльності), що проявлялося: порушенням самообслуговування (захворювання серцево-судинної системи та захворювання судин головного мозку) порушенням пересування (захворювання серцево-судинної системи, захворювання судин головного мозку/ захворювання опорно-рухового апарату, ендокринологічні захворювання). Посилаючись на те, що [PERSON] в силу стану здоров`я та віку перебував в безпорадному стані та потребував допомоги сторонніх осіб, в тому числі дружини, яка повинна була піклуватись про нього, а відповідач з батьком не проживала, не вела спільне господарство та, не опікувалася ним, та не доглядала його, просили задовольнити позов та усунути [PERSON] від спадкування. Ухвалою суду Дарницького районного суду м. Києва від 5 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 21 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених вимог з тих підстав, що у її чоловіка були складні відносини з дітьми від його попередніх шлюбів, її чоловік прожив непросте життя, мав складний характер, але у літньому віці хотів знайти порозуміння та поновити родинні відносини із синами та онуками. Вона не втручалась у відносини між батьком і синами та розуміла згадані складнощі, однак постійно стикалась і стикаюсь із необгрунтованою агресією та постійним надокучанням [PERSON] , що тероризує її та її родину численними повідомленнями та дзвінками, а також завдав їй тілесних ушкоджень та вчинив психологічне насильство. 13 жовтня 2021 року на станції метро Хрещатик, що зафіксовано камерами спостереження та підтверджується фактом звернення до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві 13 жовтня 2021 року за № 67046 та фактом відкриттям кримінального провадження за вказаною заявою. Її чоловік матеріально допомагав синам і онукам, а сини зловживали почуттями батька, втручались у їх сімейні відносини та наполегливо рекомендували батькові розірвати із нею шлюб, а їй проживати і планувати своє життя самостійно. Чоловік говорив їй, що зробив велику помилку у тому, що занадто довірився молодшому сину та надав йому доступ до певної інформації. Син пересварив її чоловіка з ріднею, друзями, знайомими, медперсоналом, лікарями, а її оголосив ворогом сім`ї та вимагав її з чоловіком розлучення, погрожуючи, що якщо вона не розірве шлюб з його батьком, її чоловіком, то матиме ворога у його особі, про що свідчать: її звернення від 27 травня 2012 року до прокуратури Дарницького району м. Києва. Зазначала, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані, оскільки 31 травня 2012 року вони з чоловіком були присутні разом на святкуванні 90-річчя заснування загальнонаціонального юридичного журналу «Право України», 22 травня 2013 року вони були разом присутні у Верховній Раді України на парламентських слуханнях, 14 серпня 2014 року [PERSON] включений до складу громадської науково-консультативної ради Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, відповідно до Указу Президента України від 31 березня 2015 року № 190/2015 [PERSON] був включений до складу Конституційної Комісії. Судження про безпорадний стан [PERSON] спростовуються із здійсненням ним значних правочинів на користь одного із відповідачів, її чоловік подарував свою частку квартири по [ADDRESS] [PERSON] та його дієздатність була підтверджена нотаріусом. Вони з чоловіком підтримували шлюбні відносини, разом перебували на лікуванні та відпочинку. [PERSON] був суддею Конституційного Суду України у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, у 2018 році оплатив навчання онука у розмірі близько 300 000 грн у Швейцарії, отримавши підтвердження законності вказаних коштів у Пенсійному фонді України, враховуючи жорсткі правила фінансового моніторингу, та здійснив оплату самостійно. Посилаючись на вказані обставини та те, що висновок експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи», який надано позивачами, не містить даних про те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та не містить виписної рекомендації до постійного догляду, просила відмовити задоволенні позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 листопада 2023 року витребувано від Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» належним чином завірену виписку з амбулаторної картки за період з 2013 року по 12 серпня 2020 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; інформацію про виклики швидкої допомоги за адресою: [ADDRESS] за період з 2013 року по 12 серпня 2020 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 4 листопада 2023 року до суду від позивачів надійшла відповідь на відзив в якому просили задовольнити вимоги із підстав зазначених у позові, зазначили, що скасувавши рішення про розірвання шлюбу, відповідач не надає доказів, що вона проживала із батьком та надавала йому необхідну допомогу, яку він потребував за віком та станом свого здоров`я. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2023 року за клопотання представника позивача витребувано від Державного закладу "Поліклініка № 2" Державного управління справами належним чином завірену виписку з амбулаторної картки за період з 2013 року по 12 серпня 2020 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; інформацію про виклики швидкої допомоги за адресою: [ADDRESS] за період з 2013 року по 12 серпня 2020 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 лютого 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко Валентини Онисімівни (м. Київ, вул. Золотоворітська, буд. 2) належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрита 17 вересня 2020 року за № 13/2020 (номер у спадковому реєстрі 66273985). 9 березня 2023 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. надійшла спадкова справа. 13 березня 2023 року до суду із державного закладу "Поліклініка № 2" Державного управління справами надійшла виписка із амбулаторної картки [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 12 квітня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивачів про визнання обов`язковою явкою відповідача у судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 28 квітня 2023 року. 28 квітня 2023 року у судове засідання з`явилися позивач [PERSON] та представник позивачів[PERSON] , позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, із підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 25 квітня 2023 року до суду надійшла заява в якій вона просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги заперечує у повному обсязі, у позові просила відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вислухавши покази свідків, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 206 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст.81 ЦПК України). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилаються, як на підставу усунення відповідача від права на спадкування, на наявність обставин, визначених у ч. 3 ст. 1224 ЦК України, а саме мотивує тим, що відповідач, як дружина спадкодавця, проживала окремо від батька, життям та здоров`ям батька не цікавилась, будучи обізнаною про стан здоров`я батька, який перебував у важкому безпорадному стані тривалий час, не виконувала своїх обов`язків, передбачених СК України, не допомогу, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 серпня 2020 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с. 11 т. 1). Позивач [PERSON] , [INFO] , є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Головного районного управління юстиції в м. Києві 12 жовтня 1966 року (а.с. 6 т. 1). Позивач [PERSON] , [INFO] , є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві 21 серпня 1984 року (а.с. 7 т. 1). 20 вересня 2011 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, та відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 93 т. 1). Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року у справі № 2602/2827/12 позов [PERSON] задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1352, розірвано (а.с. 182 т. 1). Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду 16 червня 2021 року у справі № 2602/2827/12 (провадження № 61-5888св21) заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу закрито. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] , та відноситься до спадкоємців першої черги. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. заведено спадкову справу за № 13/2020 (номер у спадковому реєстрі 66273985) (а.с. 37-137 т. 2). За приписами ст. 1217 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України). Частина перша ст. 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів спадкової справи № 13/2020 позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 39, 50, 56 т. 2). Приписами ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові як на підставу його пред`явлення, передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині. А також на осіб, на користь яких зроблено відповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. У своїй постанові від 26 квітня 2021 року у справі № 569/12523/16-ц Верховний Суд зазначив, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Безпорадний стан - це стан особи при якому в зв`язку з літнім віком, тяжким захворюванням або каліцтвом особою не може фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та турботи. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 209/4512/14-ц). Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 8 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/5083/16-ц. З медичної документації, наданої позивачами, зокрема виписних епікризів із медичної картки стаціонарного хворого із клінічної лікарні "Феофанія" ДУС, та отриманої на запит суду виписки із амбулаторної картки вбачається, що [PERSON] мав багато діагнозів, зокрема: цукровий діабет 2 типу, компенсований стеноз вихідного отвору шлунку, стеатогепатоз, остеоартроз, поліостеоартроз, церебральний стенозуючий атеросклероз, атеросклеротичний кардіосклероз, поліостеоартроз. Згідно висновку експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи від 29 липня 2022 року Центру судово-медичних послуг «МІБІ-Лекс», у [PERSON] були наявні численні захворювання ендокринної, серцево-судинної, опорно-рухової, нервової систем організму, зокрема: цукровий діабет 2 тип інсулінозалежний, стадія декомпенсації, діабетична ангіопатія, поліневропатія; поліоостеоартроз з переважним враженням великих суглобів II ст.; гіпертонічна хвороба III ст., високий ризик, ішемічна хвороба серця: стенокардія напруги III ФК, дифузний кардіосклероз CH II А ст.; дисциркуляторна та дисметаболічна енцефалопатія III ст. з лівобічною та правобічною пірамідною недостатністю на фоні неодноразового (2013, 2014, 2016 рік) перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, що потребувало госпіталізації та стаціонарного лікування; тривожний синдром на тлі соматичної патології; компресійний перелом хребців поперекового відділу та краю 12-го ребра (квітень 2016 року); синдром залежності від алкоголю (2017 рік), що потребувало стаціонарного лікування.Таким чином, захворювання, які були наявні у [PERSON] вже на 2013 рік і в подальшому як кожне окремо, так і в сукупності, призводили до значного обмеження в виконанні фізичних навантажень, пересуванні, що виникають в повсякденному побуті (обмеження життєдіяльності), що проявлялося: порушенням самообслуговування (захворювання серцево-судинної системи та захворювання судин головного мозку); порушенням пересування (захворювання серцево-судинної системи, захворювання судин головного мозку, захворювання опорно-рухового апарату, ендокринологічні захворювання); і тому постійно існувала необхідність у стороннього догляді (сторонній допомозі) при їх виконанні. Як встановлено при розгляді справи, [PERSON] при житті, дійсно, мав ряд захворювань, що підтверджується відповідними медичними документами. Надані позивачами письмові докази жодним чином не підтверджують факт перебування [PERSON] у важкому стані, що свідчило б про безпорадність такого стану, а також той факт, що останній потребував сторонньої допомоги через безпорадний стан як того вимагають положення ст. 1224 ЦК України. У наданому представником позивачів висновку експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи від 29 липня 2022 року Центру судово-медичних послуг «МІБІ-Лекс», який зроблений на підставі виписних епікризів, вказано лише про те, що постійно існувала необхідність в сторонньому догляді у [PERSON] , проте висновок про його безпорадний стан відсутній. Зі змісту самих виписних епікризів стаціонарного хворого, які були підписані лікарями клінічної лікарні "Феофанія" ДУС, не йде мова про те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Також слід зазначити, що жоден з наданих суду медичних документів не містить лікарського висновку про стан здоров`я [PERSON] , відповідно до якого він потребував стороннього допомоги, у зв`язку з перебуванням у безпорадному стані. Крім того, у висновку експертів, які зроблені на замовлення представника позивачів, відсутні відомості про попередження (обізнаність) їх про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом. Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Відповідне положення міститься у п. 29 постанови Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18. Свідки, які були допитані за клопотанням позивачів, дали наступні пояснення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що працювала майже два роки у [PERSON] як домогосподарка, допомагала йому вести господарство, тому що він був людиною похилого віку. Сам він не міг справлятися особисто, здоров`я в нього було дуже слабке, крім того він любив вживати алкогольні напої та під час цих станів себе не контролював. Пояснила, що [PERSON] був у безпорадному стані, тому що вона у нього знаходилась практично цілодобово, купувала йому ліки, готувала, прала, допомагала помитись. Бачила [PERSON] з [PERSON] як вони ще були одружені, коли вони прогулювались на Шовковичній . Син [PERSON] постійно був у батька, жив з батьком, мав там кімнату. Пояснила, що колишня дружина [PERSON] , із [PERSON] не проживали разом, [PERSON] вибирала момент, коли вдома немає домогосподарки, в основному приходила ввечері та на вихідні, купувала йому спиртні напої, знала в якому стані перебуває [PERSON] , ніякої матеріальної допомоги не надавала, навпаки вона у нього сама гроші брала. [PERSON] не потребував матеріальної допомоги, він був забезпеченою людиною. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] , та за його проханням приходила до його батька [PERSON] перевіряти як його справи, як він себе почуває. Вважає, що [PERSON] перебував в безпорадному стані у нього були хворі ноги, потребував сторонньої фізичної допомоги, яку йому надавала домогосподарка [PERSON] , яка готувала, прибирала в квартирі, мила його. [PERSON] був при здоровому глузді. Із сином [PERSON] познайомилась вже коли займалась похованням, раніше в квартирі його не бачила, з [PERSON] вона не знайома, в квартирі не бачила інших жінок окрім [PERSON] . Зазначила, що на прохання [PERSON] займалася похованням [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що підтримувала [PERSON] , за його проханням допомагала йому, купувала продукти. [PERSON] хворів на цукровий діабет, потребував сторонньої фізичної допомоги, матеріальної допомоги не потребував. Пояснила, що з відповідачем [PERSON] знайома, пару раз бачила її у квартирі у [PERSON] , коли вона приносила листи та запитувала як він себе почуває, разом вони останні 3-4 роки не проживали, [PERSON] знала в якому стані перебуває [PERSON] . Вона знайома з [PERSON] та його дружиною, який просив не покидати батька, навідуватись, допомагати, якщо потрібно. Свідок [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] . Він допомагав матері доглядати за [PERSON] . Вважає, що [PERSON] перебував в безпорадному стані, фізично потребував сторонньої допомоги, хворів на цукровий діабет, зі шлунком мав проблеми, хоча значення своїх дій усвідомлював. Свідок [PERSON] пояснив, що сина [PERSON] він бачив три рази за весь час. Більше з [PERSON] ніхто не проживав. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] помер у віці 81 рік, мав низку хронічних захворювань, отримував пенсію за віком, матеріальної допомоги не потребував, останні роки свого життя потребував сторонньої фізичної допомоги, яку йому надавали домогосподарки. При цьому, лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він вважав, що шлюб його батька із [PERSON] був побудований на обмані, відповідач є ворогом сім`ї, оскільки вона по суті намагалась вбити батька, рік вони жили разом, вона давала йому спиртні напої, знаючи що в нього є схильність до них, не слідкувала за ним, в будинку не прибирала, по суті лише проживала там. Десь рік він за цим спостерігав, в якийсь момент відповідач почала не ночувати дома і йому прийшлось звернутись до друзів батька, щоб якось на батька вплинути, батько почав трохи усвідомлювати ситуацію, що за особа знаходиться із ним. Батько був розлючений, вигнав її з квартири. Після того, як він її вигнав, її речей в принципі не було в їх квартирі, вона там не жила, однак інколи приходила для зустрічей із батьком, приїжджала вночі коли нікого не було, і знаючи, що в нього є алкогольна залежність, приносила йому спиртні напої, він не допускав її до квартири батька, вважаючи, що вона завдасть йому шкоди. При встановленні обставин щодо умисного ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, суд враховує лист звернення, відповідача [PERSON] направлений директору ДНУ "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини" ДУС Дячуку Д.Д. від 16 лютого 2018 року про надання необхідної медичної допомоги її чоловікові [PERSON] в клінічній лікарні "Феофанія", в якому йде мова як і про необхідність надання допомоги її чоловікові, так і складні стосунки із сином від другого шлюбу [PERSON] , як сам одноосібно приймає рішення про те з ким [PERSON] спілкуватись, які приймати ліки та коли звертатись за допомогою (а.с. 100 т. 1). Разом з тим, в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив обставину про те, що 13 жовтня 2021 року він дійсно, добре знаючи дорогу додому відповідача [PERSON] , біля станції метро Хрещатик завдав їй легкого удару по сідниці, з метою її спровокувати, що свідчить про те, що між сином від другого шлюбу та відповідачкою існують складні відносини, взаємні образи та невирішені питання щодо спадщини. У позовній заяві позивачі зазначають про те, [PERSON] періодично навідувалась до батька, коли їх не було, але не метою надати допомогу хворій людині, а з метою принести йому спиртні напої та завдати шкоди його здоров`ю. Вказані обставини свідчать про те, що позивачі свідомо намагались перешкодити спілкуванню їх батька із відповідачкою, чинили їй перешкоди у цьому посилаючись на те, що відповідач могла зашкодити здоров`ю батька, принести йому алкогольні напої. Вказані обставини свідчать про складні сімейні відносини між сторонами дітьми від попередніх шлюбів та дружиною спадкодавця. Як встановлено судом, ні позивачами ні відповідачкою не здійснювався сторонній догляд за спадкодавцем. Позивачі в силу закону мали надавати необхідний догляд своєму літньому батькові та при необхідності здійснювати за ним догляд. Про те, у [PERSON] працювали домогосподарки, які допомагали по господарству та здійснювали певний догляд за [PERSON] , який мав ряд хронічних захворювань. [PERSON] матеріальної допомоги не потребував, допомогу по домогосподарсту отримував від осіб, які в нього працювали . Представник позивача та позивач [PERSON] просили суд при розгляді справи врахувати розлучний лист батька до Київської метрополії Української православної церкви, зі змісту якого вбачається, ставлення їх батька до відповідача та факт непроживання батька із відповідачем. Разом з тим, суд не бере вказаний лист до уваги, оскільки у справі про усунення від права на спадкування встановлюються не обставини спільного чи окремого проживання подружжя, а питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу та перебування спадкодавця у безпорадному стані. При цьому відповідно до частини п`ятої ст. 1224 ЦК України має значення сукупність цих обставин. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Доказів того, що спадкодавець додатково потребував допомоги та просив про неї у відповідача також те, що відповідач, мала змогу надати допомогу, умисно ухилялась від її надання, матеріали справи не містять. Разом з тим, рішення суду про розірвання шлюбу скасовано Верховним Судом, набрало законної сили, є остаточним, та має для цієї справи преюдиційне значення. Отже, судом не встановлено обставин, які б надавали суду підстави для задоволення позову про усунення спадкоємця першої черги дружини спадкодавця від права на спадкування. Доводи позивачів про наявність підстав для задоволення позову є надуманими, не дають суду підстав для задоволення для застосування такого крайнього заходу з урахуванням, зокрема їх поведінки, які не заперечують тих обставин що не хотіли допускати до батька, оскільки вважали що відповідач завдасть йому шкоди, хоча дружина приймала міри для лікування, зверталась з проханням до лікарів, де він перебував на обліку та міг отримати у лікарні Державного управління справами відповідне лікування та догляд. Частина 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як було зазначено у рішенні вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного Кодексу України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було. Проаналізувавши вказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом, а тому суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір суд залишає за рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed