Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач в червні 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 11.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис нотаріуса на підставі якого звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 09.08.2005 передано в іпотеку АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги стягувача АТ «КБ «ПриватБанк» на заборгованість у розмірі 58 731,16 доларів США заборгованості за кредитом, 33 625,20 долари США заборгованості по відсоткам, 6 703,46 долари США заборгованості за комісією та 41 630, 13 долари США пені. 09.08.2005 між позивачем [PERSON] , як позичальником та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», як банком укладено кредитний договір №K3H0GK15003618 за умовами п.1.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 09.08.2025 включно, у вигляді відновлювальної лінії в розмірі 92 048,00 доларів США на наступні цілі: на придбання трикімнатної квартири в сумі 78 000 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 14 048,00 доларів США з виплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,92% в місяць на суму залишку та комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісячно на період виплат (надалі по тексту - кредитний договір). Вказаний виконавчий напис позивач вважає, незаконним, вчинений всупереч чинному законодавству, в наслідок недодержанням нотаріусом вимог ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», а саме вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність вимоги та на підставі нечинного нормативного акту п.2 Перелік документів, та поза межами строку, тому було неправомірно відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення з позивача грошових коштів, з огляду на наступне: В провадженні Оболонського районного суду м.Києва знаходиться справа №756/1373/15 за позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення боргу. Підставами за якими відповідач по вказаній справі не визнає позовні вимоги є якраз відсутність чіткого обґрунтованого розрахунку суми боргу, з огляду на що між сторонами існує спір, з приводу розміру заборгованості у зв`язку з чим судом навіть призначалась судова економічна експертиза. При цьому, у висновку експерта КНІДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи №14338/16-45 від 16.06.2017 зазначено, що при такому розрахунку орієнтовна вартість кредиту становить 229 752,97 доларів США, що також перевищує визначену сторонами в кредитному договорі суму та призводить до безспірного збільшення відповідальності відповідача. Крім того, за умовами кредитного договору визначено, що за користування кредитом позивачу встановлена комісія за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісячно на період виплат. Встановлення такої умови позивач вважає такою, що протирічить положенням ч.1-3 ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» якою встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів банку. Банкам забороняється вимагати від клієнтів придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Враховуючи викладене [PERSON] звернувся з позовом до Оболонського районного суду м.Києва про встановлення пункту кредитного договору №K3H0GK15003618 від 09.08.2005 укладеного між [PERSON] , як позичальником та АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», як банком в частині нарахування комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту нікчемним. Отже вбачається, що загальна сума боргу позивача [PERSON] , як позичальника, ним не визнається та оскаржується в судовому порядку, крім того ним оскаржується також і наявність у банка можливості нараховувати комісію. Також зазначає, що позивач не отримував жодного повідомлення або про відступлення права вимоги або повідомлення про наявність боргу, або про усунення цих порушень. Тобто, заборгованість щодо якої вчинено приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. виконавчий напис не є безспірною, оскільки виконавчий напис вчинено без повідомлення позивача про наявність боргу та вчинення виконавчого напису. У тексті оскаржуваного виконавчого напису зазначено, що строк за який проводиться стягнення 13 років 2 місяці та 17 днів, тобто з 09.08.2005 по 26.10.2018. В той же час боржник вчасно виконував свої зобов`язання до 2014 року, а відтак враховуючи що строк позовної давності застосовується до періодичних платежів, а саме до кожного окремо, відтак нотаріусом не дотримано положення щодо вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» що вчинення виконавчого напису у межах трирічного строку позовної давності, а відтак приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис щодо заборгованості по якій закінчився строк пред`явлення вимоги. Просить суд визнати виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №100 вчинений 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» таким, що не підлягає виконанню. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2022 року за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 01.07.2022 року зупинено стягнення за спірним виконавчим написом. 12.07.2022 року відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, разом з тим правом подачі відзиву не скористався. 12.09.2022 року по справі проведено підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити, з обставин викладених в позові, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судові засідання 23.02.2023 року на 14 год. та 03.05.2023 року не з`явився, про дату, місце та час був повідомлений належим чином та своєчасно, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації, та шляхом смс-повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Суд вважає за можливе проводити заочний розгляд без участі відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. В ході розгляду справи встановлено, що 11.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №100, на підставі якого звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.9-10). Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 09.08.2005 передано в іпотеку АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги стягувача АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на заборгованість у розмірі 58 731,16 доларів США заборгованості за кредитом, 33 625,20 долари США заборгованості по відсоткам, 6 703,46 долари США заборгованості за комісією та 41 630, 13 долари США пені. 09.08.2005 між позивачем [PERSON] , як позичальником та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», як банком укладено кредитний договір №K3H0GK15003618 за умовами п.1.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 09.08.2025 включно, у вигляді відновлювальної лінії в розмірі 92 048,00 доларів США на наступні цілі: на придбання трикімнатної квартири в сумі 78 000 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 14 048,00 доларів США з виплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,92% в місяць на суму залишку та комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісячно на період виплат (надалі по тексту - кредитний договір). Приписами ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже головним принципом вчинення виконавчих написів щодо заборгованості є безспірність боргу. Однак, в провадженні Оболонського районного суду м.Києва знаходиться справа №756/1373/15 за позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення боргу за тим же кредитним договором, за яким і звернуто стягнення на квартиру за спірним виконавчим написом. Умовами кредитного договору визначено, що за користування кредитом позивачу встановлена комісія за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісячно на період виплат і [PERSON] звернувся з позовом до Оболонського районного суду м.Києва про встановлення пункту кредитного договору №K3H0GK15003618 від 09.08.2005 укладеного між [PERSON] , як позичальником та АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», як банком частині нарахування комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту нікчемним і спір на даний час вирішується судом. Отже вбачається, що загальна сума боргу позивача [PERSON] як позичальника ним не визнається та є предметом розгляду в справі за позовом Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості. Крім того, [PERSON] оскаржує і правомірність банку нараховувати комісію і спір на даний час також вирішується судом. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 р. у справі №640/5240/13-ц викладено правовий висновок, який зводиться до того, що наявність судового спору за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а отже свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. З огляду на правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду викладену у постанові від 23.01.2018 у справі №310/9293/15, суд при вирішені спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі і встановити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, наявність невирішених спорів щодо заборгованості свідчить про спірний характер заборгованості та виключає можливість видачі виконавчого напису нотаріуса. Вирішуючи питання про дотримання приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, законодавства при вчинення оспорюваного виконавчого напису від 11 січня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №100, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Згідно п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника, це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п.2.3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки доказів отримання [PERSON] вимоги про наявність боргу у останнього матеріали справи не містять. Тобто, заборгованість щодо якої вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчого напису не є безспірною, оскільки виконавчий напис окрім наявності в суді спорів також вчинено без повідомлення позивача про наявність боргу, протилежне судом не встановлено. Не отримання позивачем вимоги про погашення боргу об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц зазначає, що на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог законодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові слід з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Отже, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, Верховний Суд дійшов висновку про те, що якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У тексті оскаржуваного виконавчого напису зазначено, що строк за який проводиться стягнення 13 років 2 місяці та 17 днів, тобто з 09.08.2005 по 26.10.2018. В той же час боржник доводить, що виконував свої зобов`язання до 2014 року, а відтак враховуючи що строк позовної давності застосовується до періодичних платежів, а саме до кожного окремо, відтак нотаріусом не дотримано положення щодо вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення виконавчого напису у межах трирічного строку позовної давності. На підставі зазначеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1488,60 грн.

Outcome: approved