Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, у зв`язку з чим з квітня 2012 року між ними були припинені фактичні шлюбні відносини. 10.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 944, в результаті чого [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на [PERSON] . Малолітня дитина [PERSON] проживає з позивачкою, дитина знаходиться на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків, не приймає жодної педагогічної, матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Оскільки, відповідач [PERSON] ухиляється від виховання своєї доньки, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, всю турботу про дитину позивачка несе самостійно, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , стягнути із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, а також судові витрати. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 09.11.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - Тормоса Т. в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 01.03.2011 року). (а.с. 11) Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, у зв`язку з чим з квітня 2012 року між ними були припинені фактичні шлюбні відносини. 10.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 944, в результаті чого [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 10.05.2017 року. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Дана обставина відповідачем спростована не була. І. Висновок суду щодо позовної вимоги про позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої доньки. З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.03.2023 року № 01-05-3/115 вх, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси від 29.11.2022 року № Д3-185614-ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеса від 03.09.2022 року № С3-136250-ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки Одеської загальноосвітньої школи № 61 І-ІІ ступенів від 27.09.2022 року № 02-08/590 малолітня [PERSON] , [INFO] , навчається в 6-В класі вказаного закладу з 1 класу. Зарекомендувала себе як старанна, працелюбна учениця. Має навчальні досягнення середнього рівня. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує контролю і допомоги. Мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником та реагує на зауваження та прохання. Малолітня [PERSON] , [INFO] , надала письмові пояснення від 25.11.2022 року, в яких зазначила, що проживає з мамою [PERSON] , татом [PERSON] , братом [PERSON] , з якими разом ходить на прогулянки. Разом з мамою готують їжу та прибирають. Свого біологічного батька не бачила та не хоче бачити. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON] від 14.10.2022 року, складеного працівниками Органу самоорганізації населення Комітету мікрорайону «Крива Балка», побутові умови у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , добрі та відповідають санітарно-гігієнічним умовам. Створенні належні умови для комфортного проживання, виховання та розвитку дітей. 30.01.2023 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради обстежено умови проживання родини [PERSON] , та з`ясовано, що матір`ю створені необхідні умови для проживання дитини, в будинку чисто, прибрано. Будинок складається з 2-х кімнат. У дівчинки є окрема кімната, облаштована усім необхідним, є меблі, комп`ютер, місце для сну та занять. Відповідно до свідчень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю, [PERSON] . [PERSON] батька дитини [PERSON] ніколи не бачили. При спілкуванні ФСР з матір`ю [PERSON] , на ім`я [PERSON] , стало відомо, що її син не проти не проти позбавлення його батьківських прав та має намір повідомити про це суд. Стосовно місця знаходження свого сина інформацію не надала, номер телефону не повідомила. Вказана родина під соціальним супроводом не перебуває. Від [PERSON] на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради жодної інформації, яка б підтверджувала його участь у виховання та утриманні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] не надходило. Згідно інформації Служби у справах дітей Подільської міської ради від 23.02.2023 року № 174, спеціалістами Служби у справах дітей здійснено вихід за адресою реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Під час відвідування двері ніхто не відчинив, на залишену візитку спеціаліста дзвінків не надходило. Зі слів сусідів, [PERSON] більше року за вищевказаною адресою не проживає. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідач [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї малолітньої доньки. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батько дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню малолітньої доньки. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявив інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої доньки, а тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. А тому, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягають задоволенню. Згідно приписів ст. 191 ч. 1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved