Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

прокурор звернувся до суду в інтересах держави з вказаним позовом, в якому просив: - визнати недійсним договір про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] від 27 липня 2021 року про виділення в приватну власність [PERSON] садового будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право власності [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] , що виникло на підставі договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] від 27 липня 2021 року; - припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що виникло на підставі договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] від 27 липня 2021 року; - скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що виникло на підставі договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] від 27.07.2021 (запис № 59500397 від 27 липня 2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої Є.А.); - скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] , що виникло на підставі договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] від 27 липня 2021 року (запис №59499797 від 27 липня 2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої Є.А.); - покласти судові витрати по справі на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019000000000780 від 05.04.2019 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Донецька, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , громадянці України, 01 листопада 2021 року повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України. Одночасно встановлено, що після проведення слідчих дій за її участі, [PERSON] здійснено відчуження належного їй нерухомого майна. Так, 21 вересня 2021 року за договором дарування [PERSON] відчужила на користь свого сина [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За договором про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя від 27 липня 2021 року [PERSON] також відчужила на користь свого чоловіка [PERSON] садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] . Правочин за участі [PERSON] є фіктивним, вчиненим всупереч інтересам держави та суспільства, порушують публічний порядок, оскільки такі дії вчинені одразу після того, як вона дізналася про здійснення досудового розслідування за фактом її протиправної діяльності виключно з метою уникнення арешту майна та його подальшої конфіскації. На фіктивність правочинів вказує і та обставина, що [PERSON] і далі продовжує проживати у квартирі [ADDRESS] , які нібито подарувала, що підтверджується в тому числі ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 листопада 2021 року про застосування до неї запобіжного заходу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про визнання позову. В суді прокурор просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідачі в суді визнали позов в повному обсязі, просили його задовольнити, наслідки визнання позову їм зрозумілі. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019000000000780 від 05 квітня 2019 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. 22 липня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2021 у кв. [ADDRESS] проведено обшук. 27 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір серії НРК №248481 про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, за яким сторони домовилися виділити [PERSON] зі спільної сумісної власності подружжя садовий будинок [ADDRESS] . Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2022 року, [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] та зареєстрований в реєстрі 27 листопада 2021 року приватним нотаріусом Якушевою Євгенією Анатоліївною за №59499797 на підставі договору про виділ майна із спільної сумісної власності № 810 від 27 липня 2021 року. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2022 року, [PERSON] є власником земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером 3221888000:24:007:0103, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована в реєстрі 27 листопада 2021 року приватним нотаріусом Якушевою Євгенією Анатоліївною за №59500397 на підставі договору про виділ майна із спільної сумісної власності № 810 від 27 липня 2021 року. Згідно нотаріально посвідченого договору дарування серії НРМ №898748 від 21 вересня 2021 року [PERSON] подарувала [PERSON] (своєму малолітньому сину), в інтересах якого діяв батько [PERSON] , квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 30 березня 2023 року вироком Солом`янського районного суду Київської області в кримінальному провадженні №52022000000000456 щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 200 КК України, щодо [PERSON] за за ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 200 КК України та щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 209 КК України, на підставі угоди про визнання винуватості [PERSON] визнано винуватою та призначено відповідне покарання. [PERSON] беззастережно визнала свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення та зобов`язалася визнати позов виконуючого обов`язки Генерального прокурора Говди Р.М. у цивільній справі 363/1649/22 в інтересах держави до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, припинення права та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, виходячи з викладених обставин, судом встановлено, що 22 липня 2021 року у квартирі [PERSON] проведено обшук, після якого остання вважалася обізнаною про встановлення органом досудового розслідування її причетності до протиправних дій. В зв`язку з чим, з метою уникнення арешту та подальшої конфіскації належного їй нерухомого майна, [PERSON] відчужила квартиру та садовий будинок із земельною ділянкою шляхом укладання фіктивних договорів, з порушенням публічного порядку. Зазначене також підтверджується дослідженими в суді документами, зокрема: копією договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 4 арк. в 1 прим.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 2 арк.; копією договору дарування квартири від 13 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 3 арк. в 1 прим.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 2 арк.; копією договору дарування квартири від 16 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 3 арк. в 1 прим.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 2 арк.; копією договору дарування квартири від 21 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 4 арк. в 1 прим.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 9 арк.; копією договору про виділ майна із спільної сумісної власності подружжя, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 3 арк. в 1 прим.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 11 арк.; копією договору купівлі-продажу садового будинку від 07 квітня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 4 арк. в 1 прим.; копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 квітня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 4 арк. в 1 прим.; копією договору дарування квартири від 31 жовтня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на 3 арк. в 1 прим.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 7 арк.; двома копіями реєстраційних карток Т3 на 2 арк. в 1 прим.; копією повідомлення про підозру [PERSON] у кримінальному провадженні N° 42019000000000780 на 22 арк. в 1 прим.; копією повідомлення про підозру [PERSON] у кримінальному провадженні № 42019000000000780 на 22 арк. в 1 прим.; копією повідомлення про підозру [PERSON] у кримінальному провадженні №42019000000000780 на 22 арк. в 1 прим.; особові картки ДМС України на 6 арк. в 1 прим.; інформацією Державної податкової служби України про доходи [PERSON] на 2 арк. в 1 прим.; інформацією Державної податкової служби України України про доходи [PERSON] на 2 арк. в 1 прим.; інформацією Державної податкової служби України про доходи [PERSON] на 1 арк. в 1 прим.; копією реєстраційних карток на транспортні засоби [PERSON] на 4 арк.; відомостями Державної прикордонної служби України про перетин [PERSON] державного кордону на 1 арк.; копіями матеріалів обшуку у квартирі за місцем проживання [PERSON] у кримінальному провадженні №42019000000000780 на 11 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] від 30.03.2021 на 7 арк. в 1 прим.; копією протоколу обшуку від 22.07.2021 на 7 арк. в 1 прим.; копією ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 листопада 2021 року на 12 арк. в 1 прим.; копією ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 листопада 2021 року на 19 арк. в 1 прим.; копією ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 листопада 2021 року на 20 арк. в 1 прим.; копією позову прокурора y кримінальному провадженні №42019000000000780 на 18 арк. в 1 прим.; копією постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 42019000000000780 на 2 арк. в 1 прим.; копією протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 19 жовтня 2021 року на 3 арк. в 1 прим.; копією листа ДП «Інформ-Ресурси» від 04 січня 2022 року на 1 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту свідка [PERSON] від 31 серпня 2021 року на 9 арк. в 1 прим.; копією протоколу обшуку від 27 серпня 2021 року на 4 арк. в 1 прим.; копіями матеріалів тимчасового доступу до документів банківської таємниці в АТ «Креді Агріколь Банк» стосовно ТОВ «Коссад Решерш» на 32 арк. в 1 прим.; копіями матеріалів тимчасового доступу до документів банківської таємниці в AT «ОТП Банк» стосовно ТОВ «Семтек Інвест», ТОВ «Семтек Індастрі», ТОВ «Ековерс» на 63 арк. в 1 прим.; копією висновку аналітичного дослідження ГУ ДПС у м. Києві від 15 липня 2020 на 31 арк. в 1 прим.; копією звіту за результатами позапланового аудиту відповідності аудиту Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» від 22.01.2020 на 5 арк. (копія); копією висновку експерта від 12 серпня 2021 року №57205 на 21 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] від 29 липня 2021 року на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] від 02 вересня 2021 року на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу огляду від 24 липня 2021 року з додатками на 8 арк. в 1 прим.; копією протоколу допиту [PERSON] на 3 арк. в 1 прим.; копією протоколу огляду від 26 липня 2021 року з додатками на 264 арк. в 1 прим. та копією протоколу огляду від 26 вересня 2021 року з додатками на 132 арк. в 1 прим. Згідно ч. 2 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставини того, що [PERSON] та [PERSON] уклали фіктивний договір з метою уникнення арешту нерухомого майна та його подальшої конфіскацією визнані відповідачами в повному обсязі. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання відповідачами позову вимогам Закону не суперечить та прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону й підлягають задоволенню, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Обраний спосіб захисту відповідає обставинам справи, ґрунтується на вимогах Закону і є адекватним змісту порушеного права. Крім того, прокурором представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід стягнути з відповідачів. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50% судового збору, який ним сплачено при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50% судового збору. Таким чином, позивачу з державного бюджету України слід повернути 50% сплаченого при подачі позовної заяви судового збору та стягнути 50% сплаченого судового збору з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved