Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

29.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житлове приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Б.О. 05.12.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 27.12.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. постановлено ухвалу про повернення позовної заяви. 24.02.2020 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційних скарг [PERSON] та [PERSON] на ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П, від 27.12.2019 року, скасувавши зазначену вище ухвалу та направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 19.03.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. постановлено ухвалу про задоволення заяви про самовідвід від розгляду справи та передачу справи на повторний автоматизований розподіл. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 31.03.2020 року справа № 752/24931/19 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г. 01.06.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 01.06.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відстрочення від сплати судового збору [PERSON] до ухвалення судового рішення у справі. 09.02.2021 року та 08.09.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвали про витребування доказів. 01.12.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачками зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим 29.09.2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серія [NUMBER] . [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] і спадкоємцем за законом майна померлого батька. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] і спадкоємцем за законом майна померлого чоловіка. Спадкове майно складається із квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою київською державною нотаріальною конторою 13.07.2016 року, право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30514410 від 19.07.2016 року. З метою оформлення Свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] і [PERSON] , звернулись із відповідними заявами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. Під час оформленні своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно, а саме 04.01.2019 року, позивачками в квартирі [ADDRESS] , були виявлені невідомі особи, які користувалися зазначеною квартирою. В зв`язку з тим, що в діях невідомих осіб вбачалися ознаки злочину, передбаченого ст. 190 КК України, [PERSON] звернулася до Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві із заявою про вчинення злочину. 05.01.2019 року СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 12019100010000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачкам стало відомо, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 03.12.2018 року між померлим на той час [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 373, рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 44380073 від 03.12.2018 року, номер запису про право власності 29230863. Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві, в ході досудового розслідування, встановлено, що для посвідчення вищевказаного договору від 03.12.2018 року, купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , невстановлена розслідуванням особа надала довіреність від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] та паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , який відповідно до реєстрів МВС перебуває серед викрадених та втрачених з 31.12.2015 року. Вказана довіреність на ім`я [PERSON] посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павелком Б.О. та зареєстрована в реєстрі за № 543. [PERSON] ніколи не видавав довіреності на ім`я [PERSON] та не уповноважував будь-кого діяти від його імені щодо відчуження вказаної квартири, а тому цей правочин є нікчемними та таким, що був спрямований на порушення прав позивачок на спадкове майно, як спадкоємців. Це підтверджує і та обставина, що оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з яким власником квартири [ADDRESS] є померлий [PERSON] знаходиться за місцем його реєстрації. 29.01.2019 року за клопотанням слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу № 752/1858/19, якою на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. 28.03.2019 року [PERSON] отримала від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] . 28.11.2019 року [PERSON] отримала від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] . Зі змісту зазначених вище постанов позивачки дізналася, що 06.03.2019 року, вже після накладення судом арешту, право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджигачук Є.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 250 належить [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 45840686 від 06.03.2019 року, номер запису про право власності 30589094. В подальшому, [PERSON] , зламавши замки на вхідних дверях самовільно заволоділа вказаною квартирою, змінила замки, позбавивши позивачок доступу до квартири. Таким чином, квартира [ADDRESS] вибула з власності спадкоємців померлого [PERSON] за незаконних підстав, тобто не з їх волі та волі померлого [PERSON] , а саме оскаржуваними правочинами було порушено їх права, як спадкоємців за законом на вказане нерухоме майно, оскільки право на спадкове майно виникає у спадкоємця з моменту відкриття спадщини. Просили визнати недійсною з моменту вчинення довіреність, яка видана від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського територіального округу Павелком Б.О. за реєстровим № 543; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладений 03.12.2018 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 373; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладений 06.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 250; визнати за [PERSON] право власності на частину чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частину чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] ; витребувати на користь [PERSON] та [PERSON] чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] із незаконного володіння [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 44380073 від 03.12.2018 року та 45840686 від 06.03.2019 року; скасувати записи про право власності 29230863 від 03.12.2018 року та 30589094 від 06.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номером об`єкту нерухомого майна - 975013280000; стягнути на їх користь судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні 16.05.2023 року сторони відсутні. Позивачки [PERSON] та [PERSON] подали заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримують, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзивів на позов не подали, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися. Треті особи у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових пояснень щодо позову або відзиву на адресу суду не направляли, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та вирішення спору відповідно до вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Врахувавши думку представника позивачок про те, що останній не заперечує проти заочного вирішення справи, а також з огляду на те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не повідомили суду про поважність причин їх неявки, не подали відзив, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим 29.09.2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серія [NUMBER] (т. 1, а.с. 8). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] і спадкоємцем за законом майна померлого батька (т. 1, а.с. 10). [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] і спадкоємцем за законом майна померлого чоловіка (т. 1, а.с. 10). Спадкове майно складається із квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою київською державною нотаріальною конторою 13.07.2016 року, право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30514410 від 19.07.2016 року (т. 1, а.с. 9, 15). Позивачки, звертаючись до суду з позовом, зазначили, що з метою оформлення Свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] звернулися з відповідними заявами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. Під час оформленні своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно, а саме 04.01.2019 року, ними ж у квартирі [ADDRESS] , були виявлені невідомі особи, які користувалися зазначеною квартирою. [PERSON] звернулася до Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві із заявою про вчинення злочину. 05.01.2019 року СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 12019100010000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS] (т.1, а.с. 11). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] станом на 09.01.2019 року належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 03.12.2018 року між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 373, рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 44380073 від 03.12.2018 року, номер запису про право власності 29230863 (т. 1, а.с. 16). Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві, в ході досудового розслідування, встановлено, що для посвідчення вищевказаного договору від 03.12.2018 року, купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , невстановлена розслідуванням особа надала довіреність від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] та паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , який відповідно до реєстрів МВС перебуває серед викрадених та втрачених з 31.12.2015 року. Вказана довіреність на ім`я [PERSON] посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павелком Б.О. та зареєстрована в реєстрі за № 543 (т. 1, а.с. 12-14). Позивачки зазначають, що [PERSON] ніколи не видавав довіреності на ім`я [PERSON] та не уповноважував будь-кого діяти від його імені щодо відчуження спірної квартири, а тому такий правочин є нікчемними та таким, що був спрямований на порушення їх прав на спадкове майно, як спадкоємців. Крім того, оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з яким власником квартири [ADDRESS] є померлий [PERSON] знаходиться за місцем його реєстрації. 29.01.2019 року за клопотанням слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу № 752/1858/19, якою на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. 28.03. та 28.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] отримали відповідно від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якими кожній з них було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті, відповідно, батька та чоловіка [PERSON] (т. 1, а.с. 19, 20). Як видно зі змісту зазначених вище постанов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., 06.03.2019 року, тобто після накладення судом арешту, право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджигачук Є.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 250 належить [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 45840686 від 06.03.2019 року, номер запису про право власності 30589094 (т. 1, а.с. 17-18). [PERSON] та [PERSON] також в обґрунтування заявлених ними вимог зазначили, що в подальшому, [PERSON] , зламавши замки на вхідних дверях самовільно заволоділа спірною квартирою, змінила замки, позбавивши позивачок доступу до квартири, відповідно, квартира [ADDRESS] вибула з власності спадкоємців померлого [PERSON] за незаконних підстав, тобто не з їх волі та волі померлого [PERSON] , а саме оскаржуваними правочинами було порушено їх права, як спадкоємців за законом на вказане нерухоме майно, оскільки право на спадкове майно виникає у спадкоємця з моменту відкриття спадщини. Позивачі просили суд: -визнати недійсною з моменту вчинення довіреність, яка видана від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського територіального округу Павелком Б.О. за реєстровим № 543; -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладений 03.12.2018 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 373; -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладений 06.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 250; -визнати за [PERSON] право власності на частину чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на частину чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] ; -витребувати на користь [PERSON] та [PERSON] чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] із незаконного володіння [PERSON] ; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 44380073 від 03.12.2018 року та 45840686 від 06.03.2019 року; -скасувати записи про право власності 29230863 від 03.12.2018 року та 30589094 від 06.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номером об`єкту нерухомого майна - 975013280000; -стягнути на їх користь судові витрати по сплаті судового збору. Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 202, ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, при цьому, ч. 3 ст. 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У справі, що розглядається, судом встановлено, що правочин щодо видачі довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського територіального округу Павелком Б.О. за реєстровим № 543 вчинено з порушенням закону, оскільки нотаріусом встановлено осіб, що були учасниками правочину за підробленими, втраченими або викраденими документами. Крім того, органами досудового розслідування не встановлено особи таких учасників, а матеріалами справи підтверджено, що померлий [PERSON] не був стороною правочину щодо видачі ним довіреності на ім`я [PERSON] . Відповідно вимога про визнання довіреності недійсною з моменту її вчинення, підлягає задоволенню судом. Договіри купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що укладені відповідно: 03.12.2018 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 373 та 06.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 250 також є недійсними, оскільки представник продавця [PERSON] - [PERSON] вчинив правочин від його імені після його смерті, а також, як попередньо встановлено, довіреність на підставі якої вчинено правочин є недійсною. Так, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст. ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах (постанова Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року в справі № 752/11904/17 (провадження № 61-14959св19). Відповідно вимога про витребування на користь [PERSON] та [PERSON] чотирикімнатної квартири [ADDRESS] із незаконного володіння [PERSON] , підлягає задоволенню судом. Позивачки [PERSON] та [PERSON] , у встановленому законом порядку та строк, реалізували свої права, як спадкоємці померлого [PERSON] , а тому їх вимоги про визнання за кожною з ним права власності по частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого батька та чоловіка [PERSON] також мають бути задоволені судом. Відповідно, враховуючи зроблені вище судом висновки про недійсність правочинів, позовні вимоги скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 44380073 від 03.12.2018 року та 45840686 від 06.03.2019 року та скасувати записи про право власності 29230863 від 03.12.2018 року та 30589094 від 06.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номером об`єкту нерухомого майна - 975013280000, підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, позовні вимоги, [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Б.О. про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житлове приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння, підлягають задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивачок судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved