Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Санамян О.О. звернулась до суду із позовом до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю та просить: - встановити юридичний факт, а саме факт постійного поживання [PERSON] та [PERSON] не менше 5 років до часу відкриття спадщини, а саме з червня 2014 року по день відкриття спадщини [INFO] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з весни 2014 року позивач та [PERSON] почали проживати разом. За час проживання разом обидва працювали, купували речі, побутову техніку в квартиру. Враховуючи те, що останні півтора-два роки стан здоров`я [PERSON] потребував контролю. Питання реєстрації шлюбу підіймалось, але не було таким необхідним, що співмешканці планували зареєструвати шлюб пізніше, коли [PERSON] більш менш почне почувати себе краще, що можно була спокійно зайнятись цим питанням. Однак [INFO] [PERSON] помер. Вона є єдиним спадкоємцем на майно покійного, однак через те, що вони офіційно шлюб не зареєстрували, то вона змушена звертатися в суд із позовом про встановлення факту спільного проживання як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.08.2022 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Святошинська районна в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В судове засідання представник відповідача Київської міської ради не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (ч.2 ст. 74 СК України). Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з весни 2014 року проживали у фактичних шлюбних відносинах. Згідно акта №31 про фактичне проживання особи від 23.02.2022 року вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] , що нижче підписалися, підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом в квартирі [ADDRESS] приблизно з літа 2016 року, вели сумісне господарство, перебували у фактичних шлюбних відносинах (а.с. 24). Відповідно до акта про фактичне місце проживання від 04.07.2022 року вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] , що нижче підписалися, підтверджують те, що [PERSON] постіно проживав в квартирі [ADDRESS] . Приблизно з червня 2014 року в квартирі почала проживати співмешканка [PERSON] - [PERSON] . Останні разом проживали в квартирі [ADDRESS] , вели сумісне господарство. В літку 2016 року у зв`язку із обміном квартири, [PERSON] та його співмешканка [PERSON] переїхали з зазначеної квартири (а.с. 15). 09.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни квартир, відповідно до якого сторони міняють належне їм майно, а саме [PERSON] передав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , в обмін на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-11). На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач надала декларацію підписаною [PERSON] з сімейним лікарем [PERSON] №0001-2ХР2-5НА0, згідно якої довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання ексренного випадку з пацієнтом зазначена [PERSON] (а.с. 21-22). Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово викликала екстренну медичну допомогу за адресою: [ADDRESS] щодо поганого самопочуття [PERSON] , що підтверджується відповідю КНП «Центр ЕМД та МК» від 28.03.2023 року [NUMBER]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.02.2022 року (а.с. 51). Згідно відповіді Святошинської окружної прокуратури міста Києва від 15.02.2022 року №1011 вбачається, що Святошинська окружна прокуратура м. Києва не заперечує проти видачі та кремації тіла [PERSON] цивільній дружині [PERSON] (а.с. 56). Як вбачається з договору-замовлення №9.174524К на організацію та проведення поховання від 16.02.2022 року замовником поховання [PERSON] є [PERSON] (а.с. 55). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. З матеріалів спадкової справи №2/2022 заведеної приватним нотаріусом КМНО Чекіда О.А. вбачається, що [PERSON] подала заяву 08.08.2022 року про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] . Інших спадкоємців за законом та заповітом немає. (а.с. 96-104). Факт спільного проживання як подружжя позивача та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили свідки. Зокрема свідок [PERSON] суду повідомив, що знайомий з позивачем та її чоловіком [PERSON] , з 2015 року та зазначив, що це була сімейна пара. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача та [PERSON] проживали як чоловік та дружина, разом вели спільне господарство та збирались одружитись. Аналогічні пояснення надали суду свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи докази в їх сукупності, надані позивачкою на підтвердження своїх доводів та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю останньої з померлим [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.3, 4, 321 СК України, керуючи ст.ст.263-265 ЦПК України,

Outcome: approved