Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі - відповідач, ТОВ «ФІНФОРС»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Колейчик В.В.), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301, згідно якого з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» стягнуто заборгованість у розмірі 12 534,00 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача 5 934,49 грн., які були стягненні за виконавчим написом № 7301 від 15.04.2020 року, вчиненим Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 7301, згідно якого з неї на користь відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 12 534,00 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а саме, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано оригіналу нотаріально посвідченої угоди, виписки з рахунку боржника та нотаріус не пересвідчився у наявності безспірної заборгованості. У подальшому ТОВ «ФІНФОРС» звернулося до Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису та постановою Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 22.06.2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до листа Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 14.10.2022 року в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з позивача на користь відповідача стягнуто грошові кошти у розмірі 5 934,49 грн. за оспорюваним виконавчим написом від 15.04.2020 року № 7301, вчиненим Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. Враховуючи те, що позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301 таким, що не підлягає виконанню, то грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.05.2023 року. 17.05.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання 18.05.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 17.05.2023 року просила розглядати справу за її відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 28.05.2017 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (далі - ТОВ «СС ЛОУН», Позикодавець) укладено договір позики № 52353-А (далі - Договір), відповідно до умов якого Позикодавець надає Позичальнику у позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику та проценти за користування позикою у відповідності до умов Договору в національній грошовій одиниці України - гривні в сумі та строк (а. с. 7 - 10). Відповідно до п. п. 1.1.1. Договору, сума позики становить 6 000,00 грн. Як визначено у п. п. 1.1.2. - 1.1.4. Договору, плата за користування позикою у вигляді процентів складає 1,33% в день. Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику наперед за 5 календарних днів, з шостого і наступного дня - щоденно, до дня, зазначеного в п. п. 1.1.4. Договору. Строк повернення позики (термін платежу) - 26.06.2017 року. Згідно п. п. 1.2. Договору, позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. п. 1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). Відповідно до п. п. 2.1. Договору, строк дії Договору - до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором. Згідно п. п. 3.1.1. Договору, Позикодавець має право вимагати від Позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених Договором. Як визначено у п. п. 4.1. Договору, Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інших зобов`язання, передбачені Договором, не пізніше 26.06.2017 року. 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 7301, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором від 28.05.2017 року № 52353-А, укладеним між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН», за період часу з 26.04.2018 року до 11.03.2020 року у розмірі 12 534,00 грн., яка складається з: 6 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 394,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 4 140,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями (а. с. 11). Постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 22.06.2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301 (а. с. 14 - 15). Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14. В свою чергу, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (в редакції на момент вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Таким чином, з 26.11.2014 року по 22.02.2017 року нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями на підставі наданого кредитором оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Наданий нотаріусу договір позики від 28.05.2017 року № 52353-А вчинений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, а отже не є тим договором, за яким стягнення заборгованості може бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Також суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалося. Так, належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566. Розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Натомість, доказів надання приватному нотаріусу належним чином оформленої засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості до матеріалів справи не долучено. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за договором позики від 28.05.2017 року № 52353-А та одержання її боржником. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 12 534,00 грн. таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині повернення грошових коштів, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису від 15.04.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301, суд зазначає наступне. Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 викладено висновок про те, що правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Відповідно до листа Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 14.10.2022 року в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» стягнуто грошові кошти у розмірі 5 934,49 грн. за оспорюваним виконавчим написом від 15.04.2020 року № 7301, вчиненим Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. (а. с. 13). Ураховуючи те, що правова підстава для стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості відпала у зв`язку із визнанням виконавчого напису, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301, таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що стягнення з позивача грошових коштів було безпідставним. Отже, позовна вимога [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 5 934,49 грн., стягнутих в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] за виконавчим написом від 15.04.2020 року № 7301, вчиненим Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2 147,20 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2818995961.1 від 16.01.2023 року на суму 1 073,60 грн. та № 0.0.2818995491.1 від 16.01.2023 року на суму 1 073,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача, оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 3 147,20 грн. та складаються з: 2 147,20 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 1 000,00 грн. - витрати на правову допомогу. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем додано до позовної заяви: копію договору про надання правової допомоги від 17.09.2022 року, укладеного між адвокатом Посилкіним О.І. (далі - Захисник) та [PERSON] (далі - Замовник); копію акту виконаних робіт від 19.11.2022 року, відповідно до якого загальна вартість наданих робіт (послуг) становить 1 000,000 грн.; копію квитанції № МА1Х-911Т-265Н-3ТСХ від 19.11.2022 року на суму 1 000,00 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 19.11.2022 року до договору про надання правової допомоги від 17.09.2022 року Захисник надав, а Замовник прийняв правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 17.09.2022 року, що полягала у підготовці позовної заяви про визнання виконавчого напису, вчиненого 15.04.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 7301 таким, що не підлягає виконанню. Загальна вартість наданих послуг складає 1 000,00 грн. Сторони не мають жодних претензій майнового чи іншого характеру щодо якості та обсягу наданих послуг та розміру здійснених витрат. Вказаний розрахунок відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Доказів на підтвердження понесення інших витрат позивачем не надано. Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: partial