Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, починаючи від дати подання позовної заяви до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] з 25 квітня 2017 року. Сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння та взаємоповаги. Тривалий час вони з відповідачем фактично не проживають однією родиною та не ведуть спільного господарства. На момент подачі цієї позовної заяви до суду відповідачем подано позов про розірвання шлюбу, справа №204/10849/22. Дитина проживає з позивачкою, відповідно, перебуває на її утриманні. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовну заяву, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав частково позовні вимоги. Також, вказав, що він вже сплачує аліменти на утримання його іншої дитини у розмірі частини. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю, позивачкою у даній справі, і знаходиться на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини відповідач не надає, а доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов`язком, у зв`язку з чим з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на малолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2 5000 грн. щомісячно. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано і не зазначено належних допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно. Зокрема посилання позивача на витяги з Інтернету, який є загальнодоступним і його може редагувати будь-хто без обов`язкової ідентифікації, не є належним доказом в розумінні § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України щодо розміру заробітної плати відповідача. Зокрема судом встановлено, що 25 квітня 2017 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 02 березня 2023 року. В цьому шлюбі у відповідача народилося дитина: [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом встановлено, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі від усіх його доходів. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 1ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 СК України. Частиною третьою ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стягнення аліментів\~на утримання\~дитини є\~одним із\~способів захисту\~інтересів дитини,\~забезпечення одержання\~нею коштів,\~необхідних для\~її життєдіяльності\~та потребує\~матеріальної допомоги\~з боку\~батьків,\~які зобов`язані\~утримувати своїх дітей до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так, на думку суду, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні [PERSON] , [INFO] , справедливим є встановити аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з даним позовом 06 березня 2023 року. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1073 грн. 60 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial