Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В позовній заяві він посилався на те, що між ним та відповідачем 30 квітня 2011 року було зареєстровано шлюб. [INFO] в них із відповідачем народилася дитина - [PERSON] . З березня 2021 року фактичні відносини між ним та відповідачем почали руйнуватися. Вони не зійшлися характерами, в них різні інтереси, подружнє життя почали переслідувати постійні сварки, які спричиняли стреси йому та їх дитині, якій потрібна постійна увага та догляд. З 15 грудня 2021 року шлюбні відносини між ним та відповідачем повністю припинені, вони живуть окремо, та окремо ведуть господарство, дитина проживає разом з відповідачем. Кожного місяця він добровільно перераховує кошти на утримання їх спільної дитини. За таких обставин, подальше збереження шлюбу суперечить як його інтересам, так і інтересам відповідача, і більш за все інтересам дитини, адже такі умови стосунків між батьками можуть негативно вплинути на формування психіки дитини та її в цілому як особистості, а також на їх подальше здоров`я та життя. Позивач у судове засідання не з`явився, проте представник позивача направив на адресу суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 30 квітня 2011 року, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 30 квітня 2011 року, шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровські області, актовий запис № 153. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. За положеннями ст. 24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В даному випадку заходів для відновлення родинних відносин вжито не було, сторони не мешкають однією сім`єю, на примирення не згодні - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved