Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення на його користь матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди з [PERSON] (далі Відповідач) в розмірі 50177,45 грн. (п`ятдесят тисяч сто сімдесят сім гривень сорок п`ять копійок) без врахування суми франшизи та судові витрати по справі; третя особа ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (далі Третя особа). В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 29 вересня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Камаз д.н.з. [NUMBER] , який належть ТОВ «КРОХМАЛЕПРОДУКТИ» під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21053 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Унаслідок ДТП, автомобіль ВАЗ 21053 д.н.з [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Постановою Іванківського районного суду Київської області від 11.10.2022 року (справа № 366/1645/22) винуватцем ДТП визнано [PERSON] . Протоколом огляду транспортного засобу був встановлений перелік пошкоджень отриманих автобілем ВАЗ 21053 д.н.з. [NUMBER] у результаті ДТП. На підставі даних протоколу ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» складений страховий акт і встановлено суму страхового відшкодуванняв розмірі 16942,45 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні сорок п`ять копійок). Дані кошти були перераховані на рахунок позивача. Нараховану суму в розмірі 2600 грн. (дві тисячі шістсот гривень) франшизи позивач не отримував. З акту виконаних робіт від 20.03.2023 року слідує, що варість ремонту пошкодженого автомобіля ВАЗ 21053 д.н.з. [NUMBER] становить 67120 грн., з яких 16 942,45 грн. відшкодовано, а сума - 50177,45 грн. залишилася не відшкодованою. При зверненні до компанії ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» позивачу було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійснекнні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених [PERSON] витратах підлягає стягненню з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначає, оскільки вина відповідача щодо пошкодженння його транспортного засобу повністю встановлена, кошти витрачені на ремонт автомобіля підтверджено належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, то саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 50 177,45 грн. Процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 року зазначену справу передано у провадження судді Ткаченка Ю.В. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 25 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін на 25 травня 2023 року 25 травня 2023 року до суду позивачем було подано клопотання про залучення доказів до справи, зокрема: акт огляду транспортного засобу та фото до нього; ремонтну калькуляцію № 22-0638017 від 03.11.2022 року; розрахунок ринкової вартості КТЗ; заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відкодування від 08.12.2022 року; платіжне доручення № 3Р090790 від 12.12.2022 року Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені вчасно. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про підтримання своїх позовних вимог, просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю та просить суд розглядати справу без його участі. Третя особа: ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені, заяв та клопотань не надіслали. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, позивач в поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує; відповідач позов визнав, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу - ВАЗ 21053 д.н.з. [NUMBER] /а.с. 9/, який згідно страхового полісу № АТ/0083590 застрахував цивільно-правову відповідальність в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» /а.с 11, 12/. Постановою Іванківського районного суду Київської області від 11 жовтня 2022 року в справі № 366/1645/22 встановлено обставини вчинення [PERSON] адміністравтиного правопорушення та визнано останнього винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за фактом порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови, обставини вчинення правопорушення: «29.09.2022 року о 08 год. 40 хв. на 8 км а/д Іванків-спецпід`їзд до зони ЧАЕС, водій керуючи автомобілем КАМАЗ [NUMBER] , рухаючись за т.з. MAN д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом CODER S 3384 D, д.н.з. [NUMBER] , при гальмуванні останнього, водій КАМАЗа не дотримався безпечної дистанції перед початком зміни руху ліворуч, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з лівою частиною напівпричепа та виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з т.з. ВАЗ 2107, д.н.з [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, з що передбачена відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП». Постанова набрала законної сили 24.10.2022 року /а.с. 13/. Третьою особою ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» позивачу було надано відповідь на його заяву, з якої слідує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу КАМАЗ 551 реєстраційний номер [NUMBER] забезпечена ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-208974016. Оцінка розміру збитків проводилась на підставі ремонтної Калькуляції № 22-0638017 від 03.11.2022 року, що була складена Страховиком на підставі наявних документів страхової справи. Відповідно до ремонтної калькуляції № 22-0638017 від 03.11.2022 року, вартість відновлювального ремонту транспортного ВАЗ 21053 реєстраційний номер [NUMBER] склала 46 223,49 грн., при цьому ринкова варість Пошкодженого ТЗ на момент ДТП складала 36 542,45 грн. /а.с. 28-44/. Позивачем долучено до матеріалів справи заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, адресованої Голові Правління ПРАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», з якої слідує, що між потерпілим і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування, який складає 16942,45 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні сорок п`ять копійок) та який перераховано на рахунок [PERSON] /а.с. 14, 45, 46/. До матеріалів справи долучені також фотознімки автомобіля ВАЗ - 2105 д.н.з. [NUMBER] /а.с. 15-18/. Відповідно до Наряду-замовлення про надання послуг з ремонту автомобіля ВАЗ-2105 д.н.з. [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 67120 грн. (шісдесят сім тисяч сто двадцять гривень), який позивачем сплачений ФОП « [PERSON] », що підтверджується товарним чеком від 20.03.2023 року /а.с. 21/. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. На підставі частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно достатті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язковими елементами деліктних правовідносин є: 1) протиправна поведінка; 2) вина особи; 3) наявність дійсної шкоди; 4) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та її наслідками у виді спричинення шкоди. Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першоїстатті 1188 ЦК України). Статтями 28,29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (даліЗакон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 25 Закону "Про страхування" здійснення страхових виплат проводиться страховиком відповідно до договору страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката). Зазначений страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром - особою, яка займається визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються чинним законодавством) у формі, що визначається сертифікатом. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно з ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання. Положення ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні. Згідно з частиною четвертою статті 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні», процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (ст. 5 ЗУ № 2658-ІІІ) Оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна ( ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЗУ № 2658-ІІІ). Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. ( ч. 1, 2 ст. 32 ЗУ № 2658-ІІІ). Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності ( ч. 1ст. 12 ЗУ № 2658-ІІІ). Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду в справі №753/21177/16-ц від 19 вересня 2018 року. Як вбачається з досліджених судом доказів, вартість матеріального збитку, завданий власнику пошкодженого автомобіля ВАЗ-21053 д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, становить 67120 грн. відповідно до Наряд-замовлення про надання послуг з ремонту автомобіля, складеного ФОП [PERSON] . Визначений у наряді-замовленні розмір матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу позивача відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Відповідач не надав до суду, не клопотав про призначення судової експертизи з метою доведеності своїх заперечень щодо заявленого позивачем розміру відшкодування шкоди. Окрім того, у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18 зазначається, що «на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтями 29,32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Разом з тим, суд врахувовує, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Отже, Верховний Суд під час розгляду подібних справ дійшов висновку, що обсяг відповідальності страховика відповідальної особи (страховика потерпілої особи, якщо страховий випадок врегульовано згідно з Положенням про ПВЗ) обмежений вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на відміну від особи, яка завдала шкоду, а тому різниця невідшкодованої позивачу суми збитків має бути відшкодована саме винуватцем ДТП. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками зокрема є витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Відповідно до частини 1,6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи слідує, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 50177,45 грн. Таким чином, суд вважає правильним задовольнити вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди повністю в розмірі 50177,45 грн. (п`ятдесят тисяч сто сімдесят сім гривень сорок п`ять копійок). Висновки за результатами розгляду За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналіз норм статей 12, 13, 89 ЦПК України дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до задоволенню. Вирішення питання про судові витрати Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною 1 статті 4 цього закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з вимогами пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір, у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатких осіб, що станом на 2023 рік (дату подання позову) становить 1073,60 грн. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 ЗУ "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору, як позивача - громадянина, віднесеного до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за позовну вимогу щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved