Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

16.05.2023р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, з заявою, в якій заінтересованою особою зазначила Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місту Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 17.05.2023р. відкрито провадження у справі (а.с. 25). У поданій заяві [PERSON] просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , жіночої статі, уродженки села Сарни, Монастирещінського району Черкаської області, яка за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] в смт. Ялта Першотравневого району Донецької області. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає, що [INFO] у смт. Ялта Першотравневого району Донецької області, померла її бабуся, [PERSON] , [INFO] . На час смерті місце проживання померлої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] та місце реєстрації померлої надається копія заповіту останньої. Свідоцтво про смерть бабусі заявниці, [PERSON] , видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження, є недійсними і не створюють правових наслідків. Заявниця є онукою померлої [PERSON] . На підтвердження зазначеного надала суду копію її свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 1986 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міськвиконкому, де її матір`ю вказано [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) доньку померлої [PERSON] . На підтвердження факту родинної спорідненості матері заявниці, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та її померлої бабусі [PERSON] заявниця надала копію свідоцтва про народження її матері серії [NUMBER] , де у відомостях про матір вказано - [PERSON] (її бабусю). Копії документів на підтвердження зміни дошлюбних прізвищ - заявниці (копія свідоцтва про шлюб (укладений між [PERSON] та [PERSON] ), копія рішення про розірвання шлюбу (між [PERSON] та [PERSON] ), копія свідоцтва про шлюб (укладеного між [PERSON] та [PERSON] ) та матері заявниці (копія свідоцтва про шлюб, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ) надано до суду. На даний час, внаслідок окупації Донецької області іноземними військами, не працюють органи державної реєстрації актів цивільного стану, тому заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті бабусі. В інший спосіб, окрім як шляхом звернення до суду, встановити цей факт неможливо. Встановлення факту смерті бабусі, [PERSON] , необхідно для державної реєстрації її смерті згідно з вимогами чинного законодавства України. Документом, який підтверджує факт смерті на території, непідконтрольній державній владі України є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2023р., видане «отделом ЗАГС Першотравневого районного управлений юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики». Вказаний документ не є офіційним документом, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на підставі якого можливо провести державну реєстрацію смерті, оскільки Першотравневий район Донецької області є тимчасово окупованою територією України. На підтвердження причини смерті [PERSON] заявниця надала до суду копію довідки про причину смерті від 27.04.2023р. На підтвердження факту організації поховання померлої заявниця надала фото з місця поховання, копію довідки для отримання допомоги на поховання, копію довідки про поховання. Заявниця надала до суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги, справу просила розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Повідомила суд, що документи, які долучені до справи отримані нею на телефон від її тітки, яка знаходиться у смт. Ялта Першотравневого району Донецької області (а.с. 29). Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Судом встановлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 1986 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міськвиконкому, де матір`ю заявниці вказано [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) - доньку померлої [PERSON] (а.с. 11). Факт родинної спорідненості матері заявниці, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та померлої бабусі [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження матері заявниці серії [NUMBER] , де у відомостях про матір вказано - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 червня 2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області заявницею було укладено шлюб з [PERSON] (а.с. 12), згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13-14), згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 травня 2016 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після шлюбу отримала прізвище [PERSON] (а.с. 15). Причиною смерті\~ [PERSON] ,\~відповідно до\~довідки про\~причину смерті,\~є хронічна\~недостатність кровообігу\~ІІ \~ІІІ ст.,\~ішемічна хвороба\~серця,\~атеросклеротичний \~ кардіосклероз. Факт смерті заявниця підтверджує довідкою про причину смерті № 29 від 27 квітня 2023 року, виданою Державним бюджетним закладом «Мангушський центр первинної медико-санітарної допомоги» ДНР (а.с. 17), свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02 травня 2023 року Відділом записів актів громадянського стану Першотравневого районного управління юстиції Міністерства юстиції ДНР (а.с. 16), фотокарткою з місця поховання [PERSON] , довідкою для отримання допомоги на поховання, довідкою про поховання (а.с. 18-21). Встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть, згідно з вимогами чинного законодавства України. Суд вважає вимоги заяви підлягаючими задоволенню, виходячи з такого. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» від 21.04.2022р. були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зокрема, згідно з п. 7 ст. 1-1 Закону, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022р. № 309, затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Зокрема, до вказаного переліку належить селище міського типу Ялта, Першотравневого району Донецької області. Так, у відповідності до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, селище міського типу Ялта, Першотравневого району Донецької області, де настала смерть [PERSON] , є тимчасово окупованою територією внаслідок військової агресії російської федерації. Таким чином, зазначене місце смерті бабусі заявниці є територією, що не підконтрольна державній владі України. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). Таким чином, сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені. Порядок встановлення факту смерті та її причин, встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженою наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання (ч. 3 ст. 17 Закону). За заявами громадян України, які переселилися з тимчасово окупованої території України, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Одночасно п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УІІ від 20.10.2014р. передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (за формою № 106/о) або фельдшерська довідка про смерть (за формою № 106-1/о) та інше, що видаються закладами охорони здоров`я. Наявні в матеріалах справи копії довідки про причину смерті № 29 від 27 квітня 2023 року, виданої Державним бюджетним закладом «Мангушський центр первинної медико-санітарної допомоги» ДНР та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2023 року, виданого Відділом записів актів громадянського стану Першотравневого районного управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, що знаходяться на території, не підконтрольній державній владі України підтверджують той факт, що [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно п. 18 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. Згідно п. 9 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За викладених обставин, суд вважає можливим задовольнити заяву [PERSON] та встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Сарни Монастирещінського району Черкаської області, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] в смт. Ялта Першотравневого району Донецької області, від хронічної недостатності кровообігу ІІ ІІІ ст., ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту смерті) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved