Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що позивач зареєстрований та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] . Також у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка є матір`ю позивача, яка фактично не проживає в даній квартир з 1996 року. Факт не проживання відповідача в квартирі більше одного року підтверджується відповідними актами не проживання. Вказана квартира на даний час є неприватизованою. Основним квартиронаймачем квартири була бабуся позивача - [PERSON] , на підставі ордеру на житлове приміщення [NUMBER] від 17 грудня 1976 року. [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] в спірній квартирі був зареєстрований з народження, як рідний онук, що підтверджується довідками форми №3. Зазначав, що він ніколи не бачив свою рідну матір [PERSON] та був покинутий нею ще з народження, бабуся [PERSON] на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва №115 від 06 лютого 1998 року була призначена опікуном позивача. Відповідачка [PERSON] жодної участі в утриманні квартири не бере, комунальних послуг не оплачує, особистих речей або речей повсякденного використання в спірній квартирі відсутні. Позивач особисто несе додаткові витрати по утриманню житла, які нараховуються на усіх зареєстрованих осіб, при цьому відповідачка жодних дій, які б свідчили про те, що вона бажає зберегти за собою право користування спірною квартирою не вчиняла, із заявами про вселення чи усунення перешкод у користуванні спірним житом не зверталась. Вказував, що само по собі реєстрація відповідачки у квартирі унеможливлює її приватизацію, оскільки відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир здійснюється у власність лише за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в квартирі. Посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] фактично не проживає в квартирі з 1996 року, але зареєстрована в ній, і вказана обставина позбавляє позивача на можливість приватизувати квартиру, а отже порушує його право на безоплатне отримання у власність квартиру, крім того не цікавиться житлом, жодної участі в утриманні квартири не бере, комунальних послуг не оплачує, просив задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 20 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав та доводів, викладених у позові. Відповідач [PERSON] та Печерська РДА м. Києва, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] , яка була надана у користування [PERSON] на підставі ордеру [NUMBER] від 17 грудня 1976 року, виданого Виконавчим комітету Київської міської ради депутатів трудящихся, на одну людину. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.6). Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] . Також у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Вказана обставина підтверджується відповідними довідками, виданими Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло» ЖЕК №604 та Комунальним підприємством «Печерська брама». Спірна квартира на даний час є неприватизованою. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідачка не проживає у квартирі з 1996 року, будь-які перешкоди у проживанні відповідачці не чинились. Вказував, що факт реєстрації відповідачки у квартирі унеможливлює її приватизацію, оскільки відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир здійснюється у власність лише за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в квартирі. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Правилами ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з роз"ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. №2 з подальшими змінами, у справах про визнання наймача або членів сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням за правилами ст. 71 ЖК України, необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо. Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі також підтверджується й зокрема й актами про не проживання, складеними, зокрема 07 вересня 2022 року, 8 березня 2023 року, які були складені безпосередньо перед зверненням позивача до суду, з яких слідує, що мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет проживання [PERSON] та встановлено, остання дійсно не проживає у вказаній квартирі, що підтвердили своїми підписами. Крім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] , відповідачку ніколи не бачила. Свідок [PERSON] в наданих показах суду зазначила, що вона проживає будинку [ADDRESS] , відповідачку ніколи не бачила. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 1996 року, доказів того, що вона зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами та скаргами щодо неможливості її проживання в квартирі матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки сплачений позивачем за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved