Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У березні 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулось ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами № 1947100 від 24.05.2021 та № 20439-04/2021 від 29.07.2021 на загальну суму 33045,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.05.2021 року між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений Кредитний договір № 1947100, за яким відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором щодо стягнення заборгованості, що утворилась станом на 27.06.2022 внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором, у розмірі 22960,00 грн., в тому числі 7000,00 грн. основної суми кредиту, 15960,00 грн. процентів за користування кредитом. Крім того, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 29.07.2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» був укладений Кредитний договір № 20439-07/2021, за яким відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором щодо стягнення заборгованості, що утворилась станом на 18.02.2022 внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором, у розмірі 10085,00 грн., в тому числі 5000,00 грн. основної суми кредиту, 5085,00 грн. процентів за користування кредитом Оскільки відповідач вказані заборгованості не погашає, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 16.03.2023 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач в судове засідання двічі не з`явилась, письмового відзиву на позов не надала, про причини неявки не повідомила, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 280 ЦК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 22.05.2023 року була постановлена ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 24.05.2021 року між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений Кредитний договір № 1947100. Відповідно до умов цього Кредитного договору, відповідач отримав фінансовий кредит у виді в розмірі 7000,00 грн. та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Зокрема, як випливає із змісту п. п. 1.2-1.4 вказаного кредитного договору, кредит у розмірі 7000,00 грн. був наданий строком на тридцять днів, під сплату процентів за користування кредитними коштами за фіксованою ставкою в розрахунку 1,9% процентів в день. Відповідно до Додаткового договору до вказаного кредитного договору, строк користування кредитом був продовжений ще на тридцять днів, а саме до 24.07.2021. Відповідно п. 4.2.1-4.2.2 Кредитного договору № 1947100 від 24.05.2021, сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно по п. 4.1.1-4.1.6 договору, - застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) ще на 15 календарних днів. Таким чином, загальний строк користування кредитом за вказаним Кредитним договором становив 75 днів (30+30+15), загальна сума процентів за весь строк кредитування становить 9975,00 грн., а всього по закінченню строку кредитування відповідач мав сплатити на користь первісного кредитора грошову суму в розмірі 16975,00 грн. В подальшому, на підставі Договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року право вимоги до відповідача за зазначеним Кредитним договором у вказаному розмірі перейшло до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке також є фінансовою установою. Вказане підтверджується самим договором факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників від 27.06.2022, витягом з реєстру боржників щодо відповідача. Водночас у вказаному витягу сума заборгованості зазначена в розмірі 22960,00 грн., в тому числі 7000,00 грн. основної суми боргу та 15960,00 грн. процентів за користування кредитними коштами. При цьому детального розрахунку заборгованості по сплаті процентів позивач не надав. Будь-яких інших нарахувань за кредитним договором позивач не здійснював і до стягнення не пред`явив. Доказів виконання відповідачем зобов`язань по вказаному кредитному договору матеріли справи не містять. Крім того, судом встановлено, що 29.07.2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» був укладений Кредитний договір № 20439-07/2021. Відповідно до умов цього Кредитного договору, відповідач отримав фінансовий кредит у виді в розмірі 5000,00 грн. та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Зокрема, як випливає із змісту п. п. 1.1-1.3 вказаного кредитного договору, кредит у розмірі 5000,00 грн. був наданий строком на двадцять три дні, під сплату процентів за користування кредитними коштами за фіксованою ставкою в розрахунку 0,9% процентів на добу. Відповідно до Додатку № 1 до вказаного договору, загальна сума процентів за весь строк кредитування становить 1035,00 грн., а всього по закінченню строку кредитування відповідач мав сплатити на користь первісного кредитора грошову суму в розмірі 6035,00 грн. В подальшому, на підставі Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 року право вимоги до відповідача за зазначеним Кредитним договором у вказаному розмірі перейшло до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке також є фінансовою установою. Вказане підтверджується самим договором факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників від 18.02.2022, витягом з реєстру боржників щодо відповідача. Водночас у вказаному витягу сума заборгованості зазначена в розмірі 10085,00 грн., в тому числі 5000,00 грн. основної суми боргу та 5085,00 грн. процентів за користування кредитними коштами. При цьому детального розрахунку заборгованості по сплаті процентів позивач не надав. Будь-яких інших нарахувань за кредитним договором позивач не здійснював і до стягнення не пред`явив. Доказів виконання відповідачем зобов`язань по вказаному кредитному договору матеріли справи не містять Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. При цьому, як випливає з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами лише в межах періоду кредитування, який дорівнює строку, на який надався кредит. Цей висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/45818/16. Зокрема, Верховний Суд наголошує на тому, що за змістом ст. 1054 ЦК України позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Тобто нарахування відповідачу процентів за користування кредитом за період часу після спливу строків повернення кредиту за кожним із кредитних договорів є неправомірним і не породжує у відповідача обов`язку сплачувати такі проценти. Отже, стягненню з відповідача підлягають лише 16975,00 за Кредитним договором № № 1947100 від 24.05.2021 та 6035,00 грн. за Кредитним договором 20439-07/2021 від 29.07.2021, а всього - 23010,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Однак позивач не пред`явив до суду вимог щодо захисту своїх прав кредитора шляхом стягнення з відповідача грошових сум в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач жодних заперечень проти позову не надала, факт укладання ним кредитного договору не оспорювала, факт невиконання зобов`язань за цим договором також не оспорювала, як і наданого позивачем розрахунку заборгованості, доказів погашення заборгованості на користь позивача або первісного кредитора не надала. Таким чином, виходячи із закріпленої у ст. 614 ЦК України презумпції вини боржника у зобов`язанні, яка відповідачем не спростована, суд вважає позовом таким, що підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл витрат із сплати судового збору суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом позовної заяви, ТОВ «ЄАПБ» в одній позовній заяві заявило дві окремі вимоги до одного й того самого відповідача - [PERSON] . При цьому вимоги ч. 1 ст. 188 ЦПК України щодо підстав об`єднання декількох вимог в одній позовній заяві позивачем фактично дотримані не були, оскільки ці вимоги виникли з двох різних, жодним чином не пов`язаних між собою обставин - з укладення та невиконання [PERSON] двох окремих кредитних договорів з двома різними кредитодавцями у різний час, які в подальшому передали права своїх грошових вимог до ТОВ «ЄАПБ» на підставі двох різних договорів факторингу. Позивачем не було враховано, що однакова правова природа таких обставин не робить їх пов`язаними між собою. При цьому судовий збір позивачем був сплачений у розмірі 2684,00 грн. як за одну позовну вимогу, хоча фактично сплаті підлягав судовий збір у розмір 5368,00 грн. як за дві позовні вимоги. Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі цьому оцінку надано не було. Ухвалою від 17.04.2023, вже після відкриття провадження у справі, позовна заява була залишена без руху, а позивачу був наданий час для сплати судового збору за другу з вимог. Однак позивач фактично ухилився від сплати судового збору за другу із самостійних вимог, посилаючись на наявність у нього права на об`єднання позовних вимог в одну позовну заяву. При цьому суд позбавлений можливості самостійно визначити, за яку із заявлених вимог судовий збір залишився не сплаченим, що унеможливило залишення позовної заяви без розгляду в порядку ст. 257 ЦПК України. Водночас, оскільки строки судового розгляду вже тривали, а позовні вимоги підлягали частковому задоволенню, судом було визнано за можливе й доцільне,

Outcome: partial