Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

14 липня 2021 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі: позивач) до [PERSON] (далі: відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 32 893, 03 грн. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на утворення вищезазначеної суми за невиконання відповідачем заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2011, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, також зазначив, що заперечує проти ухвалення заочного рішення, відповідач причину неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення від учасників справи не надходило, підстав передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладено справи судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, причини для відкладення розгляду справи відсутні, у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 24 травня 2011 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.08.2006 р. у розмірі 25 182, 41 грн., стягнуто солідарно з ТОВ «Українське Фінансове агентство «ВЕРУС», [PERSON] на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.08.2006 р. у розмірі 200, 00 грн. Як вбачається з розрахунку сума заборгованості за договором складає 14 000, 00 грн. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем. Позивачем, у зв`язку невиконанням заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2011, на суму заборгованості, за період з 01.12.2010 по 23.05.2021 р. зараховано інфляційні витрати в сумі 28 504, 32 грн., та 3 % річних у сумі 4 388, 71 грн. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2011 підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем та його порушення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, ухваленням 24.05.2011р. рішення Дзержинським районним судом м. Харкова зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України, за увесь час прострочення. Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, суд вважає його таким, що повністю відповідає чинному законодавству. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved