Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просить стягнути 83\~307,70 грн. заподіяних збитків. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 28.06.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мазда 323», державний номер [NUMBER] , по вул. Пироговській у м. Одесі, здійснив зіткнення з транспортним засобом позивача марки «Ford Edge», державний номер [NUMBER] , в результаті чогоавтомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Уманського міськрайонного суду від 07.12.2018 р. було закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях водія автомобіля «Ford Edge», державний номер [NUMBER] , в ДТП 28.06.2018 року в м. Одеса по вул. Пироговській, 7/9. Як вказує позивач, після спливу десяти робочих днів після повідомлення ним про ДТП, уповноважений представник ПрАТ СК "ПЗУ Україна" так і не прибув для огляду пошкодженого транспортного засобу. У зв`язку з цим 28.09.2018 року позивачем було сплачено на рахунки офіційного дилера та імпортера автомобілів марки «Форд» в Україні ТОВ «НІКО ФОРВАРД УКРАЇНА» 83307,70 грн. за проведений ремонт належного транспортного засобу, який постраждав в ДТП 28.06.2018 року, згідно Наряду- замовлення № ФМ019716 від 31.07.2019 року. Позивач зазначає про те, що у серпні 2019 року він вдруге звернувся до ПрАТ СК "ПЗУ Україна" з заявою про здійснення страхового відшкодування оціненої шкоди, заподіяної автомобілю в результаті ДТП, що сталася 28.06.2018 року у розмірі 83307,70 грн. Проте, листом від 19.09.2019 року № 7054-31 ПрАТ СК "ПЗУ Україна" було повідомлено про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Підстава та, що в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" не має змоги визначити розмір заподіяної шкоди транспортному засобу, оскільки на даний момент транспортний засіб вже відновлений, а також тому, що у страховика відсутній будь-який документ, який би вказував на вину водія автомобіля «Мазда 323», д.н.з. [NUMBER] , у ДТП, що сталась 28.06.2018 року. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 25.05.2020 року на 11год. 15хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розглдяу по суті на 29.03.2021 року на 12год. 15хв. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справах, в якій позовні вимоги підтримав, також просив розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.73) У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив представника відповідача, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні (арк.сп.100-102). У судове засідання представник третьої особи ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та інших учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 28.06.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мазда 323», державний номер [NUMBER] , по вул. Пироговській у м. Одесі, здійснив зіткнення з транспортним засобом позивача марки «Ford Edge», державний номер [NUMBER] , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.12.2018 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП -закрито за відсутністю складу правопорушення (арк.сп. 19). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», вина є основним фактором наявності підстав для відшкодування з відповідача всіх виниклих матеріальних витрат у зв`язку з ДТП, витрат на відновлення здоров`я й моральної шкоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження. Транспортний засіб «Мазда 323», державний номер [NUMBER] застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (арк.сп.18). Судом встановлено про те, що 28.06.2018 року позивач [PERSON] повідомив АТ «СГ «ТАС» про ДТП (арк.сп.15-16). Судом встановлено про те, що позивачем було здійснено ремонт автомобіля «Ford Edge», державний номер [NUMBER] , який виконано ТОВ «НІКО ФОРВАРД УКРАЇНА» у розмірі 83\~307,70 грн. (арк.сп.20,21), оплата проведеного ремонту підтверджується квитанцією від 28.09.2018 року (арк.сп.22). Судом встановлено про те, що Листом №7054-21 від 19.09.2019 позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування (арк.сп.25). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний суд України в ухвалі від 27.10.2010 року по справі № 6-30038св09, посилається на вищезазначені статті ЦК України, а також на п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27,03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що після звернення до ПрАТ «Європейський страховий союз», останнє страхове відшкодування йому не виплатило. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення коштів підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved