Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу зареєстрованого біржею дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за договором купівлі-продажу, що був укладений 21 січня 1998 року на Комсомольській універсальній товарній біржі та зареєстрований під № 26, відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купила гараж з підвалом [ADDRESS] , загальною площею 38, 1 кв. м. Відчужений гараж з підвалом належав на праві власності продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Комсомольської міської ради 09.01.1998 р. за № 4, зареєстрованого в Кременчуцькому МБТІ в реєстровій книзі № 3 під реєстровим № 570. Нотаріус, до якого звернулася позивач для оформлення договору купівлі-продажу, повідомив її про те, що у зв?язку з тим, що при укладенні біржового договору від 21.01.1998 р. не були дотримані вимоги законодавства щодо обов?язкової нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна, він не може зареєстрували право власності позивача на гараж на підставі біржового договору та, відповідно, посвідчити правочин з його відчуження. Одночасно нотаріус роз?яснив, що позивачу необхідно нотаріально посвідчити договір або звернутися до суду з позовом про визнання договору дійсним в порядку статті 220 ЦК України. В судове засіданні [PERSON] не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від нього до суду надійшла заява, про розгляд справи у її відсутність.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному сайті суду. Представник відповідача територіальної громади м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засіданн не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.1998 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу гаражу з підвалом [ADDRESS] , який було 09.01.1998 зареєстровано у книзі №4 за реєстровим №570 у Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації . Після укладення вищевказаного договору, його не було нотаріально посвідчено та зареєстровано. Згідно довідки КП КМБТІ від 14.06.2022 р. Ne 61/1370 станом на 28.12.2012 р. вищевказаний гараж з підвалом зареєстрований на праві власності за позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Комсомольською універсальною товарною біржею 21.01.1998 р. під № 26. Згідно інформаційної довідки № 314672590 від 09.11.2022 року в Державному ресстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вищезазначений гараж з підвалом за будь-якою особою. Зазначені обставини підтверджують, що після укладення вищезгаданого договору на біржі 21.01.1998 р. право власності на спірний гараж з підвалом не переходило до будь-якої іншої особи, ніж позивач. Пунктом 2постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу гаражу було укладено 21.01.1998 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу гаража сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.01.1998 року, укладеним на універсальній товарній біржі, при цьому сторонами не було дотримано нотаріального посвідчення угоди, що перешкоджає позивачу повноцінно реалізувати своє право власності на вказане нерухоме майно та в даному конкретному випадку є підставою для визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири та визнання право власності за нею.

Outcome: approved