Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, згідно якого позивач - [PERSON] набула права власності на жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . З 14.10.1999 [PERSON] як член сім?ї [PERSON] зареєстрований та проживає у вказаному будинку. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у вказаному будинку створює незручності у соціальній, побутовій сфері, обмежує право позивача на користування і розпорядження вказаним будинком. На звернення позивача знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не реагує. Крім того, позивач зауважує, що відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком, зокрема створює конфліктні ситуації, зловживає алкогольними напоями, систематично збирає гучні компанії та псує належне позивачу майно. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.04.2021 року по зазначеній цивільній справі відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 року зазначена справа надійшла в провадження судді Мазура Ю.Ю., на підставі самовідводу судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2021 прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення права користування житловим приміщенням та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення права користування житловим приміщенням до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, зазначає, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив, свого представника до суду не направив, відзив на позовну заяву до суду не надав. Третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомили, свого представника до суду не направили, пояснення на позовну заяву до суду не надали. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування жилого будинку від 26.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Муравйовою О.І., за реєстровим № 1434, з однієї сторони [PERSON] (даруватель), а з другої [PERSON] (обдаровувана) уклали цей договір про таке: даруватель подарувала, а обдарована прийняла у дар жилий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 800 кв.м. Зазначена земельна ділянка у власність дарувателя не передавалась. Згідно реєстраційного посвідчення № [NUMBER] , виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 04.07.2008, записано в реєстрову книгу за № 153-132 за реєстровим № 30773, жилий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 7874030 від 13.08.2013 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , додаткові відомості: сарай (літ. Б), вбиральня (літ. В), спорудження № 1-3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 131364880000 належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 7874428 від 13.08.2013 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:79:491:0032 належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки форми № 3, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» № 4771 від 13.11.2013 на житловій площі, розташованій в [ADDRESS] зареєстровані п`ять осіб: [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (племінник), [INFO] , [PERSON] (дружина сина), [INFO] , [PERSON] (дочка дружини сина), [INFO] , [PERSON] (онук), [INFO] , власником є [PERSON] (не зареєстрована). Як вбачається з матеріалів справи, листом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вих. Д-467/125/47/2021 від 09.03.2021 [PERSON] на її заяву повідомлено, що за наявними даними у Інформаційно-пошуковій системі «Інформаційний портал Національної поліції» було виявлено чотири звернення [PERSON] зареєстровані у Голосіївському УПГУНП у м. Києві з 2019 по 2021, а саме: 27.10.2019 об 11 год. 47 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] родич [PERSON] , 37 років, в неадекватному стані, кричить, буянить, заявниця вийшла на вулицю, але в будинку діти; 22.06.2020 о 20 год. 23 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 за адресою: [ADDRESS] , буянить п`яний сусід кидається на заявницю та дитину; 09.07.2020 о 17 год. 18 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , щодо неправомірних дій [PERSON] ; 31.01.2021 о 12 год. 08 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , невідома особа змінила двері і підвальному приміщенні приватного будинку заявниці. [PERSON] підозрює родича [PERSON] , який зареєстрований в даному будинку. Окрім цього, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 у справі № 752/8669/21, у первісному позові [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання права користування жилим приміщенням та зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , служба у справах дітей Голосіївської у м. Києві державної адміністрації, відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.04.2016, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 у справі № 752/8669/21 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.10.2017 касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05.04.20156 в частині вирішення позову [PERSON] залишено без змін. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положенням ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Разом з тим, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, у розумінні ст. 328 ЦК України позивач набула право власності на квартиру правомірно, на підставі правочину, який посвідчено нотаріально. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Нормами ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 ЖК УРСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду, зазначеними вище доказами позивачем доведено систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі та доведено, що попередні заходи запобігання, зокрема вжиті заходи попередження правоохоронними органами, виявились безрезультатними. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги зміст ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Суд враховує вимоги позивача про визнання припиненим права користування спірною квартирою відповідачем на предмет пропорційності прав сторін, вважає, що позбавлення права користування відповідача спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що між сторонами спору склалися вкрай неприязні стосунки та відповідач систематично порушує правила співжиття. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, а також діючий матеріальний закон, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення права користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved