Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У грудні 2022 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 39733,35 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 14 серпня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ТОВ «СІТ-АВТОСЕРВІС» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6761230/1046/18 за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Skoda Roomster», державний номерний знак [NUMBER] . 05 липня 2019 року о 20.30 год. в м. Києві по вул. Щусєва, за участю забезпечного транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Skoda Roomster», державний номерний знак [NUMBER] заподіяні механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . На момент скоєння ДТП цивільноправова відповідальність транспортного засобу «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована не була. ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, виплатило ТОВ «СІТ-АВТОСЕРВІС» суму страхового відшкодування у розмірі 39733,35 грн. На підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України позивач стверджував, що оскільки він виплатив страхувальнику за договором добровільного страхування страхове відшкодування, до нього у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, котрим є [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2022 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд від 20 березня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 04 квітня 2023 року. 04 квітня 2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача, до 16 травня 2023 року. В судове засідання 16 травня 2023 року представник позивача не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. В позовній заяві представник просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання 04 квітня 2023 року та 16 травня 2023 року не з?явився, повідомлявся судом про розгляд справи, шляхом надсилання судових повісток та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Конверти повернулися з відміткою «за закінченям терміну зберігання». За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Судом встановлено, що 14 серпня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ТОВ «СІТ-АВТОСЕРВІС» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6761230/1046/18 за умовами якого було застраховано транспортний засіб «Skoda Roomster», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.7). Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року, 05 липня 2019 року о 20.30 год. в м. Києві по вул. Щусєва, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, перетнув повійну суцільну лінію дорожньої розмітки, внаслідок чого здійснив зіткненя з автомобілем «Skoda Roomster», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Винним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2019 року страхувальник ТОВ «СІТ-АВТОСЕРВІС», звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування. Ураховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Skoda Roomster», державний номерний знак [NUMBER] , спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 14 серпня 2018 року № 06/6761230/1046/18 складено страховий акт 1 від 13 серпня 2019 року № 2300277464, яким цей випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику ТОВ «СІТ-АВТОСЕРВІС» страхового відшкодування у сумі 39733,35 грн (а. с. 14). 14 серпня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» сплатило ТОВ «СІТ-АВТОСЕРВІС» страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 14 серпня 2018 року № 06/6761230/1046/18 у сумі 39733,35 грн (а. с. 15,16). Відомості про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля марки «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована, у справі відсутні. Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями глави 67 ЦК України та Законом України «Про страхування». Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується ; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Із роз`яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні (кредитора), тому, з урахуванням статті 515 ЦК України, суброгація застосовується лише до майнового страхування. Таким чином, відповідно до вказаних норм законодавства від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Виконання страховиком обов`язку з виплати страхового відшкодування страхувальнику відповідно до умов договору добровільного страхування породжує у позивача право вимоги сплачених коштів із заподіювача шкоди у порядку суброгації (Постанова ВС у справі № 752/9026/16-ц від 06.02.2019 року). Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). У зв`язку з тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 05 липня 2019 року, власнику пошкодженого автомобіля ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» сплачено страхове відшкодування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, якою є [PERSON] у сумі 39733,35 грн перейшло до зазначеного страховика. У добровільному порядку відповідач не компенсував ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування. На підставі викладеного, досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування в сумі 39733,35 грн, тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2481,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved