Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини - сина [PERSON] , [INFO] , вихованням якого відповідач не займається, долею дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, окрім аліментів, які він сплачує щомісячно у розмірі 2000 грн. відповідач інших витрат на утримання сина не несе, з урахуванням того, що дитина є інвалідом та потребує у зв`язку з цим значних витрат, надати свою згоду на реєстрацію місця проживання дитини відмовляється, що позбавляє її права на отримання соціальної допомоги на утримання сина. На даний час дитина проживає разом з нею - його матір`ю - позивачем у цій справі. Позивач у судове засідання надала до суду письмову заяву, в якій пред`явлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності та у разі неявки відповідача - не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та долучити до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 18 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.03.2020 року було розірвано (а.с.7-8). Від шлюбу є одна малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства (а.с.5,15). Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.03.2020 року, з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1799 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 вересня 2019 року (а.с.7-8). Згідно акту від 18.07.2021 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до характеристики [PERSON] , вихованця КЗ «ДНЗ (ясла-садок) №264 КТ» КМР, виданої за підписом завідувача ЗДО №264 Колодистої Н.В. та вихователя [PERSON] , мати дитини добре слідкує за сином, одяг та взуття чисті, приймає активну участь у житті дитини та дитячого закладу, батько участі у вихованні дитини не бере, в дитсадок жодного разу не з`являвся, не цікавиться життям дитини, здоров`ям та розвитком сина (а.с.10). Як убачається з матеріалів справи, позивач зверталась до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради із письмовою заявою, в якій просила допомоги у вирішенні питання стосовно реєстрації місця проживання малолітнього сина [PERSON] за адресою реєстрації її місця проживання, оскільки батько дитини дозволу не надає, що позбавляє її права отримувати державну соціальну допомогу на дитину-інваліда, однак зазначене питання залишилось не вирішеним (а.с.13-14). Відповідно до висновку виконкому Саксаганської районної в місті ради за вих. №10/0.2.01-18-468 від 07.02.2023 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, виконком Саксаганської районної в місті ради у вирішенні цього питання поклався на розсуд суду (а.с.43-44). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Однак, судом установлено, що відповідач від виконання своїх обов`язків ухиляється, вихованням дитини тривалий час не займається, не з`являється у дитячому закладі, який відвідує його син, долею дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не готує дитину до самостійного життя, дозволу на реєстрацію місця проживання дитини навіть за місцем реєстрації позивача не надає, що впливає на можливість отримання позивачем соціальної допомоги на дитину-інваліда та як наслідок отримання додаткового фінансування на утримання дитини, яка за станом свого здоров`я безперечно потребує додаткових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами позивача та уважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, він має право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved