Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2008 року по 21 вересня 2011 року , в період якого у них [INFO] народилася дитина [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, мати дитини не надавала йому можливості спілкуватися з дитиною, з цього приводу вони мали спори, він звертався до органів опіки та піклування з метою встановлення порядку спілкування дитини з батьком, а пізніше до суду з позовом про визначення участі у вихованні дитини. Зазначає, що на момент звернення до суду з позовом та на теперішній час дитина проживає разом з ним. Просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з ним, [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Капустіна Т.О., яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія ДН №081070 від 13 грудня 2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 18 травня 2023 року адвокат Капустіна Т.О. до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримали, просила суд їх задовольнити, а також вказала, що не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Керанчук В.Б. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від відповідача [PERSON] до суду надано заяву про розгляд справи без її участі за участі її представника адвоката Керанчука В.Б. 18 травня 2023 року адвокат Керанчук В.Б. до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності, а також вказав, що не заперечує проти вимог позивача [PERSON] про визначення місця проживання дитини саме з позивачем. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Від начальника Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Ляха В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності органу опіки, а також Висновок, зміст якого просили врахувати при вирішенні спору по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, відповідають правам та інтересам малолітньої дитини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, підтверджено Свідоцтвом про народження, та сторонами не заперечується, що [INFO] народилася [PERSON] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач проживають окремо, на час звернення до суду у них виник спір щодо місця проживання дитини та на даний час батьки прийшли згоди (враховуючи думку дитини [PERSON] , [INFO] , яка досягла майже чотирнадцяти років та має бажання проживати з батьком [PERSON] ), що [PERSON] , [INFO] , проживатиме разом з батьком [PERSON] у його будинку. Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.09.2019, [PERSON] має у приватній власності житловий будинок загальною площею 174,3 м2 за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 25.10.2022 № 7104-5002288963 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , тимчасово зареєстрував своє місце проживання у [ADDRESS] . З довідки від 25.10.2022 № 7104-5002288980 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що тимчасове проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , також зареєстровано разом з батьком [PERSON] , [INFO] , у [ADDRESS] . Згідно Висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 07 березня 2023 року №01.01-14/199, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Також у Висновку зазначено, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини 12.01.2022 була запрошена малолітня [PERSON] для врахування її найкращих інтересів при визначенні місця проживання. Дитина висловила своє бажання проживати разом з батьком, бо там їй краще. Як вже зазначалось, відповідач не заперечує, щоб суд визначив місце проживання дитини разом із її батьком [PERSON] . Отже, враховуючи ставлення та участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батька, який має можливість утримувати дитину [PERSON] матеріально, відсутність належних заперечень матері щодо місця проживання дитини з батьком, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , щодо визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із її батьком - [PERSON] . Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. З позовних вимог [PERSON] вбачається, що він просить суд зазначити конкретне місце проживання його з дитиною, та враховуючи воєнний стан у країні та ті обставини, що позивачу з дитиною у разі необхідності можливо буде потрібно змінювати своє місце проживання, суд приходить до переконання, що та для подальшого уникнення непорозумінь щодо визначення конкретної адреси, необхідно визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , взагалі, з батьком - [PERSON] , за його місцем проживання або перебування. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача у наданій заяві до суду вказала, що вони не наполягають на стягнення з позивача судових витрат, тому суд приходить до переконання про віднесення судових витрат по справі на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved