Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіт ним не складався. На день смерті чоловіка йому належав на праві власності колгоспного двору, головою якого він був, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, про що нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вирішити питання в позасудовому порядку, зокрема отримати правовстановлюючий документ не можливо, оскільки колгоспні двори ліквідовано, члени цього двору померли, а органи місцевого самоврядування та бюро технічної інвентаризації втратили відповідні повноваження по видачі свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна та їх реєстрації. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1222, 1268-1270 ЦК України. Від Коломийської міської\~ради відзив на позовну заяву не надходив. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 03.04.2023 відкрив провадження у справі за позовом [PERSON] до Коломийської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за клопотанням позивача витребувано у державного нотаріуса Першої Коломийської нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд ухвалою від 02.05.2023 підготовче провадження у цивільній справі №346/1627/23 за вищезазначеним позовом закрив та призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, представник позивача подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач Коломийська\~міська рада про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, подали суду клопотання в якому просять проводити судовий розгляд за їх відсутності, зазначивши, що вказаний спір не порушує їх прав, а тому просять вирішити справу згідно вимог діючого законодавства. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положень ч. 3 ст.\~211 та ст. 223 ЦПК України. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №14 від 07.06.2007 (свідоцтво про смерть від 18.06.2007 серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про одруження від 20.05.1975 серія [NUMBER] , виданого Товмачицькою сільською радою Коломийського району, [PERSON] одружився з [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок [ADDRESS] . З довідки від 14.04.2021 №155/3/1-15, виданій Товмачицьким старостинським округом Коломийської міської ради, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] в будинку були зареєстровані та проживали позивач та [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Відповідно до довідки від 02.02.2023 №25/3/1-10, виданій Товмачицьким старостинським округом Коломийської міської ради, вбачається, що згідно погосподарської книги №1 погосподарського обліку 02-0026-1 (рік побудови 1976) за [PERSON] числиться будинок [ADDRESS] . За змістом виписки з інвентаризаційних матеріалів від 20.12.2022 №75007 та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20.12.2022 домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 48,4 кв.м., загальною площею 74,1 кв.м.; сарай літ. «Д»; сарай літ. «Ж», колодязь №1, огорожа №2. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстровано спадкову справу №488/2007, за змістом якої [PERSON] 14.11.2007 подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.06.2021 №261272597 право власності на спірний будинок за [PERSON] не зареєстровано. ІV. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який отримав спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995, та інших нормативно-правових актів. Так судом встановлено, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, рік побудови 1976, тому при вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Статтею 100 ЦК УРСР 1963 року, визначено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, що передбачено п. 62 Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 №45/5. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19.01.1976 №1/5 було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок, тобто виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу\~Української РСР,\~затверджена заступником\~Міністра комунального\~господарства Української\~РСР 31.01.1966,\~яка втратила\~чинність на\~підставі наказу\~Держжитлокомунгоспу України\~від 13.12.1995\~№56,\~передбачала обов`язкову\~реєстрацію (інвентаризацію)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~і селищ\~(п.\~4\~Інструкції),\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Суспільна група колгоспний двір існувала до 15.04.1991, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність». Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15.04.1991, не містить поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до ст. 17\~цього Закону\~майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. V. Оцінка суду. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадкування позивачу пов`язана з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, належне [PERSON] , у свою чергу з матеріалів справи слідує, що інші спадкоємці, крім позивача після смерті [PERSON] відсутні. Так судом під час судового розгляду встановлено, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , оскільки наявний відповідний запис у погосподарській книзі, що у свою чергу є належним та достатнім засобом підтвердження права власності [PERSON] станом на день завершення будівництва, а саме: 1976 рік. Досліджені судом матеріали свідчать, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] являється саме позивач, яка шляхом подання заяви про прийняття спадщини та факту проживання зі спадкодавцем на день смерті вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , інші спадкоємці після смерті спадкодавця відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] , а тому наявні підстави для визнання за ним права власності на спірне спадкове майно, а саме будинковолодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Сторонами клопотання про перерозподіл судових витрат не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: approved