Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, вимогами позовної заяви просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 14.02.2012 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі у них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу ними, як подружжям, для спільного проживання, за договором купівлі-продажу від 09 вересня 2022 року, укладеного між його дружиною [PERSON] та [PERSON] , придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] за ціною 402 198,00 грн. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 528450526101). Вказаний договір купівлі-продажу від 09.09.2022 серії НСВ 685428 посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик С.Ф., про що в реєстрі зроблено запис № 681. За умовами пункту 8 вказаного Договору від 09 вересня 2022 року чоловік «Покупця» [PERSON] , дає свою згоду на купівлю та укладення договору купівлі-продажу квартири, яка буде належати подружжю на праві спільної сумісної власності, в заяві, підпис на якій засвідчено к.ю.н. Сильва Котробова, нотаріус у Празі за № №1 НМ5f8V від 08.09.2022, про що доведено до відома «Продавця». Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2022 двокімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , розмір частки 1/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 528450526101). Позивач зазначає, що у нього з дружиною були довірчі відносини, зазначене нерухоме майно вони купували для спільного проживання їх сім`ї, тому він погодився на те, щоб договір купівлі-продажу зазначеної квартири було оформлено на ім`я дружини. Джерелом набуття у спільну власність квартири по [ADDRESS] були спільні сумісні кошти, проте основну частину коштів для придбання даної квартири складала отримана ним заробітна плата за його місцем роботи у м. Прага Чеської республіки, де він працював у період з 2017-2019 роках неофіційно та у період з 2020 до січня 2023 року офіційно. На час подання позову у придбаній квартирі по [ADDRESS] зареєстровані відповідачка та їхні діти, однак дружина категорично відмовляється зареєструвати його у вказаній квартирі. 07.01.2023 вони усією сім`єю повернулися в Україну і з цього часу у них постійно виникають сварки з приводу житла. Відповідачка постійно зазначає, що саме її, на підставі державної реєстрації права власності державою Україна, визнано одноосібним власником квартири. З наведених підстав дружина не визнає його право на частку у вказаному житлі, незважаючи на те, що за умовами пункту 8 вказаного Договору від 09 вересня 2022 року спірна квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Дружина маніпулює житлом і у такий спосіб провокує конфліктні ситуації у їх сім`ї, за наслідком яких викликає працівників поліції зі скаргами на домашнє насильство. Внаслідок таких дій відповідачки його, як співвласника, обмежено у праві користування своєю власністю згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.02.2023 у справі № 344/1570/23, яке буде оскаржено в апеляційному порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Просить задовольнити позов. В судове засідання відповідачка не прибула, належно повідомлялася про час і місце розгляду справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 14.02.2012 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.01.2023, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 10). У шлюбі у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 07.09.2012 та серії [NUMBER] від 14.02.2015, виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с. 11, 12). Згідно договору купівлі-продажу від 09 вересня 2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 402 198,00 грн. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 528450526101). Вказаний договір купівлі-продажу від 09.09.2022 серії НСВ 685428 посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик С.Ф., про що в реєстрі зроблено запис № 681 (а.с. 13-14). За умовами пункту 8 вказаного Договору від 09 вересня 2022 року зазначено, що чоловік «Покупця» [PERSON] дає свою згоду на купівлю та укладення договору купівлі-продажу квартири, яка буде належати подружжю на праві спільної сумісної власності, в заяві, підпис на якій засвідчено к.ю.н. Сильва Котробова, нотаріус у Празі Др. за №1 НМ5f8V від 08.09.2022, про що доведено до відома «Продавця». Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2022, двокімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , розмір частки 1/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 528450526101 (а.с. 15). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справпро право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Таким чином, враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку квартири. З огляду на вищенаведене, наявні підстави для задоволення позову. Питання розподілу судових витрат між сторонами вирішується відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved