Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

05 квітня 2023 року представник [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи вимоги наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86, 2 кв.м, житловою площею 48, 5 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є дочка [PERSON] , дружина [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. Представник зазначив, що [PERSON] з 1991 року проживає в цьому будинку без реєстрації, тому фактично прийняла спадщину на вказаний будинок. [PERSON] не оформив своє право власності на будинок у відповідності із законом, відсутність реєстрації права власності на будинок за спадкодавцем позбавляє можливості позивача оформити свої спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, представник надав заяву, в якій просив провести судове засідання у їх відсутність. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила провести судове засідання у її відсутність (а.с.52). Представник відповідача Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив провести судове засідання у його відсутність (а.с. 47). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25 серпня 2020 року, видане виконавчим комітетом Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області). [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 86,2 кв.м, житловою площею 48, 5 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . За час свого життя померлий не здійснив державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області № 126 від 28 лютого 2023 року [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає з 1991 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 18, 19). Єдиним правовстановлюючим документом на спадковий будинок, який підтверджує, що власником даного будинку був [PERSON] , є паспорт на забудову садиби у сільському населеному пункті Української PCP від 01 квітня 1986 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Питання щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було вирішено шляхом затвердження Порядку та умов прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв`язку з тим, що відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року. Отже, питання щодо набуття права власності на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року, не врегульовано на рівні закону. 29 квітня 2013 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, яким затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, а також регламентовано процедуру проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Згідно з п. 3.1 вказаного порядку індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об`єкти права власності на підставі технічного паспорту. Державна реєстраційна служба України своїм листом від 12 березня 2013 року № 95-06-15-13 роз`яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Оскільки за матеріалами технічного паспорту спірний житловий будинок та господарські будівлі і споруди було побудовано у період 1986-1990 роках, тобто до 05 серпня 1992 року, на земельній ділянці, яку було виділено спадкодавцю в користування для будівництва житлового будинку, на нього може бути визнано право власності, яке переходить в порядку спадкування. На даний час отримати документи на підтвердження цих фактів не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). У відповідності до ч 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З метою оформлення спадщини позивачем необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги ґрунтуються на законі, і тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України позивач не заявляє вимогу про відшкодування судових витрат, тому судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved