Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про визнання іпотеки за іпотечним договором від 15.08.2011 року припиненою та зняття заборони відчуження з іпотечного майна: житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що 05.08.2011 та 15.08.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладені договори позики, в забезпечення вказаних договорів між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером №3801. На підставі іпотечного договору в іпотеку переданий житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та зареєстрована заборона відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна (реєстровий номер 3802 від 15.08.2011). У 2012 році [PERSON] повністю погасила заборгованість перед відповідачем за договорами позики, що підтверджується наявністю у неї її розписок, а також позначками самого відповідача на договорах. Таким чином зобов`язання забезпечене іпотекою припинилось. Незважаючи на фактичне припинення як основного зобов`язання між відповідачем та [PERSON] , так і припинення іпотеки, відповідач не звернувся ані до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки, ані до нотаріуса із повідомленням про погашення позики та припинення іпотечного договору. У липні 2020 [PERSON] письмово звернувся до відповідача із проханням вчинити дії щодо внесення відомостей про припинення іпотеки до відповідних державних реєстрів. Зазначена заява отримана особисто Відповідачем, але залишена без відповіді та без задоволення. Станом на теперішній час житловий будинок за адресою [ADDRESS] , продовжує перебувати в іпотеці та під забороною відчуження, що порушує права власника цього майна. Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог, вказавши на те, що підстав для їх задоволення немає, адже відсутні докази, надані позивач стосовно повного виконання зобов`язань за договорами позики. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 29.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.04.2022 року серія [NUMBER] . 22.06.2022 року до суду надійшло клопотання адвоката Ясир Д.І. про заміну сторони її правонаступником. Згідно викладених у заяві обставин, позивач [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] , третя особа по справі, є дружиною померлого та відповідно до ст. 1261 ЦК України є єдиною спадкоємицею першої черги та 26.04.2022 року за її заявою відкрита спадкова справа. Тому відповідно до вимог ст. 55 ЦПК України, адвокат просить залучити [PERSON] у якості правонаступника померлого позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 04.07.2022 року провадження у справі зупинене до закінчення строку прийняття спадщини померлого позивача та отримання спадкоємцями відповідних документів про правонаступництво. Ухвалою суду від 06.01.2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 20.03.2023 року замінено позивача у справі [PERSON] його правонаступниками (спадкоємцями): [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 20.04.2023 року закрито підготовче засідання у справі, розгляд справи по суті призначено на 04.05.2023 року, який через неявку відповідача відкладено на 23.05.2023 року. Відповідач у жодне судове засідання після поновлення провадження у справі не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законодавством порядку. Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010, Смірнова проти України від 08 листопада 2005, Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006, Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 та інші). За названих вище обставин та наявності відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 05.08.2011 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовам якого [PERSON] отримала строкове користування грошові кошти у розмірі 105440грн., що еквівалентно 13180 доларам США та зобов`язалась їх повернути до 05.02.2012 року за узгодженим сторонами графіком. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 05.08.2011 року. За умовами пункту 3 вищевказаного договору сторони погодили, що наявність у позичальника розписки підтверджує виконання ним свого обов`язку. 15.08.2011 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовам якого [PERSON] отримала строкове користування грошові кошти у розмірі 105440грн., що еквівалентно 13180 доларам США та зобов`язалась їх повернути до 15.02.2012 року за узгодженим сторонами графіком. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 15.08.2011 року. За умовами пункту 3 сторони погодили, що наявність у позичальника розписки підтверджує виконання ним свого обов`язку. Станом на дату розгляду справи обидві розписки від 05.08.2011 року та від 15.08.2011 року знаходились у [PERSON] та їхні оригінали оглянуті судом у судовому засіданні. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними договорами позики 15.08.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером №3801. На підставі іпотечного договору в іпотеку переданий житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та зареєстрована заборона відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна (реєстровий номер 3802 від 15.08.2011). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.04.2022 року серія [NUMBER] . [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.11.1987 року серії [NUMBER] , та є спадкоємцем за законом. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Абрамова М. від 20.02.2023 року №45/02-14 спадкоємцем [PERSON] за заповітом є [PERSON] . ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) зазначено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; від 14 листопада 2018 року в справі № 500/4127/16-ц; від 06 серпня 2020 року в справі № 337/1000/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 569/14282/19, від 07 липня 2021 року в справі № 756/13164/18. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. У частині третій статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Наявність заборони відчуження щодо майна є порушенням права особи на розпорядження належним йому відповідним майном, яке гарантоване статтею 319 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 212/3116/19 (провадження № 61-7273св22) зазначено, що «договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим)». У цій конкретній справі суду надані договори позики від 05.08.2011 року та від 15.08.2011 року, які є основним зобов`язанням для іпотеки. Обидва договори містять погоджену сторону умову про те, що «наявність у позичальника розписки підтверджує виконання ним свого обов`язку». [PERSON] , яка є позичальником за договорами позики надали суду два оригінали розписок від 05.08.2011 року та від 15.08.2011 року. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про те, що основне зобов`язання за договорами позики від 05.08.2011 року та від 15.08.2011 року є припиненим, а відтак вимога про визнання іпотеки припиненою та зняття відповідної заборони підлягають задоволенню. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.23 Закону України« Про іпотеку» уразі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть утому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Отже, наявність зареєстрованого обтяження є порушенням прав спадкоємців на розпорядження належним йому відповідним майном. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved