Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Розглядуваним позовом заявниця просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання спільної дитини сторін. У обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини. Наразі шлюб між сторонами розірвано, а дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач припинив приймати участь у майновому забезпеченні дитини. Розгляд справи спочатку вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, однак у подальшому здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримала і просила повністю задовольнити з підстав викладених у позові й з урахуванням наявних у справі доказів. Представник відповідача вимоги не визнав наданим вступним словом. На запитання головуючого повідомив, що довіритель припинив утримання дитини після подання даного позову. Вважає правильним розмір аліментів, які слід сплачувати на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини заробітку відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Заслухав пояснення учасників розгляду й проаналізував надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області й отримували коди платників податків. З 30 вересня 2008 року по 14 вересня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого [INFO] народилась спільна дитина [PERSON] . Неповнолітня дитина має проблеми із зором та відвідує додаткові секції крім навчального закладу. Відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець, й отримує дохід. Мати відповідача є пенсіонером. Відповідач здає в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й отримує за це додатковий дохід. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша та друга статті 27 Конвенції про права дитини). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина друга статті 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1, 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ЦПК). Проаналізувавши фактичні обставини справи й норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Позов заявниці містить обґрунтування й посилання на стягнення з відповідача, як аліментів так і додаткових витрат на дитину. Разом з тим, вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат не заявлено направленим позовом і відповідної заяви про збільшення вимог не скеровано. За таких обставин й враховуючи принцип диспозитивності, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо стягнення додаткових витрат у даному судовому провадженні. Стосовно аліментів на утримання дитини. Судом встановлено й не спростовувалось сторонами батьківство сторін щодо дитини Таїсії. Представник відповідача визнав відсутність участі довірителя в її утриманні, а також не оспорював факт проживання дитини разом з позивачкою. За таких обставин, на переконання суду, наявні підстави для задоволення позову й визначення аліментів на утримання дитини, які слід стягувати з відповідача на користь позивачки. Вирішуючи питання розміру аліментів суд зазначає наступне. Направленим позовом заявниця просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 тисяч гривень щомісячно. Відповідач, як зазначено судом, не заперечував розмір аліментів в частці від доходу з прив`язкою до прожиткового мінімуму дитини відповідно віку. Аналіз таких фактичних обставин справи дає підстави позов задовольнити частково й стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільної дитини в частці від доходу. Такий порядок стягнення аліментів, суд вважає, буде більш дієвим забезпеченням майнових потреб дитини. Розмір витрат у такий спосіб регулярно переглядається державою з тенденцією постійного збільшення (стосовно прожиткового мінімуму). Відсутність фіксованого розміру буде стимулювати відповідача приймати активну участь в майновому забезпеченні дитини. Регулярно переглядуваний розмір середнього заробітку по регіону також, суд вважає, буде сприяти забезпеченню якнайкращих матеріальних інтересів дитини. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, як голослівні про перебування на його утриманні матері, оскільки з даного приводу не надано жодного підтверджуючого доказу, а отже такі матеріали при ухваленні рішення до уваги не приймаються. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved