Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

[PERSON] 15.08.2022 року звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року за №1559 «Про встановлення днів побачень гр. [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] », стягнути з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на користь позивачки як законного представника малолітнього [PERSON] 372 102 гривні на відшкодування моральної шкоди, завданої малолітньому [PERSON] , судові витрати віднести на рахунок Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що у них з [PERSON] у шлюбі народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації ЛМР від 30.07.2013 року [PERSON] було встановлено дні побачень із його малолітнім сином [PERSON] , котрий проживає із матір`ю [PERSON] : кожну першу та третю суботу місяця і кожну другу та четверту неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері дитини. Цього рішення позивачка ніколи не оскаржувала та, зазначає, що ніколи не перешкоджала побаченням відповідача [PERSON] з сином. Натомість, [PERSON] протягом тривалих періодів часу до сина не приходив, його вихованням та станом здоров`я не цікавився, про що позивачка неодноразово повідомляла Залізничну РА ЛМР як орган опіки та піклування. 20.11.2019 року Залізничною районною адміністрацією було прийнято розпорядження №1559 від 20.11.2019 року, яким, на думку позивачки, відповідачеві збільшено кількість днів та годин побачень із сином. Вважає, що таке рішення прийняте без відповідних правових підстав, без врахування висновку служби у справах дітей від 13.11.2019 року, а засідання комісії було неправомочним приймати будь які рішення, оскільки на ньому були присутніми менше як дві третини загальної кількості її членів, без відображення ходу голосування із зазначенням прізвищ членів комісії в протоколі, а відтак, на її думку, підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку, як таке, що порушує права та інтереси малолітнього, в інтересах якого заявлений позов. Зазначила також, що у серпні 2020 року вона звернулася до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації, третьої особи [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації №1559 від 20.11.2019 року, який рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.01.2021 року було задоволено. Постановою Львівського апеляційного суду, залишеною в силі постановою Верховного Суду, таке рішення Залізничного районного суду м.Львова було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , відмовлено внаслідок неналежного складу співвідповідачів. Позивачка вважає, що малолітньому сину сторін заподіяно моральної шкоди внаслідок прийняття Залізничною РА ЛМР оскаржуваного рішення. Моральна шкода полягає у стражданнях, яких дитина зазнала від примушування його до частіших і триваліших побачень із батьком, що зашкодило його психічному здоров`ю, емоційній і психологічній рівновазі, що підтверджує психодіагностичними обстеженнями дитини. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено дату підготовчого засідання. 06.10.2022 року до суду надійшов відзив Залізничної районної адміністрації на позовну заяву, у кому представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Зазначила, що відмінністю між розпорядженнями Залізничної РА ЛМР №466 від 30.07.2013 року (кожну першу та третю суботу місяця з 11.год.00 хв. до 14 год.00 хв.) та від 20.11.2019 року №1559 (кожну суботу місяця з 08 год. з0 хв. батько завозить разом з матір`ю сина на плавання, а потім відвозить дитину з матір`ю до 13 год. 00 хв. за адресою місця проживання) є спілкування батька з сином по суботах, яке на думку представника відповідача, не можна вважати за збільшення днів та часу зустрічей. Зазначає, що твердження позивачки про факти вчинення домашнього насильства, які встановлені судовими рішення, що набрали законної сили, не відповідають дійсності. Вважає, що позивачка не навела належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, причинно-наслідкового зв`язку між винесеним розпорядженням та описаних у консультативних висновках станах. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, однак у заявах, які надійшли до суду 15.09.2022 року, 31.10.2022 року, 25.11.2022 року, 08.12.2022 року та 12.01.2023 року зазначив, що позов не визнає та вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій юридичній особі, яка, на його думку, і є належним відповідачем. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 24.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала із наведених у такій підстав. Пояснила, що рішенням органу опіки та піклування від 30.07.2013 року відповідачу [PERSON] було встановлено дні побачень із малолітнім сином сторін, яке позивачка не оскаржувала. Вважає, що підстав для прийняття органом опіки та піклування розпорядження від 20.11.2019 року не було. Додала також, що дитина сторін [PERSON] у зв`язку із станом здоров`я не відвідує заняття з плавання, про які зазначено в оскаржуваному розпорядженні, та вона на це звертала увагу представників органу опіки та піклування. [PERSON] зазначила, що поведінка [PERSON] після винесення оскаржуваного розпорядження та визначення додаткових днів побачень батькові із дитиною, була психотравмуючою для дитини, що підтверджується психодіагностичними обстеженнями. Позивачка вважає, що шкоду психічному здоров`ю дитини можна було попередити, якщо б орган опіки та піклування не надав дозвіл [PERSON] на збільшення днів побачень із сином. Представник відповідача Залізничної районної адміністрації ЛМР Коваль А.С. у судовому засіданні 14.03.2023 року проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Додав, що у віці, якого досяг син сторін у справі, потреба у спілкуванні з батьком збільшується, та часто такі побачення батька з дитиною встановлюють без присутності матері. Однак, враховуючи складну сімейну ситуацію, орган опіки та піклування вирішив визначити дні побачень у встановлені дні у присутності матері дитини. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка спричинена психологічному стану дитини, то вважає, що позивачкою не надано доказів, що така спричинена оскаржуваним розпорядженням. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, був належно повідомлений про дату та час судового засідання. Неодноразово подавав до суду заяви про розгляд справи без його участі. Представник органу опіки та піклування у судове засідання 19.05.2023 року не з`явився, був належно повідомлений про дачу та час судового розгляду. Виходячи з положень ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.11.2012 року батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.48). Згідно копій довідок №99179 від 07.07.2022 року [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.50). Сторони не заперечують, що дитина проживає з матір`ю за вказаною адресою. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.53). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03.03.2020 року змінено спосіб стягнення аліментів, стягуваних за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.10.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] шляхом стягнення їх у твердій грошовій сумі (а.с.54,55). Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначено покарання (а.с.56,57). До позовної заяви позивачка додала також копію протоколу слідчого експерименту від 19.08.2013 року у згаданому кримінальному провадженні (а.с.58-62). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року, у зв`язку із неналежним складом відповідачів у справі, а саме незалученням як відповідача батька дитини [PERSON] , скасовано рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16.01.2021 року, яким визнано незаконним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації від 20.11.2019 року за №1559 «Про встановлення днів побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] » та ухвалено постанову, якою в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 02.02.2022 року постанову Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року у цій справі залишено без змін. Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки це питання вже досліджувалось судами апеляційної та касаційної інстанцій. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положеннями ч. 1-3 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Положеннями ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866. Пунктом 73 Порядку визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Так, виходячи із копії заяви [PERSON] від 16.07.13 року, копії зави [PERSON] від 24.07.2013 року, відповідач звертався до голови Залізничної районної адміністрації із питанням надання дозволу на спілкування із сином, а позивачка просила відкласти вирішення цього питання до винесення судом рішення у кримінальному провадженні (а.с.65). Відповідно до копії розпорядження Залізничної районної адміністрації №466 від 30.07.2013 року, витягу з протоколу №15 засідання комісії з питань захисту прав дітей від 25.07.2013 року, виходячи з інтересів дитини, враховуючи зайнятість батьків, вік дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено днями побачень [PERSON] із малолітнім сином, який проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] : кожну першу та третю суботу місяця і кожну другу та четверту неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері дитини (а.с.63,64). 11.07.2017 року [PERSON] зверталася до Залізничної РА із заявою, у якій зазначала, що [PERSON] не виконує розпорядження Залізничної РА №466 від 30.07.2013 року (а.с.69). Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації №1559 від 20.11.2019 року, виходячи із інтересів дитини, враховуючи зайнятість батьків, вік дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено днями побачень [PERSON] із його малолітнім сином [PERSON] , котрий проживає з матір`ю [PERSON] : кожну суботу місяця з 08 год. 30 хв. батько завозить разом з матір`ю сина на плавання, а потім відвозить дитину разом із матір`ю до 13 год. 00 хв. за адресою місця проживання; 2 та 4 неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. Побачення батька з дитиною мають відбуватися у присутності матері дитини (а.с.84,86). В матеріалах справи також наявний висновок Відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР від 13.11.2019 року про встановлення днів та годин зустрічей [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , згідно якого Відділ вважає за доцільне, виходячи з інтересів дитини, враховуючи зайнятість батьків, вік дитини, встановити днями побачень [PERSON] із його малолітнім сином [PERSON] 1 та 3 суботу місяця з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; 2 та 4 неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. Побачення батька з дитиною мають відбуватись у присутності матері дитини (а.с.85). Позивачка [PERSON] вважає, що у Залізничної районної адміністрації були відсутні правові підстави для прийняття до розгляду заяв [PERSON] про встановлення нового графіку зустрічей із сином, а відтак відсутні підстави для винесення розпорядження від 20.11.2019 року. При цьому, вона посилається, зокрема, на рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.02.2018 року за 120 «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», відповідно до яких, як зазначає [PERSON] , для отримання адміністративної послуги щодо встановлення днів та годин зустрічей з дітьми у разі вчинення перешкод того з батьків, з ким проживає дитина, до Центру надання адміністративних послуг м.Львова слід подати такі документи: 1.заяву того з батьків, який проживає окремо від дитини, на ім`я голови районної адміністрації, завірену копію паспорта громадянина України одного із батьків дитини заявника, завірену копію свідоцтва про одруження (рішення суду про розлучення, у разі наявності), завірену копію свідоцтва про народження дитини, інші документи, що стосуються цього питання, про факти вчинення перешкод того з батьків, з ким проживає дитина (свідчення сусідів, родичів, довідки з медичного закладу тощо), довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у разі необхідності акт обстеження умов проживання батьків здійснюється службою у справах дітей. Так, виходячи із копій заяви [PERSON] від 14.02.2019 року, доповнень до заяви від 18.02.2019 року, заяви від 16.10.2019 року, доповнень до заяви від 17.10.2019 року, він звертався до Залізничної районної адміністрації щодо встановлення графіку зустрічей з малолітнім сином (а.с.90-96). При цьому, у доповненнях до заяви від 16.10.2019 року [PERSON] просив прийняти розпорядження лише на підставі прохальної частини доповнень до заяви від 18.02.2019 року. Виходячи із змісту доповнень до заяви від 18.02.2019 року, [PERSON] просив встановити графік зустрічей [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] наступним чином:-кожну першу та третю суботу місця з ночівлею з 10 год. суботи до 18 год. неділі без участі матері; -кожну другу та четверту неділю місяця з 10 год. до 18 год. без участі матері; державні вихідні: Різдво з 10 год 07 січня до 18 год. 08 січня, День праці з 10 год. 01 травня до 18 год. 02 травня та День захисника України з 10 год. до 18 год. 14 жовтня.; -частину літніх канікул з 01 липня до 20 липня для організації санітарно-курортного відпочинку. Згадані доповнення до заяви [PERSON] мотивував, зокрема, тим, що на час звернення сину сторін виповнилося шість років, змінились його інтереси, а відтак, як вважав заявник, збільшились і його обов`язки щодо прийняття участі у вихованні дитини. Також заявник просив встановити графік побачень з батьком без участі матері дитини. До поданих заяв і доповнень до них [PERSON] долучив копію розпорядження Залізничної районної адміністрації від 30.07.2013 року, копію свідоцтва про народження [PERSON] , копію довідки про склад сім`ї та прописку, ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 16.10.2019 року, листи від 25.09.2019 року №16367, від 23.01.2019 року №585 Про відсутність заборгованості по аліментах, постанову про закриття провадження аліменти на користь [PERSON] , постанову Апеляційного суду м.Львів по складеному адміністративному протоколу насильство у сім`ї, висновок судово-медичного експерта №103-218-2019 (а.с.90-96). 28.02.2019 року та 14.11.2019 року позивачка також зверталася до Залізничної районної адміністрації із заявами про захист прав дитини, до яких додавала усі документи, які, на її думку, мали значення при вирішенні питання, з яким [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування (а.с.97-100). Згідно витягу з протоколу № 24 засідання комісії з питань захисту прав дітей Залізничної районної адміністрації від 14.11.2019 року та пояснень, наданих під час судового розгляду справи, позивачка не заперечувала щодо побачень батька з дитиною, однак відповідно до графіку, встановленого розпорядженням Залізничної районної адміністрації від 30.07.2013 року (а.с.86-87). Беручи до уваги, документи, додані [PERSON] до його заяв, підставу для прийняття розпорядження, яке б встановлювало інший графік зустрічей батька із сином, про яку зазначив [PERSON] , враховуючи, що питання встановлення днів побачень вже розглядалося Залізничною районною адміністрацією у 2013 році, батьки дитини були присутні на засіданні комісії з питань захисту прав дітей від 14.11.2019 року та висловили свою думку щодо питання, викладеного у заявах, суд вважає, що недодання [PERSON] до його заяв інших документів, про які заначає позивачка, не може само по собі бути підставою для визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження. Відтак, суд вважає, що оскаржуване розпорядження було прийняте в межах повноважень Залізничної районної адміністрації на підставі поданих батьками дитини документів та їх пояснень. Водночас, суд зазначає наступне. Згідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Статтями 39, 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Пунктом 9 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що голови місцевих державних адміністрацій утворюють консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи, служби та комісії, члени яких виконують свої функції на громадських засадах, а також визначають їх завдання, функції та персональний склад. Позивачка вважає оскаржуване розпорядження необгрунтованим, винесеним без належних для цього правових підстав. Обгрунтовуючи свої доводи, [PERSON] подала суду копії Положення про комісію з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації №1489 від 29.10.19, Розпорядження Залізничної районної адміністрації №1080 від 17.07.2019 року, Положення про відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Посадової інструкції голови Залізничної адміністрації (а.с.103-110). Так, відповідно до Розділу 2 Положення про комісію з питань прав дитини при Залізничній районній адміністрації №1489 від 29.10.19, Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема: реєстрація народження дитини, батьки якої невідомі; надання дозволу бабі, діду, іншим родичам дитини забрати її з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я, якщо цього не зробили батьки дитини; позбавлення та поновлення батьківських прав; вирішення спорів між батьками щодо визначення або зміни прізвища та імені дитини; вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини; участь одного з батьків у вихованні дитини; побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав; визначення форми влаштування дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; встановлення і припинення опіки, піклування; утримання і виховання дітей у сім`ях опікунів, піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу та виконання покладених на них обов`язків; збереження майна, право власності на яке або право користування яким мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування; розгляд звернень дітей щодо неналежного виконання батьками, опікунами, піклувальниками обов`язків з виховання або щодо зловживання ними своїми правами; інші питання, пов`язані із захистом прав дітей. Згідно розділу 4 цього Положення комісія утворюється розпорядженням голови районної адміністрації у складі голови комісії, його заступника, секретаря та членів комісії. Комісію очолює голова районної адміністрації і несе персональну відповідальність за організацію її роботи. Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць. Засідання комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини загальної кількості її членів (розділ 5 Положення). До участі у засіданнях комісії можуть запрошуватися представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які беруть безпосередню участь у вирішенні долі конкретної дитини, з правом дорадчого голосу. Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання. Рішення комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради І. Джурик № 1080 від 17.07.2019 року «Про затвердження нового складу комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради» затверджено новий склад комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради: [PERSON] - голова Залізничної районної адміністрації, голова комісії, [PERSON] - заступник голови Залізничної районної адміністрації, [PERSON] - головний спеціаліст-юрисконсульт відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей», членами комісії з питань захисту прав дитини затверджено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно витягу з протоколу № 24 засідання комісії з питань захисту прав дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.11.2019 року присутніми були: голова комісії - [PERSON] , заступник голови комісії - І.Матюшина, секретар комісії - М. Новосельська та члени комісії: [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Оскільки [PERSON] на час розгляду питання не входив до складу комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, та представник Залізничної районної адміністрації не спростував цієї обставини, брав участь у засіданні комісії 14.11.2019 року у розгляді та вирішення заяви [PERSON] щодо збільшення годин для участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , за наслідками якого складено протокол №24 засідання комісії, який серед іншого, став підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження, суд дійшов висновку про необхідність скасування з цих підстав розпорядження №1559 від 20.11.2019 року, а відтак задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення із Залізничної районної адміністрації на користь позивачки як законного представника малолітнього [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, завданої малолітньому, суд зазначає наступне. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р. передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачка на підтвердження своїх доводів долучила до позовної заяви психодіагностичні обстеження дитини [PERSON] від 22.01.2019 року, 05.03.2019 року, 23.08.2019 року, 08.01.2020 року, 10.06.2020 року, 04.09.2020 року, 07.12.2020 року, 14.01.2022 року, 24.01.2022 року, довідки КНП 3-тя міська поліклініка м.Львова, виписки із карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , відповіді на запит та доповідні записки КНП 3-тя міська поліклініка м.Львова та СЗШ №67 м.Львова, довідки про відвідування дитиною [PERSON] гуртків, позашкільних занять та дитячих курсів (а.с.183-214). Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення такий було складено 11.02.2019 року щодо [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП та подальшому такий було розглянуто судом (а.с.74-83). Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 27.05.2019 року, яку було залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 16.09.2019 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до копій протоколів про адміністративне правопорушення, такі були складені щодо [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП та розглядались судом (а.с.152-158). Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 24.03.2020 року справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку, протягом якого правопорушника можна притягнути до відповідальності. У судових засіданнях [PERSON] пояснила, що вважає оскаржуване розпорядження актом примушування дитини до частіших та триваліших побачень із батьком. Вважає, що поведінка [PERSON] , при цьому, була психотравмуючою для дитини, що підтверджується висновками відповідних медичних обстежень. Також [PERSON] пояснила, що протягом останніх трьох років батько не намагається виконувати розпорядження щодо встановлення днів побачень із дитиною, спілкування між ними майже немає, дитина не хоче бачити батька. Вважає, що така ситуація вплинула на те, що з часом дитина заспокоїлася, його психологічний стан покращився. Однак, 06.02.2023 року Залізничним районним судом м.Львова ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, через що, як вважає позивачка, у дитини знову з`явилася тривожність, він переживає, що батько забере його. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.1,6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ч.1,2 ст.89 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ч.1,2 ст.80 ЦПК України). Оцінюючи доводи позивачки, в частині обгрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає подані нею докази та доводи недостатніми для встановлення причинового зв`язку між прийняттям Залізничною районною адміністрацією оскаржуваного розпорядження та шкодою, нанесеною малолітньому [PERSON] . За наведених обставин, у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed