Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

[PERSON] (прізвище при народженні « [PERSON] », на день розгляду справи змінила прізвище на « [PERSON] ») в 2013 році звернувся до суду із позовом, у якому просить: - зобов`язати [PERSON] демонтувати за власний рахунок незаконні прибудови розміром 6.05 м. на 3.8 м., 1.58 м. на 2.97 м. та 1.58 м. на 1.6 м., які зазначено в технічному паспорті домоволодіння за адресою: [ADDRESS] з відповідними позиціями 2-5, 2-3, 2-4; - зобов`язати [PERSON] демонтувати за власний рахунок вигрібну яму біля домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; - провести поділ в натурі земельної ділянки. У 2014 році [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом у якому просить зобов`язати [PERSON] привести земельну ділянку загального користування на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у попередній стан шляхом: - демонтажу вольєру для собаки; - прибрати собачу будку від вікон житлової кімнати; - демонтажу самовільно встановлено хвіртки; - демонтажу та тампонування зливної ями та огорожі біля неї; - забрати складовані під стіною будинку меблі; - перенести цегляний стовп, що знаходиться навколо опори вхідної хвіртки, позначений на плані земельної ділянки у технічному паспорті під номером 4. Ухвалою суду від 17.03.2021 позовну заяву повернуто. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.08.2021 ухвалу суду від 17.03.2021 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17.09.2021 ухвалу від 17.03.2021 та постанову від 05.08.2021 скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 11.05.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 06.03.2023 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності 2/3 частини [PERSON] , 1/3 частина [PERSON] . Рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 22.08.1985 визначено користування земельною ділянкою, земельну ділянку площею 242 кв.м. залишено у спільному користуванні, їй надано земельну ділянку площею 128 кв.м., [PERSON] 64 кв.м. [PERSON] , без дозволу [PERSON] здійснила добудову до спільного будинку, вигрібну яму із порушеннями санітарних норм, зруйнувала водозабірну колонку. Оскільки [PERSON] добровільно не усуває порушення [PERSON] змушена звернутися до суду. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] покликається на наступне: [PERSON] , без згоди [PERSON] , порушуючи права останньої, за адресою: [ADDRESS] влаштувала: вольєру для собаки та собачу будку; хвіртку; зливної ями із огорожею; цегляний стовп. Також [PERSON] складує меблі під стіною будинку. Оскільки остання добровільно порушення не усуває, [PERSON] звернулася до суду. У відзиві [PERSON] вказує, що прибудова здійснена за згодою виконавчого комітету місцевої ради, позивач не є власником землі, за нею зареєстровано право власності лише на 1/3 частину будинку, вигрібна яма не порушує її прав, земельну ділянку неможливо поділити, експерт вказав про неможливість поділити землю, проте із власної ініціативи визначив порядок користування нею, хоча такого питання на вирішення експерту не ставилось. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, надали пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Проти заводження зустрічного заперечили покликаючись на їх безпідставність. Представник відповідача, в судовому засіданні, вимоги позову заперечила, навела мотиви, аналогічні фабулі відзиву. Зустрічний позов просила задовільнити з підстав наведених у зустрічному позові. Дніпровська міська рада явки представника в судове засідання не забезпечила. Обставини, встановлені судом. Рішенням народного суду Бабушкінського району Дніпропетровської області від 11.05.1977 визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивач) право власності по 1/3 частині на будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 11.05.1979, співвласнику будинку [PERSON] виділено в натурі 1/3 частину, а також виділено інших 2/3 без вказівки в чию користь така виділяється. Після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку набула [PERSON] (позивач, свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.02.2004). Рішенням народного суду Бабушкінського району Дніпропетровської області від 22.08.1985 визначено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] : земельну ділянку площею 242 кв.м. залишено у спільному користуванні, [PERSON] виділено земельну ділянку площею 128 кв.м., [PERSON] 64 кв.м. Суд виходив із розміру часток у праві спільної часткової власності: [ADDRESS] та неможливості поділу земельної ділянки. [PERSON] долучено копії поверхових планів та технічних паспортів на будинок за адресою: [ADDRESS] , акти обстеження земельної ділянки Відділу комунального господарства Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради, відповіді Дніпропетровського міського управління ГУ Держсанепідемслужби у ДО від 20.12.2013, із яких вбачається здійснення [PERSON] прибудови до будинку, розбирання водорозбірної колонки, влаштування вигрібної ями з порушенням санітарних вимог. [PERSON] винесено припис від 13.06.2013 про демонтаж вигрібної ями. [PERSON] долучено акт обстеження домоволодіння, завірений Квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради згідно якого [PERSON] влаштувала вигрібну яму, кам`яний стовп, паркан. Рішенням Бабушкінського районного народного суду від 02.03.1984 закрито справу в частині позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення водоколонки. Згідно довідки ПП «Товариство Енергопромбуд», виданої [PERSON] , вибране місце для влаштування вигрібної ями я найбільш сприятливим і перенести в інше місце не видається можливим. Згідно висновку судової експертизи, визначити варіанти розподілу земельної ділянки не можливо. Разом із тим, експертом наведено варіанти визначення порядку користування зомельною ділянкою. При зверненні до суду [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 229,41 грн. Також позивачем долучено докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, топографо-геодезичних робіт. При зверненні до суду [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18). За висновками наведеними у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 Велика Палата Верховного Суд, звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. За приписами ч.1 ст.79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За приписами ст.125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом із тим рішення Конституційного Суду№ 5-рп/2005\~від 22.09.2005 містить висновки за якими речові права на земельні ділянки, надані до введення в дію Земельного кодексу України зберігаються. У відповідності до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.11.2021 у справі №947/30277/19 (провадження №61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022 у справі №697/2434/16-ц (провадження N61-22890св19) зазначено, що: «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки». У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Право власності по 1/3 частині будинку було визнано за сторонами спору на підставі рішення суду від 11.05.1977, а в подальшому позивач додатково успадкувала ще 1/3 частину. Відтак суд погоджується із доводами позивача про належність їй права власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] . Доводи відповідача про те, що право власності на 1/3 частину будинку на підставі рішення суду від 11.05.1977 не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не спростовують наведеного висновку. Щодо поділу в натурі земельної ділянки [ADDRESS] , то сторонами не надано документів на підтвердження речових прав сторін чи їх правонаступників на таку землю. Разом із тим рішенні народного суду Бабушкінського району Дніпропетровської області від 22.08.1985 визначено порядок користування земельною ділянкою та вказано про право користування нею. Така обставина не спростована в межах цього розгляду, зокрема й Дніпровською міською радою. Разом із тим, як у рішенні суду від 22.08.1985, так і у висновку судової експертизи, вказано про неможливість поділу земельної ділянки в натурі. З огляду на наведене позовні вимоги про поділ земельної ділянки не підлягає до задоволення. Суд звертає увагу про те, що позивачем не наводились мотиви необхідності зміни порядку користування земельною ділянкою, визначеного рішенням суду 1985 року та не заявлялося відповідних позовних вимог. Щодо вимог обох позовів про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою суд зазначає наступне. Як позивачем так і відповідачем надано докази влаштування вказаних у позовах будівель та споруд. Доказів надання один-одному згоди на таке влаштування не надано. При цьому, позивачем доведено, що вигрібна яма, влаштована відповідачем із порушенням санітарних норм, а на її демонтаж було видано відповідний припис. Щодо інших добудов то сторонами не надано доказів на підтвердження того факту, що їх існування якимось чином порушує права суміжного власника (унеможливлює чи ускладнює користування майном), або порушує чинні станом на час їхнього влаштування будівельні чи санітарні вимоги. Окрім того, рішенням народного суду\~Бабушкінського району\~м.\~Дніпропетровська від\~11.05.1979 виділено [PERSON] (відповідач) право власності на 1/3 частину будинку в натурі, що не вимагало згоди на добудову до такого об`єкту позивача як власника будинку. При цьому відповідна добудова не змінює розміру часток у речовому праві на земельну ділянку. Суд враховує, що демонтаж є крайньою мірою впливу та може бути застосовано за умови неможливості перебудови чи в інший спосіб усунення негативного впливу від будівництва. Щодо позовної давності, то вимоги обох про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є негатронами, та на них позовна давність не поширюється. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює. За вказаних обставин первинний позов підлягає до задоволення в частині зобов`язання відповідача демонтувати вигрібну яму, а інші вимоги як первісного так і зустрічного позову до задоволення не підлягають. Оскільки суд задовольняє позов частково із відповідача слід стягнуту в користь позивач сплачений судовий збір за одну вимогу немайнового характеру, також витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно задавленим вимогам. Інші витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки не були необхідними для задоволення позовної вимоги щодо вигрібної ями.

Outcome: dismissed