Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.10.2015 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що у сторін виявились різні характери та погляди на життя. Також зазначив, що протягом більше двох років фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що збереження сім`ї є недоцільним, оскільки сторони не підтримують стосунків, відтак їх примирення є неможливим. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що складений актовий запис № 2083. 04.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 31.05.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 31.05.2023 позивач [PERSON] та його представник адвокат карпа М.М., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. У судове засідання 31.05.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та не заперечувала проти задоволення позову. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд установив, що 29.10.2015 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складений актовий запис № 2083. Після державної реєстрації шлюбу дружині залишено прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 4). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач посилався на те, що у сторін виявились різні характери та погляди на життя. Протягом більше двох років фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Збереження сім`ї є недоцільним, оскільки сторони не підтримують стосунків, відтак їх примирення є неможливим. Такі обставини повністю визнала у своїй заяві відповідач та не заперечувала проти їх існування. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої дитини. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 9 від 02.05.2023 (а.с. 3), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 536,80 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved