Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у березні 2023 року звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27.10.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0238/82/0179990, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 16082,52 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Додатковою угодою від 05.04.2019 № 014/0238/82/0179990-1/ [NUMBER] до вищевказаного договору, за взаємною згодою сторін, було змінено умови договору, зокрема визначена дата остаточного погашення кредиту 27.09.2025. У подальшому, 20.09.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги №\~114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №\~014/0238/82/0179990 від 27.10.2017, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Таким чином ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Загальний розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 07.02.2023 становить 44573,61 грн, із яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 18467,15 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 2142,24 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 23276,04 грн; заборгованість по пені 688,18 грн. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 014/0238/82/0179990 від 27.10.2017 у розмірі 44573,61 грн, а також судові витрати, які складаються з витрат по оплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00\~грн. Ухвалою суду від 17.04.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, але у позовній заяві вказав, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин і не подав відзив. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке. Судом установлено, що 27.10.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0238/82/0179990, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 16082,52 грн на строк 72 місяці, із кінцевим терміном повернення коштів до 27.10.2023. Також сторони узгодили умови договору, зокрема тип процентної ставки фіксована: на період з 27.10.2017 по 26.11.2017 становить 17,7% річних; на період з 27.11.2017 становить 39,9% річних. Крім того, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту та графік платежів до кредитного договору (а.с.\~8-17, 28-29). Позивач своє зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 26619,34 грн, що вбачається з виписки по рахунку (а.с.\~35-46). 05.04.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 014/0238/82/0179990-1/30534 до договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №\~014/0238/82/0179990 від 27.10.2017, якою за взаємною згодою сторін були частково змінені умови договору, зокрема збільшено строк кредиту на 23 місяці та визначено дату остаточного погашення кредиту 27.09.2025. Також було визначено новий графік погашення кредиту зі зменшеним розміром щомісячного платежу в період з 27.04.2019 по 26.10.2019 (а.с. 18-27). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, складеним АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 12.12.2019 відповідач мав заборгованість за кредитним договором у розмірі 21720,86 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 18467,15 грн; заборгованість за відсотками 2142,24 грн; пеня 1111,47 грн (а.с. 47-49). 20.09.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги №\~ 114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0238/82/0179990 від 27.10.2017, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с. 51-63). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи досліджені судом докази, а також встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є новим\~кредитором у\~зобов`язаннях\~з відповідачем,\~відповідно до\~умов кредитного\~договору,\~що був\~укладений 27.10.2017\~між [PERSON] \~та первісним\~кредитором ПАТ«Райффайзен Банк Аваль». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. \~1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається із розрахунку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 07.02.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 014/0238/82/0179990 від 27.10.2017 складає 44573,61 грн, із яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 18467,15 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 2142,24 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 23276,04 грн; заборгованість по пені 688,18 грн (а.с.\~50) Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору, ні на рахунки ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ні на рахунки попереднього кредитора. Відтак, позовні вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та відсотками нарахованими відповідно до умов договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 688,18 грн, зважаючи на таке. У позовній заяві позивач наводить мотиви щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, при цьому у розрахунку заборгованості називає це нарахування пенею. Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як установлено судом, кредитний договір за яким позивач набув право вимоги до відповідача був укладений на строк до 27.10.2023 та в подальшому продовжено цей строк до 27.09.2025, з умовою сплати відповідачем щомісячного платежу та відсотків. Отже позивачем заявлено вимогу про дострокове повернення коштів, тому він має право вимагати сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс/18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №\~703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Отже вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково (на 98,46%), отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 2642 грн 67 коп. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав: договір про надання правової допомоги за № 03-01/2023 від 03.01.2023, укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; прас-лист вартості послуг правової допомоги Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявку на надання юридичної допомоги № 194 від 05.01.2023 на суму 9000,00 грн; витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023; платіжну інструкцію № 0358540000 від 17.01.2023 про сплату ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» коштів за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги за № 03-01/2023 від 03.01.2023 у розмірі 44000,00 грн (а.с. 91-101). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 9000,00 грн. Зважаючи на\~обсяг наданих\~послуг та\~виконаних робіт,\~а також\~ціну позову,\~суд вважає,\~що розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу у\~заявленому позивачем\~розмірі 9000,00\~грн є\~співмірним зі\~складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою\~статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідачем не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивача та не доведено неспівмірність таких витрат. За таких обставин, оскільки позов задоволено частково (на 98,46%), отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на\~професійну правничу\~допомогу в\~розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 8861 грн 40 коп.

Outcome: partial