Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Благовіщенської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір"ю. Позов мотивовано такими обставинами: Із батьком дітей в даний момент фактичних шлюбних відносин Позивачка та Відповідач не підтримують. Діти Позивачки: син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] , проживають із матір`ю та її співмешканцем [PERSON] в [ADDRESS] . Батько малолітніх дітей - [PERSON] , проживає в [ADDRESS] . Відповідач не працює. Життям дітей не цікавиться. Матеріальної допомоги по утриманню дітей не надає. Станом на 29.12.2022 року заборгованість щодо сплати аліментів становить 102 465,50 грн. [PERSON] веде поміркований спосіб життя. Бере активну участь у вихованні та утриманні дітей. В даний період часу перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною - сином [PERSON] , [INFO] . Мати приділяє велику увагу вихованню дітей. Зрозумівши, що домовитися з Відповідачем про місце проживання дітей невзмозі, так як останній постійно погрожує забрати дітей до себе, позбавити Позивачку батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей, при цьому змушуючи [PERSON] написати заяву незрозуміло чому, до Благовіщенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) по [ADDRESS] про те, що [PERSON] отримала від Відповідача [PERSON] суму заборгованості по аліментам в розмірі 90 554 грн. 50 коп. за період з лютого 2020 року по 01.11.2022 року. Розуміючи агресивність ставлення та постійні погрози Відповідача в свою адресу, Позивачка почала звертатися з письмовими заявами до держаних установ - Служби у справах дітей та служби опіки та піклування Благовіщенської міської ради Голованівського району, Кіровоградської області та отримала відповіді з роз`ясненням про право на звернення до суду з позовом для вирішення питання про проживання малолітніх дітей. Виходячи із вище зазначеного, єдиним виходом із ситуації що склалась, є вирішення питання у судовому порядку. Вказує, що має усі необхідні умови для проживання дітей разом із нею. У відповідності до довідки Виконавчого комітету Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області за N327 від 28.12.2022 року, малолітні діти [PERSON] : син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син- [PERSON] , [INFO] проживають в [ADDRESS] з матір`ю, і саме головне, що [PERSON] є матір`ю дітей, яких дуже любить та хоче займатися їх вихованням, приймати участь у їх житті, у їх розвитку та споглядати їх ріст. Позивачка просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею, тому вимушена звернутися до суду. Ухвалою Ульяновського районного суду від 08 лютого 2023 року відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву якою підтримує заявлені вимоги та просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник відповідача [PERSON] надісла до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідач визнає позов, однак заперечує проти стягнення судових витрат в повному розмірі. Представник третьої особи служба у справах дітей Благовіщенської міської ради не з`явилась, надіслала до суду заяву, якою не заперечує щодо задоволення заявлених вимог та просить розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно довідки виконавчого комітету Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області від 28.12.2022 року №327 малолітні діти [PERSON] : син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син- [PERSON] , [INFO] проживають в [ADDRESS] . ( а.с.22). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, шляхом направлення до суду заяви про визнання позову, представник третьої особи Служби у справах дітей Благовіщенської міської ради надіслала заяву, якою не заперечує щодо задоволення позову, умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що є всі підстави проживання малолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син- [PERSON] , [INFO] разом з матірью [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд зауважує, що батько, у разі визначення місця проживання дитини з матірью, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірью дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з таких міркувань: В силу вимог частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до змісту ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved