Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання у Черкаському державному технологічному університеті, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.\~ В обґрунтування позову вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2019 року (справа № 711/10645/18) шлюб між нею (позивачкою) та відповідачем [PERSON] був розірваний. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.03.2019 року у справі № 712/373/19 було стягнуто з відповідача [PERSON] на її (позивачки) користь аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] . З 2006 року і дотепер вона разом із сином проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією акту опитування сусідів. 11.04.2023 року їх із відповідачем спільний син [PERSON] ,\~ [INFO] досяг повноліття. При цьому, він здобуває вищу освіту в Черкаському державному технологічному університеті, на денній формі навчання, що підтверджується довідкою № 31/23 від 21.02.2023 року. Відтак, працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно їх син не має змоги. Також, позивачка вказує, що з дня народження сина і дотепер вона добросовісно виконує всі обов`язки, які покладені на неї, як на матір: піклується про свого сина, дбає про його фізичний та психологічний стан, займається його розвитком у всіх сферах життя. Проте, у зв`язку з незадовільним станом її здоров`я, працевлаштуватись і отримувати достойний дохід вона (позивачка) не має можливості. Їй встановлено IІ групу інвалідності і розмір її пенсії становить 2760 грн. Також зазначає, що пенсія по інвалідності це її єдине джерело для існування і цієї суми не вистачає для проживання. Відтак, вона самостійно не може забезпечити у повному обсязі потреби їх з відповідачем спільного повнолітнього сина, оскільки його навчання в університеті потребує значних матеріальних витрат, таких як: витрати на придбання зошитів, книг, підручників та інших канцелярських товарів і приладь, витрати на харчування, проїзд по місту, придбання одягу, взуття, придбання особистих речей, дозвілля, тощо. Відповідач же добровільно кошти на утримання їх з позивачкою спільного сина, який продовжує навчання, не надає. Тому, позивачка враховуючи її скрутне матеріальне становище та відсутність змоги у сина себе забезпечувати у зв`язку із здобуттям вищої освіти, просить суд: стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення [PERSON] навчання у Черкаському державному технологічному університеті, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.\~ Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2023 року відкрито провадження по справі і призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Проти такого порядку сторони не заперечували. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак, 27.04.2023 року подала до суду письмову заяву в якій просила розглядати справу без її участі в зв`язку з незадовільним станом її здоров`я, а також вказала, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково на 1/10 частину. При цьому просив врахувати, що він як і позивачка являється особою з інвалідністю ІІ ї групи і пенсія по інвалідності це єдиний його дохід. Тому, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, саме в такому розмірі, про який просить позивачка. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 05.04.2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси. Відповідно до даних довідки № 31/23 від 21.02.2023 року, [PERSON] здобуває вищу освіту в Черкаському державному технологічному університеті на бакалаврському освітньому рівні за спеціальністю 035 Філологія за кошти державного бюджету, форма навчання денна, період навчання з 12.09.2022 року до 30.06.2026 року (наказ на зарахування № 239-с від 06.09.2022 року). Також, із матеріалів справи, а саме копії акту від 20.02.2023 року опитування сусідів, вбачається, що позивачка [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] ) разом зі своїм сином [PERSON] ( [INFO] ) проживає за адресою: [ADDRESS] з 2006 року. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Як передбачено пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначено у ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При винесенні даного рішення суд враховує, що відповідач [PERSON] являється особою з інвалідністю ІІ-ої групи (загальне захворювання), що стверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER] . Згідно пояснень відповідача пенсія по інвалідності, яку він отримує, є його єдиним доходом. Доказів, які б вказували про зворотне позивачкою суду не надано. При цьому, сам відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі, про який просила позивачка, а саме в розмірі частини його заробітку (доходу), так як не спроможний сплачувати аліменти саме в такому розмірі через відсутність роботи та джерела доходів, окрім пенсії по інвалідності, та погодився сплачувати аліменти лише в розмірі 1/10 частини його доходу. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Так, згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному ж випадку позивачкою [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням ним навчання у Черкаському державному технологічному університеті, саме в розмірі усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При цьому, суд враховує, що позивачкою, на яку, в силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладений обов`язок доказування, не заявлялося і відповідних клопотань про витребування відповідних доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких\~підстав,\~на основі\~повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~посилалися позивачка\~та відповідач,\~як на\~підставу своїх\~вимог та\~заперечень,\~а також\~враховуючи часткове\~визнання відповідачем\~позовних вимог\~(на\~1/10\~частину його\~доходу),\~суд приходить\~до висновку\~про часткове\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання повнолітньої\~дитини,\~яка продовжує\~навчання та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2023 року і до закінчення [PERSON] навчання у Черкаському державному технологічному університеті, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка не позбавлена права звертатися до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у випадку, якщо будуть існувати докази такого майнового стану відповідача, який дозволятиме останньому сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж визначив даним рішенням суд. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачка при зверненні з даним позовом до суду судовий збір не сплачувала, оскільки в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати, як інвалід 2-ої групи. Відповідач [PERSON] також є інвалідом 2-ої групи, і також звільнений від спалити судового збору, тому, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: partial