Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та просить суд визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька [PERSON] , зазначивши його батьком дитини та змінивши прізвище дитини « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові - з « [PERSON] » на « [PERSON] » ім`я, місце народження та дату народження дитини залишити без змін. В обґрунтування вимог зазначено, що з жовтня 2021 року до початку лютого 2022 року він перебував у близьких стосунках з відповідачкою [PERSON] , зустрічалися, він зробив їй пропозицію одружитися, однак з невідомих йому причин відносини між ними припинилися. Згодом йому стало відомо про народження у [PERSON] [INFO] сина [PERSON] , та укладення до цього нею шлюбу з [PERSON] . Дізнавшись про народження дитини, він припустив, що хлопчик може бути його біологічним сином, тому ініціював зустріч з відповідачкою, де познайомився з дитиною та помітив схожість із собою, а у розмові з [PERSON] вияснив про наявність у дитини генетичного захворювання, яке є й нього та передається від батька сину. При звернення до медичної установи з метою проведення генетичної експертизи по встановлення батьківства, отримав позитивні результати. Тому оскільки він є біологічним батьком дитини, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду\~від 23\~березня 2023\~року закрито\~підготовче провадження\~у справі,\~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті,\~встановлено загальний\~порядок з`ясування\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~та загальний\~порядок дослідження\~доказів,\~якими вони\~обґрунтовуються. У судове засідання учасники не з`явились, до суду надійшли заяви позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на вимогах наполягає, відповідач [PERSON] вимоги визнає. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Представники третіх осіб письмових заперечень до суду не надали. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визнання батьківства за рішенням суду передбачено статтею 128 СК України. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з частиною першою статі 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зауважував, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, спір про визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Судом встановлено, що з 11 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6 копія свідоцтва). [INFO] народився [PERSON] , який є біологічною дитиною позивача [PERSON] , що підтверджує висновок експерта № 36535 від 11 грудня 2022 року (а.с.7 копія висновку) та визнає матір дитини. В актовому записі № 351 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 16 серпня 2022 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьком дитини указаний [PERSON] , матір`ю дитини указана [PERSON] (а.с. 5 копія свідоцтва). Відповідно до рішення ЕСПЧ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] народила сина [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , який і був записаний батьком дитини. Однак визнає, що біологічним батьком дитини фактично являється позивач по справі, з яким вона до укладення шлюбу з [PERSON] , перебувала у близьких стосунках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) на підставі його практики вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")). Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), на яку є посилання у касаційній скарзі [PERSON] , зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved