Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із даним позовом звернувся представник позивача, [PERSON] , посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що за виконавчим листом від 07.04.2021 р. з позивача за рішенням суду було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки на повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в рамках виконавчого провадження АСВП № 70461766. Додавав, що [PERSON] за наказом № 75-У була зарахована до комунального закладу вищої освіти "Криворізький медичний коледж" та закінчила навчання 21.06.2022 р., отримавши диплом фахового молодшого бакалавра 30.06.2022 р., про що ні [PERSON] , ні [PERSON] , ні Покровський ВДВС не повідомили позивача. Незважаючи на закриття ВП № 70461766 13 грудня 2022 року з пенсії позивача в грудні 2022 року були стягнуті аліменти, а загалом за період з 26 червня 2022 року по грудень 2022 року у позивача було утримано з пенсії 42067,09 грн. Незважаючи на звернення позивача в телефонному режимі до відповідачки [PERSON] відмовила йому в поверненні безпідставно отриманих нею з Покровським ВДВС коштів. Оскільки добровільно кошти відповідачі позивачу не повертають, тому він змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Отже, просив суд за ст. 1212 ЦК стягнути солідарно на користь [PERSON] з [PERSON] та Покровського ВДВС кошти в сумі 42067,09 грн., а також за період з 26.06.2022 р. по 01.05.2023 р. 3% річних від простроченої суми в розмірі 1068 грн., інфляційні втрати в сумі 4667,24 грн. та пеню, розраховану з подвійної облікової ставки НБУ, в сумі 17806,46 грн., стягнувши з відповідачів також понесені позивачем судові витрати. Від представника [PERSON] , адвоката Зайцева О. В., надійшов до суду відзив на позов [PERSON] , де частково визнаючи позовні вимоги представник відповідачки зазначав, що позивач був обізнаний про те, що навчання його доньки [PERSON] закінчується в червні 2022 року, тому він міг самостійно після закінчення [PERSON] навчання звернутись до Покровського ВДВС із клопотанням про закінчення виконавчого провадження. Так [PERSON] , [INFO] , 30.06.2022 р. закінчила навчання у КЗ «Криворізькому медичному коледжі» ДОР. Однак [PERSON] мав борг зі сплати аліментів на червень 2022 року в розмірі 14071,27 грн., тому державний виконавець не закінчив тоді виконавче провадження. А вже у вересні 2022 року, коли позивачем було погашено заборгованість зі сплати аліментів, [PERSON] звернулась до Покровського ВДВС із заявою про повернення виконавчого документу. Таким чином переплата боржника сталась не з вини [PERSON] . Додавав, що позивач не оскаржив дії державного виконавця Покровського ВДВС через суд продовження відрахування у нього аліментів. Частково погоджуючись із вимогами [PERSON] про стягнення безпідставно набутих аліментів, вказував, що позивачем при заявлені в позові суми у розмірі 42067,09 грн. не враховано, що у боржника перед [PERSON] станом на липень 2022 року була заборгованість по сплаті аліментів, тому переплату слід обраховувати після серпня 2022 року, коли борг був погашений, а закінчувати натомість груднем 2022 року, коли з боржника було стягнуто останні кошти в рахунок аліментів. Додавав, що за ст. 1215 ЦК не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому повністю заперечував вимоги [PERSON] про стягнення сум за ст. 625 ЦК та пені, оскільки на особу боржника може бути покладений обов`язок з виплати пені, індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виключно у випадку, коли у боржника є певне зобов`язання перед кредитором. Однак на момент подачі даного позову в [PERSON] відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, тому підстав для їх задоволення немає. На підставі викладеного визнавав вимоги [PERSON] про солідарне стягнення безпідставно набутих грошових коштів частково щодо стягнення з [PERSON] , Покровського ВДВС переплати по аліментам в розмірі 26552,58 грн. та просив суд відмовити у задоволені іншої частини вимог. Від представника Покровського ВДВС, який діє на підставі довіреності, [PERSON] , до суду надійшов відзив на позов [PERSON] , де останній, не визнаючи позовні вимоги, зазначав, що на виконанні такого відділу дійсно перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/177/319/21, виданого 07.04.2021 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно на період навчання доньки [PERSON] , [INFO] ( [NUMBER] ). Так 15.02.2022 р. до відділу надійшла заява стягувана про те, що донька, [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання, внаслідок чого державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника до Криворізького північного об`єднаного УПФУ, починаючи стягнення з 28.06.2021 року на час навчання. При цьому борг [PERSON] з 28.06.2021 р. по 28.02.2022 р. складав 31495,21 грн, а станом на 01.06.2022 р. його борг складав 18480,92 грн. Зазначав, що 05.05.2022 р. [PERSON] написала заяву про перерахування аліментів, утриманих з пенсійного забезпечення [PERSON] , на її особистий картковий рахунок, внаслідок чого з червня 2022 року саме на картковий рахунок [PERSON] з пенсійного забезпечення боржника напряму перераховувались кошти стягувачу в рахунок оплати аліментів [PERSON] . За заявою від 30.09.2022 р. стягувача щодо припинення стягнення аліментів у зв`язку з закінченням донькою, [PERSON] , навчання державним виконавцем відділу до Криворізького північного об`єднаного УПФУ було направлено вимогу про припинення стягнення аліментів, оскільки до самого відділу не надходило відомостей щодо перерахування аліментів стягувану безпосередньо на картковий рахунок стягувача, а також 18.10.2022 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджував при цьому, що інших заяв, зокрема, від боржника та його представника щодо припинення стягнення аліментів до відділу не надходило. Додавав, що за даними Криворізького північного об`єднаного УПФУ до 01.09.2022 р. з пенсійного забезпечення [PERSON] утримувались аліментні платежі разом з заборгованістю, яка виникла раніше, бо станом на 01.06.2022 р. його борг становив 18480,92 грн., а станом на 01.07.2022 р. відповідно 14071,27 грн., тому розмір коштів, які утримано з боржника понаднормово після закінчення дитиною навчання саме 30.06.2022 р. становить 26522,56 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця, направленого [PERSON] . Крім того позивач не оскаржив дії державної виконавчої служби та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця. Додавав, що стягувачем, [PERSON] , надано до Покровського ВДВС відділу заяву про визнання понаднормово утриманих нею коштів з [PERSON] в сумі 26522,56 грн. та зобов`язання виплатити самостійно зазначені кошти на користь позивача, внаслідок чого вимога [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з Покровського ВДВС не підлягає задоволенню. На підставі викладеного обґрунтування та через недоведеність вимог [PERSON] про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені через відсутність будь-яких зобов`язань у Покровського ВДВС перед [PERSON] , то просив суд в цілому відмовити у заявлених позовних вимогах [PERSON] . У відповіді на відзив представник позивача, [PERSON] , вказував, що [PERSON] на вимогу позивача не повернула вчасно безпідставно набуті кошти з вересня 2022 року в рахунок оплати аліментів, а Покровський ВДВС не перешкодив безпідставному отриманню відповідачкою коштів позивача. Також заперечував застосування ст. 1215 ЦК України, оскільки утримання аліментів з позивача відбувалось примусово за рішенням суду. На підставі викладеного просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. У запереченнях\~на відповідь\~на відзив\~представника позивача,\~ [PERSON] ,\~представник відповідачки,\~ [PERSON] ,адвокат Зайцев О. В., зазначав, що ним було до справи долучено ордер про надання правової допомоги [PERSON] , підписаний за допомогою електронного цифрового підпису, тому доводи в цій частині представника позивача вважав недоречними. Крім того зазначав, що стороною позивача не надані докази на підтвердження умислу відповідачів на отримання грошових коштів позивача, а також підстав стягнення індексу інфляції, 3% річних та пені, оскільки жодних підтверджених зобов`язань між сторонами немає. Також вказував, що наведені представником позивача правові висновки Верховного Суду безпідставні, оскільки вони жодним чином не стосуються предмету спору. Тому вважав, що позовні вимоги [PERSON] слід задовільнити лише частково шляхом стягнення з відповідачів переплати по аліментам в розмірі 26552,58 грн., відмовивши в іншій частині позову повністю. Ухвалою суду від 2 травня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, [PERSON] , не висловили заперечень проти проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ані відповідачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Зайцев О. В., також не висловили заперечень проти проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. При цьому 26 травня 2023 року ухвалою суду було відмовлено представнику Покровського ВДВС у розгляді справи за позовом [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за правилами загального позовного провадження. Також 26 травня 2023 року ухвалою суду було відмовлено представнику позивача, [PERSON] , у витребуванні доказів по даній справі. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, дійшов переконання, що поданий [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд зауважує, що за ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. На підставі ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження. Згідно із ч. 7 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. За ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. На підставі п. 9 Розділу I (Загальні положення) «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії. Суд встановив, що подання скарг представником [PERSON] до Міністерства юстиції України, ГТУЮ у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність представників Покровського ВДВС щодо безпідставного стягнення аліментів з такого боржника підтверджуються копіями скарг представника позивача, [PERSON] , від 28 січня 2023 року та від 26 грудня 2022 року відповідно. Встановлено було також, що державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за заявою стягувача на виконання виконавчого листа, виданого 13 травня 2021 року, про примусове виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2021 року, яке набуло чинності 13 травня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , на час її навчання в розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно, - було відкрито виконавче провадження № 65540012, яке перебувало на виконанні у Покровському ВДВС, що підтверджується копіями такого виконавчого листа № 177/46/21, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2021 року, заявою [PERSON] від 21 травня 2021 року, довідкою КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР від 30.08.2021 року про продовження навчання [PERSON] , а також відповідями на скарги представника [PERSON] від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та від Міністерства юстиції України. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Покровського ВДВС в рамках виконавчого провадження № 65540012, надісланого боржнику, який повністю відповідає аналогічному розрахунку державного виконавця Покровського ВДВС у рамках виконавчого провадження № 65540012, долученого до відзиву, вбачається, що [PERSON] мав перед [PERSON] борг зі сплати аліментів на утримання доньки, [PERSON] , на час навчання станом на 01.06.2022 року у розмірі 18480,92 грн., а на 01.07.2022 року у сумі 14071,27 грн. Згідно із п. 9 Розділу ХVІ (Особливості виконання рішень про стягнення аліментів) «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. На підставі переліченого державний виконавець Покровського ВДВС 30 червня 2022 року не закінчив виконавче провадження № 65540012 про стягнення аліментів з [PERSON] через те, що після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення не була стягнута необхідна сума аліментів, тому після 30.06.2022 р. продовжилось стягнення з боржника його заборгованості з аліментів. Суд звертає увагу при цьому, що навчання [PERSON] у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР було завершено саме 30.06.2022 р., оскільки підтверджується дипломом від 30 червня 2022 року про закінчення навчання [PERSON] у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР. Утримання з пенсії позивача, [PERSON] , грошових коштів у рамках ВП № 65540012 про стягнення аліментів за постановою державного виконавця Покровського ВДВС підтверджується інформацією ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 8 лютого 2023 року, за якою з пенсії [PERSON] було стягнуто в березні 2022 року 8607,64 грн., протягом квітня червня 2022 року по 8819,30 грн., протягом липня вересня 2022 року по 8839,47 грн., в жовтні 2022 року 5228,82 грн., в листопаді 2022 року 4419,74 грн., в грудні 2022 року 4426,88 грн., а також розрахунками заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Покровського ВДВС в рамках виконавчого провадження № 65540012. Відповідно до інформації, наданої Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Покровський ВДВС) встановлено, що на виконанні у Покровського ВДВС по 18.10.2022 р. перебувало виконавче провадження № 65540012 з примусового виконання виконавчого листа № 177/46/21 від 07.04.2021 р., виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно на період навчання [PERSON] , яке було завершене 18.10.2022 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача від 30.09.2022 р. про повернення виконавчого документа через відсутність заборгованості, що підтверджується копією такої заяви [PERSON] від 30.09.2022 р., постановою державного виконавця Покровського ВДВС від 18.10.2022 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, а також відповідями на скарги представника [PERSON] від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та від Міністерства юстиції України. Натомість, за інформацією з відповіді Міністерства юстиції України на скаргу представника позивача вказано, що при перевірці журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Покровського ВДВС не встановлено, що заяви [PERSON] чи представника [PERSON] від 23.09.2022 р. до такого відділу надходили. Однак, суд зазначає, що долучені до позову представником [PERSON] скріншоти відправки кореспонденції електронною поштою на адресу електронної пошти Покровського ВДВС (info_zh@kvm.dp.dvs.gov.ua) свідчать про фактичне надсилання на таку адресу боржником заяви від 23 вересня 2022 року про зупинення стягнення аліментів з нього через закінчення навчання його донькою [PERSON] , що підтверджується копією диплому від 30 червня 2022 року про закінчення навчання [PERSON] у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР та заявою [PERSON] від 23 вересня 2022 року. В той же час суд зауважує, що незважаючи на те, що заява представника позивача, [PERSON] , від 23.09.2022 р. не була розглянута Покровським ВДВС, все ж за заявою від 30 вересня 2022 року стягувача, [PERSON] , державним виконавцем Покровського ВДВС було за постановою від 18.10.2022 року завершено вказане ВП № 65540012. Суд крім того наголошує, що за заявою стягувача, [PERSON] , від 05.05.2022 року до ПФУ з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходів позивача щомісячно на період навчання [PERSON] стягувались саме на рахунок такого стягувача в КБ «Приватбанк», а не на депозитний рахунок Покровського ВДВС. Встановлено при цьому, що державним виконавцем Покровського ВДВС за результатами розгляду заяви боржника від 01.12.2022 р. про припинення стягнення аліментів у зв`язку із закінченням донькою навчання 26.12.2022 р. до Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області було повторно направлено вимогу про припинення стягнення аліментів, що підтверджується відповіддю на скаргу представника [PERSON] від Міністерства юстиції України. Також за інформацією ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 8 лютого 2023 року вбачається, що припинення стягнення аліментів з пенсії позивача було здійснено на підставі отримання ПФУ відповідної вимоги Покровського ВДВС саме від 26.12.2022 року. Отже, судом було встановлено, що первинна вимога Покровського ВДВС, адресована ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, про припинення стягнення аліментів з пенсії позивача не була отримана відповідним відділом ПФУ вчасно. Суд також зазначає, що [PERSON] не було спростовано розрахунок державного виконавця, що був надісланий йому, тому суд приймає до уваги такий розрахунок. Таким чином з наявного у справі розрахунку державного виконавця вбачається, що станом на вересень 2022 року [PERSON] була повністю сплачена наявна у нього заборгованість з оплати аліментів на користь [PERSON] , що також підтверджується долученими до справи відомостями ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Отже, [PERSON] та [PERSON] правомірно звернулись саме у вересні 2022 року до Покровського ВДВС з вимогою завершити виконавче провадження № 65540012, яке було відповідно завершене 18.10.2022 р. В той же час з незалежних від боржника причин вимога Покровського ВДВС про припинення стягнення з його пенсійних виплат аліментів в рамках ВП № 65540012 була отримана та виконана відділенням ПФУ лише 26 грудня 2022 року. Таким чином протягом серпня грудня 2022 року з [PERSON] було зайво стягнуто аліментів на утримання доньки на час її навчання на користь [PERSON] в загальному розмірі саме 26522,58 грн. Отже, суд не погоджується із доводами [PERSON] щодо того, що розмір зайво стягнутих грошових коштів з пенсії позивача в рахунок сплати ним аліментів на користь [PERSON] дорівнює 42067,09 грн. Крім того визнання відповідачкою [PERSON] позову [PERSON] в частині зайво отриманих аліментів в сумі 26552,58 грн. підтверджується її заявою від 16 лютого 2023 року начальнику Покровського ВДВС. При цьому суд зазначає, що оскільки стягнення аліментів відбувалось з [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] , то представники Покровського ВДВС до звернення стягувача у вересні 2022 року не були обізнані із фактом повного погашення боргу [PERSON] з виплати ним аліментів на навчання доньки, [PERSON] . Суд зауважує, що згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За ч. 2 ст. 1212 ЦК положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зокрема, за п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК положення цієї глави застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. При цьому за п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Натомість, суд вказує, що в даному спорі не підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 1215 ЦК, оскільки, по-перше, з [PERSON] стягувались аліменти за рішенням суду в примусовому порядку, а не добровільно, а, по-друге, судом була встановлена недобросовісність з боку стягувача, [PERSON] , яка після отримання надмірного розміру аліментів від позивача на навчання спільної доньки не повернула їх у позасудовому порядку [PERSON] . Таким чином на підставі встановлених обставин справи суд дійшов до переконання, що [PERSON] набула кошти за рахунок [PERSON] щодо оплати ним аліментів на утримання доньки на час навчання без відсутності для цього правових підстав, оскільки в серпні 2022 року ним було вже повністю погашено борг перед відповідачкою за такими аліментними платежами, а [PERSON] продовжила їх отримувати з позивача до грудня 2022 року включно, внаслідок чого вона зобов`язана повернути позивачу безпідставно набуте нею майно. Суд при цьому зауважує, що у даному випадку солідарну відповідальність перед [PERSON] . Покровський ВДВС не може нести, оскільки грошові кошти перераховувались з пенсії позивача одразу на розрахунковий рахунок [PERSON] , за заявою якої 18 жовтня 2022 року вказане виконавче провадження було закрито та надіслана вимога до відділення ПФУ про припинення стягнення грошових коштів з пенсійних виплат [PERSON] . Отже, оскільки грошові кошти були набуті [PERSON] згідно із ст. 1212 ЦК, то внаслідок викладеного судом вмотивування, позовні вимоги [PERSON] до Покровського ВДВС задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК). Так за ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору (ст. 1048), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання (ст. 625), коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Аналогічний правовий висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17. При цьому положення ст. 625 ЦК поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Аналогічний правовий висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17. Таким чином суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про стягнення грошових сум за ст. 625 ЦК ґрунтуються за законі, оскільки з огляду на юридичну природу правовідносин сторін на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Отже, зважаючи на встановлені судом суми переплати позивачем аліментів за кожен місяць протягом серпня грудня 2022 року за розрахунком державного виконавця, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період, починаючи з наступного дня наявності такої переплати та до травня 2023 року розрахував суми інфляційних втрат [PERSON] відповідно до долучених до справи розрахунків суду, з яких вбачається, що інфляційні втрати останнього за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за періоди переплат аліментів: серпень 2022 року 336,97 грн., вересень 2022 року 645,43 грн., жовтень 2022 року 244,95 грн., листопад 2022 року 174,88 грн., грудень 2022 року 143,18 грн., що загалом складає 1545,41 грн. Також судом було обраховано 3 % річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановлених сум переплат позивачем аліментів за кожен місяць протягом серпня грудня 2022 року, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної переплати та до травня 2023 року, з огляду на що вбачається наступний розмір 3% річних за такі періоди переплат: серпень 2022 року 72,06 грн., вересень 2022 року 154,75 грн., жовтень 2022 року 78,22 грн., листопад 2022 року 55,22 грн., грудень 2022 року 44,03 грн., що загалом складає 404,28 грн. Отже, на підставі викладеного вмотивування суд не приймає наведений у позовній заяві розрахунок [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних, оскільки він не ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 625 ЦК. Таким чином суд встановив, що [PERSON] несе загалом відповідальність перед позивачем з повернення безпідставно набутих нею грошових коштів у розмірі 26552,58 грн., з інфляційних втрат в сумі 1545,41 грн. та з 3 % річних в сумі 404,28 грн., тому саме в цій частині суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Натомість, суд зазначає, що за змістом ст. 546 ЦК неустойка віднесена до видів забезпечення виконання зобов`язання. При цьому за ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Так пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. 2 ст. 551 ЦК якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, оскільки неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання, а зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] виникло з позадоговірних відносин, внаслідок чого не може бути забезпечено неустойкою таке зобов`язання, тому для застосування неустойки до зобов`язання за ст. 1212 ЦК, яке виникло з безпідставного набуття відповідачкою грошових коштів позивача, законних підстав немає. Отже, у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення пені в сумі 17806,46 грн. слід на підставі викладеного вмотивування відмовити. Згідно із ст. 141 ЦПК суд стягує на користь [PERSON] з відповідачки також витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог. Оскільки судовий збір був сплачений за вимоги майнового характеру у розмірі 1073,60 грн., то враховуючи, що позов на загальну суму 65608,79 грн. був задоволений судом частково в сумі загалом 28502,27 грн. (26552,58 + 1545,41 + 404,28 = 28502,27), то відповідно з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] витрати останнього зі сплати судового збору в сумі саме 466,40 грн. (28502,27 / 65608,79 х 1073,60 = 466,40). При цьому суд зазначає, що позивачем було помилково додатково сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. окремо від майнових вимог про безпідставно отримані грошові кошти також й за майнові вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені. Таким чином суд зазначає, що за п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена [PERSON] сума судового збору в розмірі 1073,60 грн., як внесена в більшому розмірі ніж встановлено законом, може бути повернута за його клопотанням на підставі ухвали суду.

Outcome: partial