Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що її онука [PERSON] , [INFO] , має дочку [PERSON] , [INFO] , яка є її (позивача) правнучкою. [PERSON] , яка є її онукою, належним чином не піклується про свою дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не спілкується з нею, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Все це створює умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач постійно змінює адресу проживання, проживаючи у друзів та знайомих, або в тимчасово орендованих квартирах, без постійного місця проживання. Остання ніколи не працювала і не має додаткових фінансових джерел для утримання дитини. Притягувалася до кримінальної відповідальності та має судимість за незаконне зберігання наркотичних засобів. В червні 2020 року відповідач залишила дитину саму на вулиці, яку потім доставили по відділу поліції у Голосіївському районі. Дитина була хвора та не доглянута, після чого [PERSON] залишилася проживати разом з нею. В даний час дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Всі питання щодо виховання дівчинки вирішуються нею самостійно без участі відповідача. Позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; судові витрати покласти на відповідача. 22 лютого 2022 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 46). В підготовче засідання сторони не прибули. Представник позивача адвокат Зайцев І.Ю. подав до суду заяву, в якій просить закрити підготовче засідання та справу розглядати без його участі (а.с. 71). Відповідач про причини неявки не повідомила, правом подачі відзиву на позов не скористалася, з будь якими клопотаннями до суду не зверталася. Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі (а.с. 65). Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація подала до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 11 серпня 2022 року за № 100-5829 (а.с. 66-69). 19 вересня 2022 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є бабою відповідача [PERSON] (а.с. 8, 9, 13). [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.18, 19). Відомості про батька дитини вказані відповідно до ст. 135 СК України за вказівкою матері, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 19). З копій повідомлень Голосіївського районного в м. Києві Центру соціальних служб № 100/09/10-785 від 26 липня 2021 року (а.с. 27-28), № 100/09/10-1124 від 13 жовтня 2021 року (а.с. 36), повідомлення Голосіївського районного відділу у м. Києві та Київській області Філії ДУ «Центр пробації» ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України № 32/10/4487-4 від 5 жовтня 2021 року (а.с. 34), повідомлення Дарницького УП ГУНП у м. Києві № 21565/125/48/03-2021 від 7 жовтня 2021 року (а.с. 35) судом встановлено, що відповідач, притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, вживає наркотичні речовини. На пропозицію пройти лікування від залежності та подальшої реабілітації в реабілітаційному центрі погодилася, проте на зустріч в домовлений час не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідала. Перебувала у громадській організації «Центр духовної та соціально-психологічної реабілітації «Перемога», який залишила достроково (а.с. 32). Не бажає повідомляти близьких родичів про своє місцепроживання. З висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вих. № 100-5829 від 11.08.2022 (а.с. 66-69), копій акту оцінки потреб сім`ї та висновку оцінки потреб сім`ї від 26.07.2021 (а.с. 21-23) вбачається, що дитина проживає з в сім`ї позивача, якою створені належні умови для проживання та розвитку дитини, в якої є іграшки та розвиваючі ігри. З матір`ю дитини, [PERSON] , неодноразово проводилася профілактична бесіда щодо відповідального батьківства та належного виконання батьківських обов`язків, щодо проходження лікування від наркотичної залежності в реабілітаційному центрі, однак позивного результату отримано не було, вона знову зникала, змінюючи місце проживання. За період перебування дитини у позивача, відповідач до дочки не з`являлася та не цікавилася її життям, не бачила її з серпня 2020 року. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , позивач стверджує, що з серпня 2020 року відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини та не приймає участі у її вихованні і житті. Наразі, судом встановлено, що відповідач жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що є грубим порушенням вимог статті 150 СК України. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідач тривалий період часу не спілкується з дочкою, відповідно позбавлення її батьківських прав не завдасть дитині ніякої моральної шкоди, оскільки зв`язок між ними вже давно втрачено. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved