Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~Піщанського районного\~суду Вінницької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення аліментів на утримання\~дитини,в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь витрити в сумі 2000 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 09 вересня 2021 року був зареєстрований шлюб. Під час проживання в шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач не проживає з сім`єю, частково надає матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає з нею. Вказала, що відповідач має регулярний заробіток, а тому зможе сплачувати аліменти на сина в зазначеному розмірі. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гордаш Н.М. впідготовче засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її та позивача участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно довідки Піщанської селищної ради Вінницької області від 25 січня 2023 року № 117 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Спільно з нею проживає малолітній син [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3\~ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В п. 17 постанови Пленуму\~ВСУ від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину матеріали справи не містять. Матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи дитина [PERSON] , який не досяг повноліття, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути Беручи до уваги зібрані по справі докази, їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги слід задовольнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи даний розмір, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів суду не надано. У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~вимог 141\~ЦПК України,\~з відповідача\~слід стягнути\~в дохід\~держави судовий\~збір в\~розмірі 1073,60\~грн.,\~оскільки позивач\~при подачі\~позову була\~звільнена від\~його сплати відповідно до ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до суду подано договір про надання правової (юридичної) допомоги від 09 лютого 2023 року (а.с.8-10), квитанцію №1 від 13 лютого 2023 року про сплату гонорару в розмірі 2000 грн (а.с.7), опис робіт виконаних за договором про правничу допомогу (а.с. 11). У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved