Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] 17 серпня 2022 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 11/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , укладений в усній формі у вигляді розписки від 20.02.2019 між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила 11/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; припинити право приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок літ. «В1» загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що позивачка, [PERSON] та [PERSON] уклали письмову угоду про те, що позивачка придбала, а [PERSON] продала їй за 3000,00 доларів США 11/100\~часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та остання зобов`язалась оформити цю угоду в нотаріальному порядку. Однак станом на сьогодні [PERSON] відмовляється оформити цю угоду в нотаріальному порядку, стверджуючи при цьому, що вона частину вищевказаного домоволодіння продала, чим на її думку виконала свої зобов`язання в повному обсязі, та йти до нотаріуса немає необхідності, що призвело до неможливості оформлення вищевказаної угоди в нотаріальному порядку. Так як у позивачки відсутня можливість оформити вищевказану угоду в нотаріальному порядку та захистити свої майнові права, це змушує її звернутися до суду за захистом її прав з відповідними позовними вимогами. Крім того, позивачка вказала, що має право на виділ у натурі частки із спільного майна. В зв`язку з тим, що їй необхідно було визнати договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] , таким, що відбувся, та в неї не було можливості виділити свою частку зі спільного майна та визнати право власності на нього. Приміщень, якими користується з відповідачами спільно немає. Тому вважає, що вона має право на виділ у натурі частки із спільного майна. За таких обставин вона з об`єктивних причин позбавлена можливості захистити своє право власності на майно у встановленому досудовому порядку та вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, справу просила розглянути за ї ї відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про судове засідання були повідомлені належним чином, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до пункту 1 частини 2 стаття 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно ст.\~177\~ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст.\~190\~ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладання договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві спільної приватної часткової власності 11/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Котовського міського суду від 18.10.2001, справа № 2-846/2001. Співвласниками вищевказаного домоволодіння є відповідачі: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою 04.12.1990 16/100 частин; [PERSON] на підставі рішення Народного суду м. Котовська від 13.11.1978 12/100 частин; [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Сівун Ф.Й. від 26.09.2002 17/100 частин; [PERSON] на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2004, справа № 2-411/2004 - 7/100 частин; [PERSON] на підставі рішення Котовського міського суду від 25.11.2003, справа № 2-1322/2003, рішення Котовського міського суду від 12.08.2003, справа № 2-943/2003, рішення Котовського міського суду від 03.02.2004, справа № 2-145/2004 та рішення Котовського міського суду від 12.08.2003, справа № 2-943/2003 26/100 частин. Крім того, судом встановлено, що 20.02.2019 між позивачем, [PERSON] , [INFO] в усній формі з [PERSON] , [INFO] , було укладено договір купівлі-продажу на 11/100\~часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 3000,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 20 лютого 2019 року, яка складена за участі свідків: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивачка позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію 11/100\~часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придбаної за укладеним договором купівлі-продажу, оскільки договір купівлі-продажу не складено у формі, передбаченої чинним законодавством, а саме його нотаріальне посвідчення. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкту нерухомого майна, виданого [PERSON] , складеного Комунальним підприємством «Інвентаризатор» від 03.08.2022 за № 257, 11/100 частин домоволодіння в складі якого житловий будинок літ. «В1», загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками може бути виділено. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено станом на 03.08.2022 Комунальним підприємством «Інвентаризатор», де замовником вказано [PERSON] , за позивачкою значиться житловий будинок літ. «В1», загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м. Відповідно звіту про оцінку майна СПД [PERSON] від 06.09.2022, житловий будинок, загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 06.09.2022 оціночна вартість становить 113000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~692\~ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Зобов`язання припиняється, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально посвідчено, є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до розписки, дійсним. Крім того, відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Частиною першою ст.\~356\~ЦК України передбачено, що власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст.\~364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласникові у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з ст.\~364\~ЦК України співвласник також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інші співвласники перешкоджають йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такі співвласники мають право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Враховуючи, що відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкту нерухомого майна, частка об`єкту може бути виділена в натурі, проте позивачка не оформила своє право власності на 11/100 частин домоволодіння, що унеможливлює виділення частки даного домоволодіння у позасудовому порядку, тому суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved