Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. АТ «Ощадбанк» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 11 червня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у виді встановленої відновлювальної кредитної лінії, з максимальним розміром кредиту 250000 гривень 00 копійок, строком до дати закінчення строку дії платіжної картки, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 38 % річних. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка дотепер не погашена і станом на 06 грудня 2021 року становить суму в розмірі 52634 гривні 76 копійок, що складається з такого: сума в розмірі 49000 гривень 00 копійок заборгованість за основним боргом (кредитом), сума в розмірі 3305 гривень 16 копійок заборгованість по відсоткам за користування кредитом, сума в розмірі 0 гривень 36 копійок пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), сума в розмірі 0 гривень 04 копійки пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, сума в розмірі 185 гривень 45 копійок 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), сума в розмірі 56 гривень 50 копійок 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, сума в розмірі 87 гривень 25 копійок втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 52634 гривні 76 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481 гривня 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання представник позивача не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року передано цивільну справу на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у цій справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин такої неявки та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно із заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 11 червня 2020 року, відповідач отримав кредит у виді встановленої відновлювальної кредитної лінії, з максимальним розміром кредиту 250000 гривень 00 копійок, строком до дати закінчення строку дії платіжної картки, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 38 % річних. В заяві зазначені: тип кредиту; максимальний розмір кредиту 250000 гривень 00 копійок; строк кредитування до дати закінчення строку дії платіжної картки; процентна ставка 38 % річних; тип процентної ставки; порядок повернення кредиту; інші важливі правові аспекти. Згідно з розрахунком заборгованості, який був доданий позивачем до позову, відповідач станом на 06 грудня 2021 року має заборгованість, що становить суму в розмірі 52634 гривні 76 копійок, що складається з такого: сума в розмірі 49000 гривень 00 копійок заборгованість за основним боргом (кредитом), сума в розмірі 3305 гривень 16 копійок заборгованість по відсоткам за користування кредитом, сума в розмірі 0 гривень 36 копійок пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), сума в розмірі 0 гривень 04 копійки пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, сума в розмірі 185 гривень 45 копійок 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), сума в розмірі 56 гривень 50 копійок 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, сума в розмірі 87 гривень 25 копійок втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Також у розрахунку заборгованості зазначено, що позичальнику [PERSON] був встановлений ліміт кредитної лінії 49000 гривень 00 копійок та надана картка № [NUMBER] зі строком дії до березня 2024 року. Згідно з банківською випискою з карткового рахунку відповідача, останньому була відкрита кредитна лінія, з якої були здійснені витрати кредитних коштів, а також на вказану лінію періодично вносилися грошові кошти на поповнення витраченого кредитного ліміту. V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 11 червня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого останній шляхом підписання заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) отримав кредит у виді встановленої відновлювальної кредитної лінії, з максимальним розміром кредиту 250000 гривень 00 копійок, встановленим лімітом кредитної лінії 49000 гривень 00 копійок, строком до дати закінчення строку дії платіжної картки, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 38 % річних. На виконання договору позивач надав відповідачу кредит в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, встановив відновлювальну кредитну лінію та відкрив відповідний картковий рахунок, тим самим позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем за договором. За умовами договору, відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. Однак, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ним, має прострочену за кредитом заборгованість, що відповідно до вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язань. До того ж, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку та в повному обсязі позивачу не повернуті, а відповідачем не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, так само і погашення кредитних коштів. Разом із цим, позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім основного боргу кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та відсотків за користування кредитом, також стягнути пеню за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) і відсотків за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилався на умови кредитного договору. Так, у відповідній заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту), що підписана відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді такі умови договору як відповідальність у виді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому посилання позивача встановлення такої відповідальності у п. 9.1 розділу 9 договору не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такого пункту немає у підписаній відповідачем заяві про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Також суд звертає увагу, що не можуть вважатися складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а так само, якщо ці умови прямо не передбачені у відповідній заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем як позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) і відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом і втрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Так, цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість,\~наслідки прострочення\~грошового зобов`язання\~(коли\~боржник повинен\~сплатити грошові\~кошти,\~але неправомірно\~не сплачує\~їх)\~також урегульовані\~законодавством.\~У випадках,\~коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України. За таким регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями. Тобто, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як встановлено судом, строк кредитування за укладеним із відповідачем договором становив до дати закінчення строку платіжної картки, тобто по березень 2024 року включно. Однак, розрахунок заявлених в позові суми 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) і суми 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом зроблений позивачем за цей період включно. Тому вимоги про стягнення суми 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) задоволенню не підлягають, оскільки строк кредитування ще не закінчився. Так само і вимоги щодо стягнення суми 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом і втрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню, оскільки їх нарахування суперечить положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, які визначають, що базою (основою) для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями, тому такі нарахування не можуть здійснюватися й щодо відсотків, які не є сумою основного боргу, а є платою за користування кредитними коштами. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов`язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 49000 гривень 00 копійок, суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 3305 гривень 16 копійок, а у стягненні інших заявлених позивачем сум (пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, три відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), три відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом і втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом) необхідно відмовити з підстав, зазначених вище. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 52305 гривень 16 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2465 гривень 62 копійки.

Outcome: partial