Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», третя особа Одеська міська рада, в якому просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 05.09.2007 р. укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі начальника Десятого Одеського відділення дирекції ВАТ «Райффазен Банк Аваль», посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. В обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, що нежитлове приміщення першого поверху у будинку [ADDRESS] , площею 86,7 кв.м (загальною площею даної будівлі 244,2 кв.м) на підставі свідоцтва про право власності належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради і є об`єктом права комунальної власності. На виконання розпорядження міського голови від 29.12.2006 р. № 1649-01 р., вказане приміщення було передано Представництвом в оренду ТОВ «Узберіжжя-Інформ», згідно з договором оренди від 29.12.2006 р. Право комунальної власності на вказане приміщення підтверджується зокрема свідоцтвом про право власності Одеської міської ради від 04 липня 2001 р., оформленим на нежитлову будівлю в цілому, загальною площею 244,2 кв.м, яке було видане на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.04.2001 р. № 301. Окремо, нежиле приміщення першого поверху загальною площею 86,7 кв.м було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності від 10 вересня 2007 р. та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 08.02.2007 р. № 20. Окрім того, нежиле приміщення загальною площею 244,2 кв.м та, зокрема, частина будівлі площею 86,7 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , відносяться до нежитлового фонду місцевих рад і відповідно є об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Одеса, що підтверджується рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. за 226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст ного підпорядкування і районів області, та вказаним вище правовстановлюючими документами. 29 грудня 2006 року між Представництвом, у віданні якого перебувало дане приміщення, та ТОВ «Узберіжжя-інформ», в особі директора, був укладений договір оренди вказаного приміщення для розміщення складу продовольчих товарів строком до 01 грудня 2007 року. 22 червня 2006 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за [PERSON] було визнано право власності на квартиру у будинку [ADDRESS] , площею 86, 7 кв.м. На підставі даного рішення за ним було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 89, 9 кв.м.17 березня 2007 року [PERSON] , як власник вказаного приміщення, подарував вище вказане приміщення [PERSON] . Договір дарування квартири у будинку [ADDRESS] , площею 89,9 кв.м, був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів. 16 квітня 2007 року на підставі договору дарування за [PERSON] було зареєстровано право власності у КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером 18078286. 05.09.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі начальника Десятого Одеського відділення дирекції ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] . 12 грудня 2007 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси заочне рішення суду, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру у будинку [ADDRESS] , площею 86, 7 кв.м, було скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.207 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2008 р. по справі № 2-5314/08 позовні вимоги Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради задоволено, а саме визнано договір дарування від 17.03.2007 року квартири [ADDRESS] , недійсним та зобов`язано [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської в користуванні приміщенням, яке розташоване в [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 03.03.2009 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2010 р. по справі № 2-928/10 позовні вимоги представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради задоволено, а саме: витребувано у [PERSON] з чужого незаконного володіння нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 89,9 кв.м, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 21.12.2010 року. Представник позивача вказує про те, що [PERSON] власником спірного приміщення не був, зокрема набув право власності на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, а позов залишено без розгляду. Отже, спірне майно вибуло поза волею його власника - територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. [PERSON] , яка придбала спірне майно у [PERSON] , надала спірне приміщення в іпотеку, яке їй не належало та, укладаючи з банком договір іпотеки, не мала правових підстав розпоряджатися спірним майном та передавати його в іпотеку, що є підставою визнання недійсним договору іпотеки від 05.09.2007 р., як такого, що суперечить ч.ч. 1,2 ст. 203 ЦК України. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] під час укладення іпотечного договору не мала необхідний обсяг правомочностей власника спірного майна, представник позивача вважає, що договір іпотеки, укладений між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі начальника Десятого Одеського відділення дирекції ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] є недійсним, у зв`язку з чим звернувся з вказаним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином шляхом оголошення на вебсайті суду (а.с.44 т.2), про причин неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність не зверталася, відзив на позов не подавала. Представник відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність (а.с.45-47 т.2). Крім того, представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву (а.с.56-57 т.1), в якому заперечував проти задоволення позову посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, також просив застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином шляхом доставки електронного листа електронною поштою (а.с.40 т.1), про причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що, нежитлове приміщення першого поверху у будинку [ADDRESS] , площею 86,7 кв.м (загальною площею даної будівлі 244,2 кв.м) на підставі свідоцтва про право власності Одеської міської ради від 04 липня 2001 р., оформленим на нежитлову будівлю в цілому, загальною площею 244,2 кв.м, яке було видане на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.04.2001 р. № 301 належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради і є об`єктом права комунальної власності (а.с.11 т.1). Окремо, нежитлове приміщення першого поверху у будинку [ADDRESS] , загальною площею 86,7 кв.м було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності від 10 вересня 2007 р. та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 08.02.2007 р. № 20 (а.с.10,12 т.1). На виконання розпорядження міського голови від 29.12.2006 р. № 1649-01 р., вказане приміщення було передано Представництвом в оренду ТОВ «Узберіжжя-Інформ», згідно з договором оренди від 29.12.2006 р. 22 червня 2006 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за [PERSON] було визнано право власності на квартиру у будинку [ADDRESS] , площею 86, 7 кв.м. На підставі даного рішення за ним було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 89, 9 кв.м. 17 березня 2007 року [PERSON] , як власник вказаного приміщення, подарував вище вказане приміщення [PERSON] . Договір дарування квартири у будинку [ADDRESS] , площею 89,9 кв.м, був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів. 16 квітня 2007 року на підставі договору дарування за [PERSON] було зареєстровано право власності у КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером 18078286. 05 вересня 2007 року [PERSON] , подарувала вище вказане приміщення [PERSON] . Договір купівлі-продажу квартири у будинку [ADDRESS] , площею 89,9 кв.м, був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів. 05.09.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі начальника Десятого Одеського відділення дирекції ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с.59-61 т.1). 12 грудня 2007 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси заочне рішення суду, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру у будинку [ADDRESS] , площею 86, 7 кв.м, було скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.207 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2008 р. по справі № 2-5314/08 позовні вимоги Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради задоволено, а саме визнано договір дарування від 17.03.2007 року квартири [ADDRESS] , недійсним та зобов`язано [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської в користуванні приміщенням, яке розташоване в [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 03.03.2009 року (а.с.13 т.1). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2010 р. по справі № 2-928/10 позовні вимоги представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради задоволено, а саме: витребувано у [PERSON] з чужого незаконного володіння нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 89,9 кв.м, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 21.12.2010 року (а.с.14 т.1). Відповідно до\~статті 15 ЦК України, \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України, \~передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За статтями\~317,\~319,\~321 ЦК України, \~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до\~статей 143 Конституції України\~територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно зі\~статтею 327 ЦК України\~у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Судом встановлено про те, що спірне нежитлове приміщення першого поверху у будинку [ADDRESS] , належало до комунальної власності територіальної громади міста Одеси, тому остання має право на захист своїх порушених прав. Також, судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення першого поверху у будинку [ADDRESS] , вибуло з власності територіальної громади міста Одеси без волі власника - на підставі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2006 року, яке у подальшому скасовано, а\~позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.207 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц також зроблено висновок, що за змістом статті 388 ЦК України\~майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже, спірне майно вибуло з власності територіальної громади міста Одеси на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасоване, тому вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені\~статтею 215 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК, \~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя\~статті 215 ЦК України). За змістом статей\~572,\~575 ЦК України, \~іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до частини першої\~статті 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна, за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Відповідно до частини першої\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Проте судом встановлено, що нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] належало територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради та вибуло з володіння її власника поза його волею, тому суд приходить до висновку про те, що необхідно визнати недійсним договір іпотеки від 05.09.2007 р. укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі начальника Десятого Одеського відділення дирекції ВАТ «Райффазен Банк Аваль», посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2\~102,00 грн.

Outcome: approved