Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернулася\~до\~Карлівського\~районного\~суду Полтавської\~області з позовною\~заявою,\~\~в\~якій\~просить визначити місце\~проживання сина,\~ [PERSON] [INFO] ,\~разом з\~батьком. Позовну заяву мотивував тим, що 30.03.2022 року рішенням Карлівського районного суду було розірвано шлюб між позивачем та відповідачкою, що був зареєстрований 30.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції у Полтавській області. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] , який з січня 2023 року проживає з батьком і на далі бажає з ним проживати. Батько постійно цікавиться життям сина, забезпечує всі належні умови проживання, спілкується з класним керівником, в той час як мати [PERSON] контактів зі школою не та вчителями з приводу навчання та розвитку сина не підтримує. Ухвалою суду від 17.03.2023 року вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду. Від неї надійшла телефонограма, в якій справу просила розглядати без її участі, оскільки на даний час вона перебуває на службі в ЗСУ. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 30.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції у Полтавській області. Вказаний шлюб 30.03.2022 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Виконавчим комітетом Лип`янської сільської ради Карлівського району Полтавської області, свідоцтво серії [NUMBER] . Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні батька та проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про проживання особи без реєстрації від 03.02.2023 року. З довідки №11 від 02.02.2023 року вбачається, що [PERSON] навчається у 2 класі Лип`янського ліцею Карлівської міської ради. З висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Карлівської міської ради, затвердженого рішенням ВК Карлівської міської ради № 212 від 28.04.2023 року, вбачається що доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному , спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідно до ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі №402/428/16- ц Верховний Суд зазначив, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Також у вказані постанові Верховний Суд відступив від висновків Верховного Суду України висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена з матір`ю. Велика Палати Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Як слідує із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору , щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірванню шлюбу. У разі наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , яким створені належні умови для дитини,\~враховуючи наявність висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Карлівської міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, тому позовні вимоги про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідачка визнала позов у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, то суд приходить до висновку, що позивачу відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 536,80 грн. (50% від 1073,60 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову на відповідача, таким чином з відповідачки на користь позивача слід стягнути іншу частину судового збору у розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved