Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

22.08.2022 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем - [PERSON] , визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що 26.05.2017 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Свідниця, воєводство Нижньосілезьке, Республіка Польща, що підтверджується витягом із акту про укладання шлюбу від 26.05.2017, номер актового запису № 0219011/00/АМ/2017/124808. [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалося, сторони мають протилежні погляди на життя, у сім`ї відсутнє порозуміння. Позивачка вимушена була повернутися до України та проживати за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , разом із сином. Зазначила, що ніколи не перешкоджала чоловіку у спілкуванні з малолітнім сином та не має наміру це робити в подальшому, однак відповідач сам уникає зустрічі із сином, не цікавиться його станом здоров`я. Вважає за необхідне визначити місце проживання дитини у даний час з матір`ю, виходячи з прив`язаності його до матері, враховуючи його вік та потреби у повсякденному житті.Просила розірвати шлюб та визначити місце проживання сина разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 30.08.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини - залишено без руху, надано десятиденний строк для усунення недоліків. 08.09.2022 року надійшла заява про усунення недоліків з додатками. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.09.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Доручено компетентному суду Республіки Польща у встановленому чинним законодавством порядку вручити копію позовної заяви та додані до неї матеріали відповідачу: [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ,а також допитати з питань, викладених в ухвалі суду від 13.09.2022. 05.05.2023 року до суду надійшли матеріали з протоколом допиту відповідача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2023 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідно до протоколу допиту від 13.04.2023 року районного суду у Свідниці, І цивільний Відділ, [PERSON] , [INFO] , погоджується з позовними вимогами щодо розлучення з [PERSON] . Однак не погоджується, щоб син проживав з матір`ю в Україні, оскільки країна охоплена війною. Вказав, що позивачка перешкоджає його спілкуванню із сином. З дружиною спілкується лише через повідомлення. Хоче побачити сина хоча б віддалено через інтернет, однак цього не пропонував ні він, ні дружина. Зазначив, що з нього стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1000 зл. Представник третьої особи Зубалій Н.А. в судовому засіданнінадала Висновок органу опіки та піклуванням. Черкаси про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши викладені обставини наявними доказами, висновок органу опіки та піклування м. Черкаси, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони 26.05.2017 року зареєстрували шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Свідниця, воєводство Нижньосілезьке, Республіка Польща, що підтверджується витягом із акту про укладання шлюбу від 26.05.2017, номер актового запису № 0219011/00/АМ/2017/124808. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припиненіу зв`язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, збереження сім`ї не можливе. Майнового спору між сторонами немає. Відповідач на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, щошлюбміж сторонами фактичноприпинено. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. Частиною 2 ст.114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодовизначеннямісцяпроживаннядитини, то суд виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу із акту про народження від 23.08.2021, номер актового запису № 0219011/00/AU/2021/022728 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Свідниця, воєводство Нижньосілезьке, Республіка Польща. Згідно довідки Генерального Консульства України в Кракові від 22.04.2022 року № 61317/19-536-268, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 11.07.2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.08.1993 року дотепер. Згідно з Актом опитування сусідів від 11.07.2022 року, проведено обстеження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що у квартирі фактично проживає сім`я, яка складається із двох осіб - [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Умови проживання сім`ї добрі. Дитина забезпечена усім необхідним для гарного розвитку, відпочинку, хлопчик доглянутий, чистий,охайний, розвинутий на свій вік, має особистий простір забезпечений дитячим одягом та іграшками. У родині панує взаємоповага, довірче спілкування, підтримка, почуття відповідальності. [PERSON] разом із сином фактично проживають за вказаною адресою із червня 2022 року. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонічний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Судом встановлено, згідно доказів досліджених у судовому засіданні, що за дитиною [PERSON] у м. Черкасах здійснюється медичний нагляд та обслуговування, є належні для проживання та розвитку побутові умови, дитина має сталі сімейні зв`язки, у неї до матері сформовано надійний тип прихильності, тобто є усі підстави вважати, що дитина прижилася у новому середовищі, сприймає державу Україна постійним та комфортним місцем для себе і своєї сім`ї. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування м. Черкаси вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] . Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що умови проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю є задовільними, вони проживають у двокімнатній квартирі, дитина має місце для сну та відпочинку, а також місце для зберігання особистих речей й розвитку. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про сина, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, який фактично тривалий час проживав з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Суд критично ставиться до твердження відповідача, що проживання дитини в Україні наражає її життя на небезпеку, оскільки в країні йде війна, з огляду на таке. Дійсно з 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан, у зв`язку з збройною агресією російської федерації. На частині територій південної та східної України точаться бойові дії. Але, суд звертає увагу на те, що дитина в такому віці сприймає лише найближче оточення. Для неї головним є перебування поряд особи, з якою у неї вироблені міцні зв`язки прив`язаності. В даному випадку такою людиною є [PERSON] - його мати. При перебуванні поруч такої людини, дитина почуває себе комфортно та безпечно, незалежно від подій, що можуть відбуватися навкруги. Дитина в такому віці не здатна в повній мірі усвідомлювати війну, через що, в разі наявності поруч [PERSON] це не призведе до негативних наслідків в майбутньому. Судом також взято до уваги принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1956 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір`ю лише у виключних випадках. Отже, суд дійшов висновку, що від`їзд з України та відрив від матері дитини [PERSON] створить серйозний ризик психічної та фізичної шкоди та нетерпиму обстановку для нього. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 524/3333/20. Суд окремо звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на спілкування з дитиною і законодавство України сприяє цьому. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для розв`язання проблеми возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1984,80 грн., сплачений позивачем [PERSON] під час звернення з позовом до суду. На підставі ст.ст.19, 141, 142, 160, 161 СК України,ст.ст. 12, 13, 199, 259, 263-265, 268 ЦПК України,ст.9 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3, 9, 11, 18, 27 Конвенції про права дитини, суд -

Outcome: approved