Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

25 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1290872,00 грн яка складається з суми основного зобов`язання та процентів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що він надав відповідачеві в борг грошові кошти в розмірі 678\~800,00 грн. Кошти отримані відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Отримання грошових коштів підтверджується розписками складеними відповідачем. 23 січня 2019 року відповідачеві була надіслана вимога про повернення грошових коштів та процентів. Після сплину тридцяти денного терміну, а отже з 23.02.2019 відповідач вважається таким, що порушив зобов`язання повернути борг. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Процесуальні дії та заяви подані та вчинені рамках справи. Ухвалою судді від 07 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2021 року для розгляду справи визначений головуючий суддя Цитульський В.І. за розпорядженням в.о. керівника апарату про повторний автоматизований розподіл від 01.03.2021 №110. Ухвалою судді від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року витребувано у позивача оригінали розписок. Ухвалою суду від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти частинами в загальному розмірі 570\~800 грн., що підтверджується оригіналами розписок від 07.03.2012 р. на суму 100 000 грн.; від 15.03.2012 р. на суму - 60 000 грн.; від 24.10.2012 р. на суму 180 000 грн.; від 17.12.2012 р. на суму 100 000 грн.; від 25.04.2013 р. на суму 12 000 грн., від 02.09.2013 р. на суму 118 800 грн. 23 січня 2019 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу про повернення коштів за розписками, за якою просив повернути позику в сумі 678\~800 грн. та нарахованих процентів в розмірі 612\~072,45 грн. протягом тридцяти днів від дня отримання вимоги. [PERSON] грошові кошти не повернув, тому позиач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. Норми права застосовані судом. Відповідно до статей12,81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.1046ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України\~визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Відповідно до\~статті\~625\~Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Мотиви та висновок суду. Як встановлено судом, позивач надав відповідачу грошові кошти на загальну суму 570\~800 грн. Факт отримання коштів в борг\~підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення\~(26 квітня 2022 року Верховний суд в рамках справи № 753/1349/20 (провадження № 61-14052св21)). Досліджуючи розписки надані позивачем, слід зазначити, що розписки від 15.03.2012, 17.12.2012, 25.04.2013, 02.09.2013 не містять в собі обов`язку повернення грошових коштів, а також цільової визначеності, що такі кошти отримані на потреби відповідача. Так з розписок від 17.12.2012, 25.04.2013, 02.09.2013 вбачається, що гроші отримані на виконання певних послуг, як закупівля ялинки, оплату місць ялинки, встановлення кіоска. Разом з тим, позивач не надав доказів не виконання відповідачем зазначених послуг, а отже в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Лише у розписці від 24 жовтня 2012 року [PERSON] зобов`язався повернути отримані грошові кошти 180\~000 грн. 19 листопада 2012 року. Оскільки в розписці не узгоджений розмір процентів, суд керується положеннями ст. 625 ЦК України та розраховує суму 3% річних на суму заборгованості, що складає 36\~837,06 грн. У зв`язку з наведеним вище,\~з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за борговою розпискою від 24.10.2012 в сумі 216\~837,06 грн. з яких 180\~000 грн.- сума боргу, 36\~837,06 грн. - 3% річних від суми боргу за період з 30.11.2012 по 25.09.2019. У відповідності до ст.\~141 ЦПК України\~з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 1613 грн. 42коп., який сплачено позивачем при подачі позову. Разом з тим враховуючи, що позивачем не в повній мірі сплачено судовий збір при зверненні з позовом, зокрема підлягав сплаті судовий збір в розмірі 9605 грн., позивачем сплачено 2966 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1613,42 грн., здійснивши підрахунок розміру судового збору, що підлягає сплаті, з позивача слід стягнути на користь держави судовий збір що становить 5025,58 грн. (9605 грн. -2966 грн. -1613,42 грн. = 5025,58 грн)

Outcome: approved