Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У вересні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] членом сім`ї основного квартиронаймача квартири [ADDRESS] [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що померлий [PERSON] , був основним квартиронаймачем квартири на підставі рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 18.10.2019 року, яким було змінено умови договору найму житлового приміщення (квартири) і замінено основного квартиронаймача [PERSON] на [PERSON] . Позивачка вказує, що проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, тобто він був по суті її цивільним чоловіком. Починаючи з вересня 2014 року вони з ним спільно проживали в квартирі, вели з ним спільне господарство, в них був спільний бюджет, вони купували за спільні гроші техніку в Квартиру та робили разом в ній ремонт. Зазначені обставини підтверджується доданими до цієї заяви доказами. Починаючи з вересня 2014 року вона займалась облаштуванням квартири і сплачувала від свого імені комунальні платежі за користування Квартирою, що підтверджується банківськими квитанціями за 2019, 2020 та 2021 роки. Починаючи з вересня 2014 року вони з [PERSON] за спільні кошти купували побутову техніку. Також з 2019 року вона з [PERSON] почали робити ремонт в квартирі - міняли підлогу, клеїли шпалери, замінювали сантехніку і для виконання цих робіт, купували різне приладдя для ремонту. Ще за життя її цивільний чоловік [PERSON] видав 12.11.2019 року довіреність на двох осіб, у томі числі і на неї, задля того, щоб вона займалась підготовкою документів для приватизації квартири, що підтверджується довіреністю [PERSON] від 12.11.2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.С. 12.11.2019 року, про що внесено запис до реєстру за № 825. 15.11.2019 року позивачка особисто погасила заборгованість свого цивільного чоловіка [PERSON] перед AT КБ «Приватбанк» в розмірі 10 000,00 грн., на підставі кредитного договору, укладеного ним ще до початку їх спільного проживання. З 16.12.2019 року позивачка за згоди її цивільного чоловіка [PERSON] , як основного квартиронаймача квартири, [PERSON] , зареєстрована (прописана) в цій квартирі, в якій він також був зареєстрований та проживав разом з нею до своєї смерті. Інші особи в квартирі не зареєстровані, що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1864 від 19.02.2021 року. 21.12.2019 року її цивільний чоловік [PERSON] склав заповіт на її ім`я, яким зробив таке розпорядження - все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, всі майнові та немайнові права, а також взагалі все, що буде йому належати на день смерті або на що він за законом мав би права заповідав йому [PERSON] , що підтверджується заповітом від 21.12.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.С., про що зроблено запис в реєстрі за № 942, та витягом приватного нотаріуса про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі за № 58850682 від 21.12.2019 року. Наскільки їй відомо інших спадкоємців у померлого її цивільного чоловіка немає. Її цивільний чоловік [PERSON] помер [INFO] і вона, як його цивільна дружина, займалась його похованням, що підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] № 56, виданим 03.01.2020 року Комунальним закладом Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 7», з якого вбачається, що вона є одержувачем цього лікарського свідоцтва; \~ \~ \~ \~свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 03 січня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); свідоцтвом про поховання серії [NUMBER] , виданим їй, [PERSON] , як замовнику поховання, 04.01.2020 року Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00025135711, виданим 03.01.2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з якого вбачається, що він складений на її запит для отримання допомоги на поховання. Вже після смерті [PERSON] вона уклала договір з КП «Дніпроводоканал» про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення № 944092000039 від 14.05.2021 року і сплатила заборгованість за квартиру у розмірі 11 127,50 грн. Отже, з огляду на вищезазначені обставин та надані нею докази вважає, що існують усі підстави для визнання її членом сім`ї [PERSON] , як основного квартиронаймача квартири, адже вона постійно проживала з ним тривалий час - з 2014 року за адресою: [ADDRESS] , вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні просила\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог та\~пояснила,\~що реєстрація\~позивача у\~спірній квартирі\~за її\~паспортними даними\~відбулась 16.12.2019\~року,\~до цього\~часу вона\~мала інші\~адреси реєстрації.\~Позивачка зверталась\~до Департаменту\~житлового господарства\~Дніпровської міської\~ради з\~питання надання\~дозволу на\~зміну договору\~найму неприватизованого\~спірного жилого\~приміщення,\~яке належить\~до комунальної\~власності.\~04.03.2021\~року отримала\~обґрунтовану відмову,\~оскільки позивачкою\~не надано\~документів на\~підтвердження родинних\~стосунків з\~померлим наймачем\~ [PERSON] .\~Вказує,\~що позивачкою\~не надано\~належних доказів\~на предмет\~доказування дотримання\~законності процедури\~вселення та\~реєстрації місця\~проживання позивачки\~до спірної\~квартири,\~а саме:\~відсутня письмова\~згода всіх\~членів сім`ї,\~які проживали\~разом з\~наймачем вселити\~в займане\~ним жиле\~приміщення ( [PERSON] ).\~Вважала,\~що позивач\~не довів,\~що вселення\~позивача відбулось\~за згодою\~квартиронаймача [PERSON] \~-\~належного доказу\~цьому позивач\~не надав. У зв`язку з чим, заявлена позивачем позовна вимога про визнання членом сім`ї [PERSON] у спірній квартирі не ґрунтується на законі, з урахуванням положень ст. 65 ЖК України та не доведена позивачем, тому до задоволення не підлягає. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] , був основним квартиронаймачем квартири на підставі рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 18.10.2019 року №219/2, яким було змінено умови договору найму житлового приміщення (квартири) і замінено основного квартиронаймача на [PERSON] (а.с. 13). 16.12.2019 року позивачка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1864 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.31). Позивачка у позовній заяві вказує, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, тобто він був по суті її цивільним чоловіком. Починаючи з вересня 2014 року вони з ним спільно проживали в квартирі, вели з ним спільне господарство, в них був спільний бюджет, вони купували за спільні гроші техніку в Квартиру та робили разом в ній ремонт. Зазначені обставини підтверджується доданими до цієї заяви доказами. Починаючи з вересня 2014 року вона займалась облаштуванням квартири і сплачувала від свого імені комунальні платежі за користування квартирою, що підтверджується банківськими квитанціями за 2019, 2020 та 2021 роки. Починаючи з вересня 2014 року вони з [PERSON] за спільні кошти купували побутову техніку. Також з 2019 року вона з [PERSON] почали робити ремонт в квартирі - міняли підлогу, клеїли шпалери, замінювали сантехніку і для виконання цих робіт, купували різне приладдя для ремонту, тощо. Відповідно до заповіту від 21.12.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.С., вбачається, що все належне майно [PERSON] , останній заповів [PERSON] (а.с. 32). За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Факт наявності у позивачки спільного бюджету з [PERSON] дослідженими у справі доказами не підтверджується. Доказів ведення позивачем та [PERSON] спільного господарства також надано не було. Факт спільної оплати комунальних послуг, заборгованості перед банком, тощо із спільних коштів також не підтверджується жодним доказом. Не підтверджено також доказами у справі факт здійснення ремонту належного житла за рахунок спільних з [PERSON] коштів. Як зазначено у правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-148цс12, яка згідно ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування судами при розгляді цивільних справ, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Як звернув увагу Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2018 року у справі №345/710/16-ц, у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 03 червня 1999 року). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджено факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] , ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, несення ними спільних витрат на оплату комунальних послуг, на ремонт будинку, придбання спільного майна, тощо, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 204, 215, 230, 235, 553, 627, 638, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed