Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

05.12.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, яким (з урахуванням уточнення від 01.03.2023, 12.04.2023 року) просить: визнати його, [PERSON] , [INFO] , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків - « [NUMBER] », батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; Ізмаїльському відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису №679 від 26 липня 2018 року, вчиненого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: в графі «батько» вказати - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків - « [NUMBER] », адреса реєстрації: [ADDRESS] ; в графі «Відомості про дитину» виправити прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з листопада 2017 року він з відповідачкою [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали інтимні стосунки. [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . На протязі усієї вагітності відповідачки у них постійно виникали конфлікти. Це було пов`язано з різними поглядами на життя, різними мріями та планами на їх спільне майбутнє. Результатом постійних сварок стало те, що приблизно за місяць до народження [PERSON] вони припинили родинні стосунки та припинили спільне проживання. Після народження [PERSON] відповідачка при реєстрації народження дитини в органах Державної реєстрації актів цивільного стану, надала дитині своє прізвище « [PERSON] » та по-батькові « [PERSON] », тобто батько дитини був записаний в актовому записі зі слів матері. Після народження сина, [PERSON] відмовилася виховувати та утримувати дитину та передала [PERSON] йому та з тих самих пір дитина проживає разом з ним. Саме він виховує та утримує дитину самостійно. Договір про встановлення батьківства ДНК він укладав з українською медичною компанією «Медикал Генимикс Україна», юридичною адресою якої є: 49000, м. Дніпро, вул. Симферопольська, 21/212г, та яке має представництво у місті Ізмаїлі за адресою: вул. Рєпіна, 14-а. Саме за адресою: м Ізмаїл, вул. Рєпіна, 14-а , він і його дитина здавали зразки біологічних матеріалів для проведення тесту на батьківства Тобто а ні він, а ні дитина за межі міста Ізмаїл для цього не виїжджали, тим паче не виїжджали для цього за межі України. Лабораторії компанії дійсно знаходяться у США та Великобританії, однак все це передбачено умовами їхнього договору № 04841/68. Тест ДНК на встановлення батьківства проведено без будь-яких порушень та є безумовним доказом факту, що саме я являюсь біологічним батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 26.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник третьої особи Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав лист на заяву [PERSON] з уточненням позовних вимог, згідно якого не заперечує проти визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги, просить суд задовольнити позов та розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просить суд розглянути справу без її участі. Представник третьої особи Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав 13.04.2023 року заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з листопада місяця 2017 року [PERSON] до [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, що з огляду на положення ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню у зв`язку із визнанням відповідачем [PERSON] позову. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін [INFO] народився спільний син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 26.07.2018 року, актовий запис № 679. Так, у свідоцтві про народження дитини відомості про батька були внесені відповідно до ст.133 СК України, та записаний [PERSON] , оскільки до народження дитини [INFO] , сторони припинили фактичні шлюбні відносини та припинили разом проживати. З пояснень позивача по справі вбачається та не заперечується відповідачем, що батьком дитини [PERSON] є саме [PERSON] . Вказана обставина також підтверджується наявним у матеріалах справи Звітом про встановлення батьківства ДНК від 14.11.2022р. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Статтею 122 Сімейного кодексу України передбачено визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ст. 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до вимог статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Так, відповідно до висновку тесту ДНК на батьківство від 14.11.2022 лабораторії «ENDEAVOR DNA LABORATORIES» [PERSON] не може бути виключеним у якості біологічного батька дитини [PERSON] на підставі аналізу локусів STR, ймовірність батьківства дорівнює 99,99993%. Листом ФОП [PERSON] №1-23 від 24.03.2023 повідомлено суд, що згідно договору доручення від 01.01.2022 вони виконують лише представницькі послуги, а саме збір зрізків біологічного матеріалу для подальшого проведення генетичних дослідів та за номером 04841/68 від 07.10.2022 був здійснено збір зразків біологічного матеріалу для подальшого проведення ТОВ «МГУ 2000» генетичних дослідів на визначення батьківства та спорідненості відносно [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved