Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Заявник [PERSON] ( [PERSON] ) звернувся до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Просить суд встановити юридичний факт, що правовстановлюючі документи: трудова книжка [NUMBER] від 14.04.1987 року та військовий квиток [NUMBER] від 26.05.1988 р. дійсно належать заявнику [PERSON] ( [PERSON] , згідно посвідки на постійне проживання) [INFO] , для підтвердження стажу роботи. Зазначає, що вказані трудова книжка та військовий квиток належать заявнику, але містять невідповідності, а саме в написанні ПІБ заявника. В судове засідання заявник не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, без застосування технічного запису, та просив заяву про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів задовольнити. Представник заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріалами справи встановлено наступне: Заявник [PERSON] [INFO] , громадянин [PERSON] в 2015 року отримав посвідку на постійне проживання в України та проживає в [ADDRESS] , що підтверджується копією посвідки. Згідно даних посвідки заявник зазначений як [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 5 Закону Укоаїни «Про документи України, що посвідчують особу та дають право виїзду за кордон», якщо за звичаями національної меншини, до якої належить особа, прізвище або по батькові не є складовими імені, то у документах на підставі письмової заяви особи зазначаються лише складові прізвища та імені, або лише імені. Заявник має картку платника податків [NUMBER] , що підтверджується копією картки платника податків. 16 лютого 2022 року, згідно довідки № 569031, заявнику далі другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки. Дана друга група інвалідності була підтверджена 22 лютого 2023 року згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 177821, що підтверджується копією довідки. З квітня 2022 рокузаявник тричі заявник звертався до Пенсійного фонду Центрально-міського відділу обслуговування громадян №19 в м. Кривий Ріг для оформлення пенсії по інвалідності, останні раз 12.12.2022 року. При цьому, йому необхідно було подати усі необхідні документи. З метою отримання відповідних документів заявнику необхідно було звернутися до Державного фонду соціального захисту при Міністерстві праці Азербайджану, Міністерства соціального захисту населення Азербайджану з запитами. 26.12.2022 року відділом призначення пенсій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності [PERSON] , дата народження [INFO] за № [NUMBER] , в якому зазначено наступне: Статтею 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: - від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років. Вік заявника на день звернення за пенсією 52 роки 11 місяців 3 дні. Загальний страховий стаж складає 9 років 10 місяців 9 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: 1) \~ \~ \~ \~не враховано періоди роботи згідно трудової книжки [NUMBER] від 14.04.1987 року, оскільки ПІБ у посвідці на постійне проживання не відповідає ПІБ у довідці. 2) \~ \~ \~ \~військова служба згідно довідки №197 від 04.05.2022 року, оскільки ПІБ у посвідці на постійне проживання не відповідає ПІБ у довідці. Стаж враховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Таким чином, 26.12.2022 року, Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило заявнику в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та запропонували йому звернутися до суду. Посвідку на постійне проживання в України заявник отримав після виконання вимог чинного законодавства України, подавши усі необхідні документи, однак з підстав вимог оформлення документів іноземним громадянам, в посвідки відсутні його дані по батькові, зазначено тільки прізвище та ім`я, а у трудовій книжці та у військовому квитку його прізвище ім`я та по батькові зазначені повністю - « [PERSON] » - російською мовою, « [PERSON] » - українською мовою. Саме дані по батькові необхідні заявнику для оформлення пенсії по інвалідності. Судом досліджено трудову книжку\~ [NUMBER] від 14.04.1987 року де ПІБ вказано російською мовою « [PERSON] », та військовий квиток [NUMBER] від 26.05.1988 р.\~ де ПІБ зазначено російською мовою « [PERSON] », довідку з відділу мобілізаційно-призовної державної служби республіки Азербайджан, з перекладом на українську мову, яка видана [PERSON] про те, що він дійсно проходив військову службу у період з 01.06.1988 по 01.04.1990 роки. З досліджених доказів суд приходить до висновку, що трудова книжка [NUMBER] від 14.04.1987 року та військовий квиток [NUMBER] від 26.05.1988 р. дійсно належать заявнику [PERSON] ( [PERSON] , згідно посвідки на постійне проживання) [INFO] . Відповідно до п.6 ч.1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Виходячи зі змісту п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, (зі змінами від 25 травня 1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судом розглядаються справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали). Суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу. Відповідно листа ВСУ від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, іншим шляхом встановлення зазначених фактів неможливо. Відповідно до ч.7\~ст. 294 ЦПК України,\~\~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved