Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) про відшкодування шкоди боржником, в якому просив: стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на його користь на відшкодування завданої йому майнової шкоди 50000 грн і моральної шкоди 25000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що (далі по тексту дослівно зі збереженням пунктуації) «Управління Держкомзему у м. Умані на підставі землевпорядної документації Уманського районного відділу Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» оформили державний акт на право власності на мою земельну ділянку по [ADDRESS] за № 971959 від 22.04.2008. Але акт мав недоліки оформлення (описки, арифметичні помилки і інш.). З приводу їх усунення ми досягли згоди - безоплатно переоформили його без зміни наявної технічної документації як на будинок, так і кожного з шести співвласників, тому що вони не мали зауважень. Був заключений змішаний договір за пропозицією…відповідно основних положень глави 52, 53 про договора Цивільного кодексу України і до 2011 роботи частково виконувалися. В подальшому виконавець ввійшов до складу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, яке стало правонаступником в його повному обсязі прав і обов`язків, але роботи по акту відмовляється виконувати всупереч положенням про зобов`язання глави 47, 48, 51, 82 Цивільного кодексу України. Невиконання умов договору за 2009-2023 привели до збитків і необхідності їх відшкодування, що не звільняє Головне управління від обов`язку виконати роботи в натурі в розумні строки. Відшкодування фактичної майнової шкоди викликано неможливістю використання земельної ділянки за цільовим призначенням для запланованої реконструкції моєї частини будинку, що привело до понаднормативного зносу на 50 % і становить 50000 грн його вартості. І я також зазнав моральної шкоди, яку оцінюю на суму 25000 грн, за значне погіршення моїх нормальних життєвих зв`язків. У разі виникнення розбіжностей з приводу причинних наслідків і шкодою суд може призначити експертизу. Відповідач не бажає відшкодовувати мені завдану шкоду». Ухвалою судді від 13.01.2023 у справі відкрите провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем ГУ Держгеокадастр у Черкаській області 28.03.2023 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити у позові [PERSON] у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивач доводить і наполягає, що в результаті умисних дій відповідача йому спричинено майнову шкоду в розмірі 50000 грн та моральну шкоду в розмірі 25000 грн. Тобто, у позовній заяві позивач обмежився виключно констатацією сумнівних майнової і моральної шкоди, а не доведенням спричинених збитків та причинно-наслідкового зв`язку з діями (бездіяльність) відповідача. В позовній заяві [PERSON] відсутні будь-які переконливі докази на підтвердження його вимог. Також представником відповідача ГУ Держгеокадастр у Черкаській області до відзиву на позовну заяву додано клопотання про застосування строку позовної давності. У клопотанні зазначили, що з ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2016 у справі № 705/383/15-ц слідує, що суд першої інстанції підтвердив факт передачі ним Головному управлінню Державного акту на право власності на землю. В резолютивній частині ухвали суду, заявнику роз`яснено, що він має право подати позов щодо вирішення спору, пов`язаного із втратою (зникненням) його Державного акта, на загальних підставах в позовному провадженні. 05.04.2023 позивач подав до суду відповідь на клопотання про застосування строку позовної давності та на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що (далі по тексту дослівно зі збереженням пунктуації) «1. Закінчення позовної давності не означає припинення самого права і обов`язок суду розглянути позов по суті незалежно від закінчення строку позовної давності. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК строк позовної давності по договору з не визначеним моментом вимоги починається після пред`явлення кредитором своїх вимог з урахуванням ст. 262 ЦК і законодавства про захист прав споживачів. Договір про переоформлення заключен 8.04.2009 за ст. 627 ЦК, а судовий позов, спричинений порушенням договірних зобов`язань Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, предявлен 11.01.2023 відповідно умов договору і є підставою для відмови у задоволенні клопотання. 2. Договор про усунення недоліків оформлення Державного акта серія ЯД №971959 від 22.04.2008 так і не виконан в повному обсязі за період 2009-2023, що нанесло майнову шкоду моїй квартирі і моральну шкоду моєму здоров`ю та не звільняє відповідача від обов`язків виконати договір в натурі. А шкода визначається за рішенням суду в риночних цінах відповідно експертизи і згоди відповідача. Тому жодному слову відзиву не довіряю, представлена ухвала Уманського міськрайонного суду 705/383/15ц безпідставна - така дія не передбачена процесуальним законодавством. Відповідач не представив жодного доказу виконання договору 2009, що входить до його обов`язків. Відзив це брехня і прошу суд не приймати його до уваги та стягнути за вини відповідача на мою користь 75 тис. грн.». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 27.04.2023 подав до суду заяву, в якій зазначив, що перспектива розгляду справи в червні 2023 року позбавляє його будь-якого оптимізму у її вирішенні та веде до марнування часу. Просив розглядати справу за його неявки. Представник відповідача ГУ Держгеокадастр у Черкаській області у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. До позовної заяви позивачем додано лист Управління Держкомзему у місті Умань Черкаської області за вих. № 363/4-1 від 08.04.2009, відповідно до якого Управління Держкомзему у місті Умань Черкаської області повідомило [PERSON] , що для переоформлення державного акту на право приватної власності по [ADDRESS] , йому необхідно повернути в управління Держкомзему у місті Умань, оригінал державного акту серія ЯД № 971959, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів від 22 квітня 2008 року № 010877900560. Також позивачем до позовної заяви додано лист-відповідь [PERSON] від 08.04.2009 на лист Управління Держкомзему у місті Умань Черкаської області за вих. № 363/4-1 від 08.04.2009, у якому зазначено, що [PERSON] відповідно до вимоги направляє оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку для переоформлення і зберігання до нової реєстрації. Додаток: Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 971959, виданий [PERSON] на підставі рішення Уманської міської ради № 125-58/4 від 28.02.2009, № 2.10-27/5 від 26.12.2007 на 1 арк. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що між ним та управлінням Держкомзему у м. Умань був заключений змішаний договір за пропозицією, відповідно основних положень глави 52, 53 про договора ЦК України і до 2011 роботи частково виконувалися. В подальшому виконавець ввійшов до складу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, яке стало правонаступником прав і обов`язків, але роботи по акту відмовляється виконувати всупереч положенням про зобов`язання глави 47, 48, 51, 82 ЦК України. Невиконання умов договору за 2009-2023 привели до збитків і необхідності їх відшкодування, що не звільняє Головне управління від обов`язку виконати роботи в натурі в розумні строки. Проте позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Тобто, не додано доказів заключення будь-якого договору/договорів, виконання чи часткове виконання робіт за цим договором/договорами, чи звертався він до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області з будь-якими вимогами, в тому числі щодо видачі переоформленого державного акта. З відзиву Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області на позовну заяву суд доходить до висновку, що дійсно позивачем у 2009 році передано Управлінню Держкомзему у м. Умань Черкаської області, правонаступником якого є відповідач, оригінал державного акта, на який він посилається у позовній заяві. При цьому матеріали справи не містять відомостей строків повернення такого, чи нового державного акту позивачу після переоформлення, як і строків для переоформлення. З доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2016 про залишення без розгляду заяви [PERSON] , заінтересована особа: Управління Держгеокадастру в Уманському району Черкаської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що судом встановлено спір між сторонами щодо обов`язку Управління виготовити і видати заявнику технічну документацію і правовстановлюючі документи на його земельну ділянку. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача ГУ Держгеокадастру про застосування строків позовної давності та підстав відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] на цій підставі. Позивач у позові зазначає, що неможливість використання земельної ділянки за цільовим призначенням для запланованої реконструкції його частини будинку призвело до понаднормативного зносу на 50 % і становить 50000 грн його вартості, та таку майнову шкоду він просить суд стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25000 грн, яку він зазнав у зв`язку із значним погіршенням його нормальних життєвих зв`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. Позивачем [PERSON] в позовній заяві не обґрунтовано, якими саме діями відповідача йому було заподіяно матеріальних збитків, в чому саме вони виражались та не надано доказів на підтвердження розміру таких матеріальних збитків. У позові позивачем зазначено, що у разі виникнення розбіжностей з приводу причинних наслідків і шкодою суд може призначити експертизу. При цьому, позивач не просив суд призначити експертизу для встановлення причинного зв`язку та підтвердження розміру заподіяних йому збитків. Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивачем [PERSON] не обґрунтовано, в чому саме полягає моральна шкода, завдана йому відповідачем, та не обґрунтований її розмір. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Звертаючись за захистом своїх прав до суду, саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Відповідно до п. 6 та п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підставою до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування відповідно до процедури, врегульованої ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, суд встановив, що позовні вимоги позивачем не обґрунтовано, оскільки ним не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд не встановив з боку відповідача ГУ Держгеокадастру у Черкаській області спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди та розмір такої шкоди, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed