Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Стариченко М.П. звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», [PERSON] про визнання недійсним договору №1710-1832 від 07.09.2017 року про приєднання до електричних мереж електроустановки 27/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та ПАТ «Запоріжжяобленерго». Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» був укладений договір № 573707039 про користування електричною енергією за адресою [ADDRESS] . На час укладення зазначеного договору позивач був одноособовим власником будинку на підставі договору купівлі - продажу. 19.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 27\\100 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Після укладення цього договору з метою отримання від ПАТ «Запоріжжяобленерго» акту розмежування балансової належності електромереж за адресою [ADDRESS] , позивач звернувся до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з відповідною заявою. 19.07.2017 року, листом № 55\\49-4378 ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомило [PERSON] про необхідність обстеження приладу обліку з метою переукладання договору. 21.07.2017 року, між Позивачем та ПАТ «Запоріжжяобленерго» переукладено договір № 573707039 про користування електричною енергією за адресою [ADDRESS] . Згідно до зазначеного договору був складений акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 21.07.2017. Зазначеним актом визначена відповідальність [PERSON] за електрообладнання по всьому будинку, враховуючи частку, яка належить [PERSON] , що дає їй право безперешкодно використовувати електроенергію в будинку. Крім того, таке право гарантоване Відповідачу 2 пунктом 3.10 Договору купівлі-продажу частки житлового будинку, де зазначено, що сторони домовились рівноправно користуватись усіма комунікаціями, які підведені до будинку і не чинити перешкод іншім сторонам в їх використанні. Не зважаючи на гарантоване право користування існуючою лінією електромереж в будинку [PERSON] та ПАТ «Запоріжжяобленерго» без відома та згоди позивача уклали договір № 1710-1832 від 07.09.2017 про приєднання до електромереж електроустановки 27\\100 житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Зазначений договір був укладений в порушення абзацу 12 п. 1.3 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою НКРЕКП від 17.01.2013, зареєстрованого МЮ України від 08.02.2013 року за № 236\\22768 згідно якого «коли об`єкт (земельна ділянка) замовника перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропередавальна організація укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі. В порушення зазначеної норми права відповідачі не отримали письмової згоди позивача, як співвласника житлового будинку, за адресою [ADDRESS] . Дана обставина дала можливість [PERSON] самостійно визначити межу балансової належності електричної мережі на території земельної ділянки, яка належить Позивачу не зважаючи на те, що Типовою формою заяви про приєднання електроустановки передбачене висвітлення відомостей про наявність згоди замовника щодо встановлення межі балансової належності на території земельної ділянки або не згоди. Зважаючи на ту обставину, що [PERSON] не був залучений до укладення договору про приєднання електроустановки у якості співвласника житлового будинку, він не мав можливості висловити своє заперечення щодо визначення межі балансової належності. Внаслідок цього електрична мережа, яка належить ПАТ «Запоріжжяобленерго» була збудована над земельною ділянкою - кадастровий номер 2310100000:04:027:0520, яка належить Позивачу на праві власності. З метою здійснення обліку спожитої електричної енергії у житловому будинку [ADDRESS] , 02.01.2020 року позивач звернувся до співвласниці житлового будинку [PERSON] з пропозицією укласти договір про спільне використання електричної енергії, згідно умов якого має бути розподілена потужність електроустановки житлового будинку згідно з частками у праві власності на нього. Поштове відправлення, у якому [PERSON] надсилав [PERSON] дану пропозицію та проект договору, отриманий нею не було та повернуто у зв`язку із спливом строку зберігання. У серпні 2021 року у позивача виникла необхідність у використанні електричної енергії напругою 0,4 кВ (380 вольт). 01.09.2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією про перерозподіл потужності лінії електропередачі потужністю 0,4 кВ (380 вольт), 20 кВт/ч, яку Відповідач 2 провела до будинку [ADDRESS] згідно оспорюваного договору. 02.09.2021 року [PERSON] отримала зазначену пропозицію. Відповіді від відповідача на пропозицію позивач не отримав до цього часу. У зв`язку з тим, що [PERSON] фактично відмовилась від вказаних пропозицій, 09.09.2021 року, позивач звернувся до ПАТ «Запоріжжяобленерго» із заявою на приєднання 73\\ 100 частин будинку [ADDRESS] до ступеню напруги 0,4 кВ (380 вольт). 10.09.2021 року, [PERSON] отримав зауваження, згідно змісту якого повинен подати заяву не на нове приєднання 73\\100 частки житлового будинку, а на зміну технічних параметрів існуючого приєднання будинку за адресою [ADDRESS] з існуючих 220 вольт на необхідні йому 380 вольт. Оновлену заяву не було направлено за наступної підстави: згідно з умовами договору купівлі-продажу 27\\100 частки житлового будинку [ADDRESS] передбачено рівноправне користування усіма комунікаціями, які підведені на день укладання договору і не вчинення перешкод іншим сторонам у їх використанні. Таким чином право позивача на використання електричної енергії ступеню напруги 0,4 кВ (380 вольт) порушене [PERSON] , оскільки вона не надала згоду на перерозподіл потужності 20 кВт 0,4 кВ (380 В) згідно часток у праві власності на будинок. Суттєве значення для розгляду справи, на думку позивача, є та обставина, що належна [PERSON] частка 27\\100 площею 37,1 кв. м. не є окремим будинком літ. А, а є складовою частиною будинку [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, який є чинний на теперішній час, де в розділі «експлікація площ приміщень» зазначено, що літ. А - є квартирою 1 , а не житловим будинком, виділеним в натурі. Позивач вважає, що укладаючи договір про приєднання до електричних мереж № 1710-1832 учасник договору в особі ПАТ «Запоріжжяобленерго» відступив від Закону та своєї практики укладення подібних договорів згідно якої іншим фізичним особам відмовлялось в укладенні договорів на приєднання часток у спільній частковій власності на нерухоме майно, що підтверджується листом № 73-35U0 від 24.09.2021, при цьому Кодекс Систем Розподілу не порушувався. На думку позивача, оскільки, відповідно до правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених Постановою НКРЕ 17.01.2013 № 32 при укладенні договору про приєднання з одним із співвласників (користувачів) об`єкту необхідна наявність письмової згоди всіх інших співвласників, про що робиться відповідна відмітка в договорі, а цього зроблено не було, договір № 1710-1832 від 07.09.2017 про приєднання до електричних мереж електроустановки 27/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] має бути визнаний недійсним. Ухвалою суду від 26.12.2022 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву з додатками з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з їх безпідставністю. Просить суд відмовити у позові. Представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» відзив на позов не надавав. Письмово звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю представника відповідача. Проти задоволення позову заперечує. У судове засідання сторони не з`явилися, надали суду письмові клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача та представників відповідачів, ухвалити рішення на підставі наданих суду письмових пояснень та наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що Відповідач-2 [PERSON] є власником 27/100 часток житлового будинку, загальною площею 144,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки, площею 0,0188 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:027:0523 для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. Вказану ділянку з кадастровим номером 2310100000:04:027:0523 - вона придбала 19.05.2017р. у Позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу частки житлового будинку та договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченими приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., які були зареєстрованого в реєстрі за№ 1451 та№ 1453. Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 19.05.2017 року, укладеного між позивачем та Відповідачем-2 зазначено , що продавець передає у власність покупця 27/100 часток житлового будинку, загальною площею 144,8 кв.м., житловою площею 108,1 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0188 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:027:0523; Згідно Акту про розрахунок часток, для відчуження частини житлового будинку відчуженню підлягає: житловий будинок літ.А, який складається з кухні 1-1 площею 10,1 кв.м., котельної 1-2 площею 5,4 кв.м, кімнати 1-3 площею 21,6 кв.м., загальною площею 37,1 кв.м., що складає 27/100 часток житлового будинку. Одночасно з укладенням вищезазначених договорів купівлі-продажу нерухомості позивач також склав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., та зареєстровану в реєстрі за № 1457, згідно якої останній надав згоду Відловідачу-2, як співвласнику житлового будинку [ADDRESS] , на виділення часток сумісного майна в окремі одиниці у разі дотримання певних умов, серед яких є умова «забезпечення всіх новостворених будівель усіма комунікаціями, які були у житловому будинку [ADDRESS] до розподілу». 07.09.2017 року між відповідачами було укладено спірний договір про приєднання до електричних мереж № 1710-1832. Спірний договір було укладено Відповідачем-2 саме з метою забезпечення придбаного у позивача нерухомого майна електричною енергією. В якості підстав для визнання спірного договору недійсним позивач зазначає його невідповідність ст. 203 ЦК України та абз. 12 п 1.3. Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17 01.2013 року №32. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реаіьне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Абз. 12 п. 1.2. Правил зазначає, що у разі коли об`єкт (земельна ділянка) замовника перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропередавальна організація укладає договір про приєднання з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі. Як з`ясовано в ході судового розгляду, раніше позивач вже звертався до суду з позовом до тих самих відповідачів, в якому просив визнати будівництво ЛЕП в межах земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:04:027:0520, розташованої за адресою [ADDRESS] , незаконним та зобов`язати відповідачів усунути порушення права власності шляхом демонтажу лінії електропередачі (ЛЕП), прокладену у повітряному просторі. Стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., а також стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, витрати на експертизу та правову допомогу. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2021 року у справі № 334/963/19 у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. В ході розгляду справи № 334/963/19 судами було встановлено ряд преюдиційних обставин. Так, в постанові Запорізького апеляційного суду від 06.07.2021 року зазначено: «Спірна повітряна лінія 0,4 кіловольт збудована у зв язку з приєднанням належної [PERSON] частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. А загальною площею 37,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:04:027:0523, яка на праві власності належить [PERSON] . Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що оскільки [PERSON] не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій доказів, що він є співвласником земельної ділянки, кадастровий номер 2310100000:04:027:0523, та житлового будинку літ. А загальною площею 37,1 кв.м, на час розгляду справи, згода [PERSON] на прокладання спірної ЛЕП не потрібна». В дійсності, частка Відповідача-2 в житловому будинку виділена в натурі і включає окремий об`єкт нерухомого майна: житловий будинок літ.А, який складається з кухні 1-1 площею 10,1 кв.м., котельної 1-2 площею 5,4 кв.м, кімнати 1-3 площею 21,6 кв.м., загальною площею 37,1 кв.м., що складає 27/100 часток житлового будинку. Крім того, суд звертає увагу щодо позовної давності для подачи даного позову. В силу положень статей 256 та 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В свою чергу, частина 1 ст. 261 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач заявляє вимогу про визнання недійсним договору, укладеного 07.09.2017 року. В свою чергу, позовна заява надійшла до суду 17.09.2021 року. В тексті позову позивач зазначає, що про існування спірного Договору він дізнався під час розгляду цивільної справи № 334/963/19, однак це не відповідає дійсності. Так, в позовній заяві у справі № 334/963/19 (і це відображено в тексті рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2021 року), позивач зазначає, що 06.08.2018 року він дізнався, що без його дозволу на території його земельних ділянок працювали інженери-проектанти ПАТ «Запоріжжяобленерго», що видані технічні умови на розроблення проекту електропостачання частини будинку за адресою [ADDRESS] або проект електропостачання сусідньої земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:04:027:0523, яка належить [PERSON] . Окрім цього, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2021 року встановлено, що: «07.08.2018 [PERSON] звернувся до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з заявою - повідомленням про те, що [PERSON] здійснює незаконне прокладання лінії електропостачання у повітряному просторі його земельної ділянки, при тому що він не давав згоди на розробку проектів, вхід, прохід, проїзд та перебування на території належних йому земельних ділянок за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:027:0520, кадастровий номер 2310100000:04:027:0521, кадастровий номер 2310100000:04:027:0522, кадастровий номер 23 10100000:04:027:0524». Додатково слід зазначити, що позивач, в будь-якому разі, мав довідатись про факт окремого приєднання Відповідача-2 до електричних мереж, оскільки до цього будинок Відповідача-2 отримував електроенергію через будинок Позивача. Одночасно з приєднанням Відповідача-2 до електричних мереж, будинок літ.А було від`єднано від мережі Позивача. Не знати про цю обставину Позивач не міг. Згідно умов п. 1.2 Правил, договір про приєднання до електричних мереж - письмова домовленість сторін, що є документом встановленої форми, який визначає зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо приєднання електроустановок замовника до електричних мереж власника електромереж (далі договір про приєднання). Технічні умови на приєднання до мереж (об`єктів) електроенергетики - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта замовника електричною енергією, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо електропостачання, та є невід 'ємним додатком до договору про приєднання (даті - технічні умови). З наведених норм вбачається, що видача технічних умов на приєднання до електромереж може мати виключно одну мету - виконання оспорюваного позивачем договору без існування спірного Договору Відповідач-1 не міг видати технічні умови і приступити до прокладання лінії електропостачання Таким чином, про факт підключення будинку Відповідача-2 позивачу було відомо ще в серпні 2018 року. Якщо погодитись з доводами позивача про незаконність такого підключення, то строк позовної давності сплив в серпні 2021 року. Частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України зазначають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач-2 заявляє про застосування строків позовної давності при вирішенні спору. При ухваленні рішення, суд враховує норми ст..4 ЦПК України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Проте, з тексту позову не вбачається за можливе встановити, які саме права позивача було порушено, оспорено або невизнано відповідачами під час укладення та виконання спірного договору. Позивач не є стороною договору про приєднання до електричних мереж № 1710- 1832. Умови цього Договору на позивача, його майно, права або обов`язки не поширюються. Жодної шкоди його законним інтересам спірний Договір не завдає. Всі роботи, пов`язані з проведенням електропостачання в будинок Відповідача-2 проводились в межах повноважень фахівців ПАТ «Запоріжжяобленгерго», з врахуванням не тільки наявних технічних можливостей, а й одночасним дотриманням усіх вимог чинного законодавства. Сама по собі відсутність згоди співвласника, якби вона потребувалася, не може бути перешкодою для приєднання до електромережі, якщо відсутність згоди жодним чином не обґрунтована. Так, Позивач зазначає лише про сам факт його незгоди, не вказуючи для цього будь-яких законних мотивів та доводів. Фактично, Позивач просто незгоден з тим, щоб сусідня земельна ділянка та будинок Відповідача-2 були приєднані до електромережі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Одночасно приписами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач-2, діючи законним чином та реалізуючи свої права, як власника об`єкта житлової нерухомості, уклала Договір про приєднання до електричних мереж № 1710-1832. Одним із її мотивів було бажання не бути залежною від мережі Позивача, не завдавати сусідові незручності та уникнути перевантаження електромережі. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Згідно до п.2) 4.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, оскільки позовні вимоги [PERSON] у цій справі не підлягають задоволенню в повному обсязі, тому відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі належить покласти на позивача.

Outcome: dismissed