Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.04.2023 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ТОВ «Авентус Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про захист прав споживачів, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9946 вчинений 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості в загальному розмірі 11136,80 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.04.2023 через додаток ДІЯ позивач дізнався про існування постанови № 62902089 від 28.08.2020 про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В., зі змісту якої вбачається, що дана постанова винесена приватним виконавцем на підставі виконавчого напису №9946, виданого 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 11136,80 грн. Ознайомившись 06.04.2023 через засоби Автоматизованої системи виконавчих проваджень з матеріалами виконавчого провадження № 62902089, позивачу стало відомо, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на підставі начебто невиконаних позивачем зобов`язань за кредитним договором № 18585137 від 25.01.2020, укладеним з ТОВ «Авентус Україна». Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні порушено порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; сума заборгованості за тілом кредиту та процентами є оспорюваною та такою, що не визнана позивачем; позивач не має жодних невиконаних зобов`язань за кредитними договорами; виконавчий напис вчинений за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Позивач зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору, та ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 2000 грн. 11.04.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.22-24). 28.04.2023 ухвалою суду повернуто без розгляду відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»відзив на вказану позовну заяву в зв`язку з тим, що відзив поданий з порушенням вимог ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України (а.с.61-62). 04.05.2023 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.70-71). Позивач 13.04.2023 подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.37). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Належним чином повідомлені треті особи у судове засідання не з`явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, письмові пояснення щодо позову не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 29.05.2023 ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 25.01.2020 між [PERSON] (Споживач) та ТОВ «Авентус Україна» (Товариство) укладено договір про надання споживчого кредиту № 1858513, за умовами якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Умовами даного договору сторонами погоджено, що сума кредиту складає 5900,00 грн; строк кредиту - 14 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору; знижена та стандартна процентна ставка становить 1,80% в день від суми кредиту; орієнтовна загальна вартість кредиту складає 7386,80 грн. Визначено умови нарахування штрафу за порушення умов договору, граничний розмір якого не може перевищувати 50% суми, одержаної споживачем за цим договором, і становить 2950,00 грн. Даний договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, що підтверджується копією даного договору (а.с.8-13). Як вбачається з Графіку платежів, що є Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1858513 від 25.01.2020, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 08.02.2020; кількість платежів - один; сума кредиту - 5900,00 грн; сума нарахованих процентів - 1486,80 грн; разом до оплати - 7386,80 грн (а.с.14). 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис р. № 9946 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором 1858513 від 25.01.2020, укладеним з ТОВ «Авентус Україна», який є стягувачем, заборгованості за кредитним договором 1858513 від 25.01.2020 у розмірі 10336,80 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5900,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1486,80 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 2950,00 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12.02.2020 до 22.05.2020, що підтверджується копією вказаного виконавчого напису (а.с.15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 28.08.2020 ВП № 62902089 на підставі заяви стягувача ТОВ «Авентус Україна» відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 9946, виданого 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем (а.с.7,16). Як вбачається з Інформації про виконавче провадження, станом на 07.04.2023 виконавчі дії з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису тривають (а.с.17-18). За положеннями пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Положеннями статті 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб) строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Умовами договору про надання споживчого кредиту № 1858513 від 25.01.2020 та відповідно до Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору, визначено, що кредитні кошти та нараховані проценти мають бути повернуті 08.02.2020 один платежем та загальна вартість кредиту з процентами, що має бути повернута позичальником становить 7386,80 грн. За оспорюваним виконавчим написом стягнута заборгованість за період з 12.02.2020 по 22.05.2021, тобто поза межами строку кредитування, доказів, що відбулась пролонгація договору відповідно до його умов, суду не надано. Отже, з наданих суду документів неможливо встановити, що дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем та заборгованість була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував письмову вимогу про усунення порушень за договором про надання споживчого кредиту, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги про стягнення заборгованості, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, як встановлено судом, договір про надання споживчого кредиту № 1858513 від 25.01.2020 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, та нотаріально не посвідчений. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1; доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 08.07.2020 були відсутні правові підстави для його вчинення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Резюмуючи викладене, відсутні відомості про те, що договір, який укладений між сторонами, є нотаріально посвідченим, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, скасовано Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 на момент вчинення виконавчого напису, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі та виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів про понесення інших судових витрат позивачем не надано. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved