Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

6 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] , у шлюбі народилася дитина: [PERSON] . З квітня 2022 року подружжя спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб не припинено. Під час перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти автомобіль марки Mitsubichi модель Galant номер кузова [NUMBER] , чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , згідно якого відповідач отримала на автомобіль право власності 02 липня 2020 року тобто під час перебування з позивачем у шлюбі. Оскільки у позивача з відповідачем не було шлюбного договору, автомобіль купувався під час шлюбу за спільні кошти, позивач вважає, даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач почала вимагати повернути спільний автомобіль, посилаючись, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] відповідач зазначена як власник автомобіля, але позивач вважає, що має таке саме право на даний автомобіль, оскільки автомобіль набувався за час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач звернувся до суду. Позивач та його представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Суд розглядає справу без участі сторін. Вивчивши позовну заяву та додані докази, суд приходить до висновку, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 06.10.2007 року підтверджується факт укладення шлюбу між позивачем та відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] підтверджується, 02.07.2020 року відповідач, [PERSON] , є власником автомобіля марки Mitsubichi модель Galant номер кузова [NUMBER] , чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Сторонами не надано доказів про розірвання шлюбу і зазначена обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до свідоцтва про шлюб транспортний засіб придбаний під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до Звіту №1229-10-22 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля Mitsubichi Galant реєстраційний номер [NUMBER] , вартість транспортного засобу складає 170123.35 грн. Судом встановлено, право власності позивача на 1/2 частину автомобіля не оспорюється та законодавчо вже визначено ч.1 ст.63 СК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Єдиним ефективним способом захисту позивача може бути поділ майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно положень ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Сторонами не заявлено вимог про поділ майна, а суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, вимога позивача про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля не підлягає задоволенню, так як позивач володіє нею на підставі положень ст.63 СК України. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed