Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи: Заводський районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язання відділу внести зміни до актового запису про народження № 1112 [PERSON] , [INFO] , вказавши у графі відомостей про батька [PERSON] , [INFO] , та змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки у розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , у зв`язку з чим, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою від 23.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.09.2020 року призначено судову молекулярно - генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України та провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи. Ухвалою суду від 22.10.2020 року у зв`язку з клопотанням експерта про уточнення запитань, поставлених на вирішення експертизи ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва провадження по справі відновлено та призначено судове засідання. 16.11.2020 року ухвалою суду клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. 26.11.2020 року на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва від експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України надійшло повідомлення від 24.11.2020 року № 1102 про неможливість проведення експертизи. Ухвалою від 07.12.2020 року провадження по справі поновлено, призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.03.2021 року клопотання позивача [PERSON] про повторне призначення судової молекулярно - генетичної експертизи задоволено, призначено судову молекулярно - генетичну експертизу. 28.07.2021 року від експертної установи до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової молекулярно - генетичної експертизи за №СЕ-19/115-21/6042-БД від 29.06.2021 року. Ухвалою суду від 16.08.2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 07.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 17.02.2022 року адвокатом відповідача Українець С.В. заявлено клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи, виходячи з того, що висновок експерта є неповним таким, що викликає сумнів у його правильності. Ухвалою від 24.05.2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Українець С.В. про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Заводський районний у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дитини - залишено без задоволення. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його адвокат - Українець С.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом постановлено про розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 2015 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстраації шлюбу у [ADDRESS] . [INFO] народилась [PERSON] , батьком якого в силу ст. 135 СК України записаний [PERSON] та матір`ю [PERSON] , про що Заводським районним у м. Миколаєві відділом актів зроблений запис за № 1112. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України,обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією із сторін факту встановленим, є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2,3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Висновком експерта Семенчук С.В., № СЕ-19\\115-21\\6042-БД від 29.06.2021 року, проведеного Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , складає величину не менш ніж 99,99999 %. Отже, біологічне батьківство третьої особи відносно дитини практично доведено. Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved