Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16 листопада 2002 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох дітей, в тому числі одну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через непорозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, втрату почуття любові, поваги і доброзичливості один до одного, в результаті чого майже щодня між ними виникають сварки, що негативно впливає на їх дітей, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя. Просить не надавати строк для примирення, так як примирення неможливе і вони обоє не бажають поновлювати сімейні стосунки. Їх подальше спільне сімейне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дітей. В 2021 році вона вже зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу; під час розгляду даної справи їм був наданий строк для примирення; відповідач запевнив її, що стосунки між ними налагодяться, а тому суд справу закрив. Але через короткий проміжок часу їх стосунки знову погіршилися і їх сім`я повністю розпалася, а тому просить шлюб розірвати, залишивши після розірвання шлюбу післяшлюбне прізвище [PERSON] . Вони вирішили питання стосовно місця проживання їх неповнолітньої доньки і позивачка не буде чинити перепон щодо участі відповідача у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Позивачка в судове засідання не викликалася, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 16 листопада 2002 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Великодочинською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом № 02. Від даного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка , примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. На переконання суду, у даному конкретному випадку, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. На думку суду, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обмірковуючи питання щодо надання сторонам строку для примирення, суд виходить з того, що сторонами не надано суду жодних заяв, як-то про примирення чи збереження шлюбу, а позивач, в свою чергу, наполягає на розірванні шлюбу та повідомляє, що при розгляді її позову про розірвання шлюбу декілька років тому судом було надано даний строк і відповідач обіцяв змінити свої ставлення до сім`ї, проте це тривало недовгий час їх стосунки знову погіршилися і їх сім`я розпалася. Крім того, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе, чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що у позовній заяві позивач заявив вимогу про залишення свого прізвища « [PERSON] », у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved