Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] \~про повернення\~дитини на\~виховання матері, в\~обґрунтування якої\~посилається на\~наступні обставини, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Нетішинської міської ради. В обґрунтування позову зазначається, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.10.2022 у [PERSON] та [PERSON] в примусовому порядку було відібрано малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, а також стягнуто аліменти з батьків на особистий рахунок дитини. 04.01.2023 малолітня [PERSON] була поставлена на первинний облік служби у справах дітей як дитина, позбавлена батьківського піклування. 12.01.2023 малолітній [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а 26.01.2023 вона тимчасово була влаштована до рідного діда [PERSON] , яким виховується по теперішній час. [INFO] помер батько дитини [PERSON] [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування місцевої ради із заявою про повернення доньки на виховання матері, у зв`язку з чим службою у справах дітей було досліджено умови проживання матері, дитини і обставини, які свідчать про можливість повернення [PERSON] матері, оскільки змінилася її поведінка та відношення до дитини і материнських обов`язків. За результатами обстеження умов проживання позивача 29.03.2023 висновком комісії було підтверджено, що створені належні умови для проживання та виховання малолітньої [PERSON] . З жовтня 2022 по теперішній час позивач до адміністративної відповідальності не притягалася, а з 02.03.2023 перебуває на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ як безробітна. [PERSON] піклується про зовнішній вигляд доньки, цікавиться її успіхами у навчанні, забезпечує усім необхідним для навчання, сприяє розвитку художніх здібностей дитини, в них із донькою хороші стосунки, позивач огортає її любов`ю. Також позивач турбується про здоров`я дитини та уклала декларацію із лікарем-педіатром КП НМР «Центр ПМСД». Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, наведені у висновку органу опіки та піклування, остання вважає за доцільне повернути малолітню [PERSON] на виховання матері [PERSON] . З огляду на це позивач просила повернути їй на виховання та спільне проживання малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , а також припинити стягнення з неї аліментів на користь доньки за рішенням суду. 08.05.2023 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 31). Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, в якій також вказав, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи на стороні позивача Органу опіки\~та піклування\~Нетішинської міської\~ради Карназей А.І. у підготовче засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] (а.с. 5). За рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.10.2022 малолітня дитина [PERSON] була відібрана від її батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення останніх батьківських прав, а також передана Органу опіки та піклування Нетішинської міської ради. Крім того, за цим рішенням суду з [PERSON] та [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки на її особистий рахунок по частки заробітку (доходу) кожного, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 29.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-11). За рішенням Виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 271/2022 від 22.08.2022 малолітня дитина [PERSON] була негайно відібрана у її батьків [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим Службі у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради було доручено вирішити питання щодо влаштування цієї дитини (а.с. 13). Згідно з наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 10 від 04.01.2023 малолітня [PERSON] була поставлена на первинний облік цієї служби як дитина, позбавлена батьківського піклування (а.с. 12). За рішенням Виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 21/2023 від 12.01.2023 малолітній [PERSON] був наданий надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 14). За рішенням Виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 47/2023 від 26.01.2023 над малолітньою [PERSON] була встановлена опіка, а її опікуном був призначений її дід [PERSON] за заявою останнього (а.с. 15). [INFO] помер батько малолітньої [PERSON] [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 29.03.2023, складеного комісією Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання та виховання малолітньої [PERSON] , зокрема у помешканні чисто та прибрано, наявні необхідні меблі та м`який інвентар, а також побутова техніка та електроприлади. Для дитини облаштована окрема кімната, наявні місце для сну та куточок для розвитку, а також необхідні речі (а.с. 16). У своєму листі № 267 від 21.03.2023 директор КНП НМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Харченко О. зазначає, що малолітня [PERSON] задекларована з лікарем-педіатром [PERSON] . Згідно з інформацією, відображеною в історії розвитку дитини у період із жовтня 2022 року по теперішній час, мати дитини [PERSON] відвідувала лікаря-педіатра з приводу гострих респіраторних захворювань та з метою проведення планового повного медичного обстеження. Усі рекомендації лікуючого лікаря вона виконує вчасно і в повній мірі, проводить вакцинацію дитини відповідно до календаря щеплень, за потреби особисто звертається за консультацією до лікаря-педіатра. Погіршення стану здоров`я дитини не помічено. Зауваження до виконання [PERSON] батьківських обов`язків, пов`язаних зі здоров`ям дитини, у лікаря-педіатра відсутні (а.с. 17). Відповідно до листа начальника ВПД № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Кондратюком А. від 03.04.2023 [PERSON] за період із жовтня 2022 року по теперішній час до адміністративної відповідальності не притягалася (а.с. 18). Згідно з інформацією про стан утримання, виховання та виконання батьківських обов`язків матір`ю щодо малолітньої дитини від 03.04.2023, наданою класним керівником та директором Нетішинського ліцею № 2 НМР, де навчається малолітня [PERSON] , мати останньої [PERSON] забезпечує відвідування занять у школі, пропуски маються лише у зв`язку із хворобою. Дитина завжди охайна та доглянута. Мати спілкується із вчителями, які навчаються доньку, цікавиться шкільним життям дитини, забезпечує її всім необхідним для навчання, сприяє розвитку художніх інтересів доньки, яка відвідує заняття у художній школі. Дівчинка любить маму, виконує усі її прохання, у сім`ї панує взаємна довіра. У складних життєвих ситуаціях [PERSON] піклується про емоційний стан дитини, огортає її увагою і любов`ю (а.с. 19, 20). Відповідно до довідки\~\~№ 2219230105 від\~\~13.03.2023, виданою Шепетівською філією Хмельницького обласного центру зайнятості, [PERSON] з 02.03.2023 перебуває на обліку у Шепетівській філії Хмельницького ОЦЗ як безробітна (а.с. 21). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Нетішинської міської ради № 12/06-02-08/23 від 06.04.2023, останній вважає доцільним повернути на виховання матері [PERSON] її малолітню доньку [PERSON] (а.с. 22-24). Як вбачається з наявних у справі доказів, позивачем вжито заходів до виправлення способу життя після відібрання малолітньої дитини. При цьому вона вживала активні дії, що свідчить про її щире бажання створити нормальні умови для дитини. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~№ 402-III від 26.04.2021 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1\~ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України\~№ 475/97-ВР від 17.07.1997. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) та у рішенні «Мамчур проти України» (№ 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків. У рішенны ЄСПЛ від 07.12.2006 (№ 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до ч. 1. ст. 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За ч. 1 ст. 170 СК України\~суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з ч. 3 ст. 170 СК України\~якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених\~статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 400/936/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Як вбачається з рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.10.2022, підставою для відібрання малолітньої [PERSON] у її батьків була відсутність можливості створити належні умови для життя та виховання цієї дитини, про що [PERSON] зазначала у власній заяві від 22.08.2022, якою надала згоду на відібрання в неї дитини. Проте із досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що на теперішній час за місцем проживання позивача створені належні умови для життя та виховання [PERSON] , остання піклується про стан здоров`я доньки, цікавиться успіхами у її навчанні та сприяє розвитку творчих здібностей дитини. \~ \~ \~ \~ \~Будь-які відомості щодо наявності (в тому числі інших) підстав, передбачених\~статтею 170\~СК України для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини позивачеві, в матеріалах справи відсутні, натомість відповідач визнав позов, а орган опіки та піклування, у свою чергу, у наданій письмові заяві визнав вимоги позивача обґрунтованими, підтримавши їх. Відповідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідача надав суду письмову заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, позаяк судом встановлено, що відпали причини, які стали підставою для відібрання малолітньої дитини у позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та повернути малолітню [PERSON] на вихованні матері. Відповідно до ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на те, що з позивача за рішенням суду були стягнуті аліменти на малолітню [PERSON] у зв`язку з відібранням останньої від батьків (зокрема і позивача як матері дитини), а на теперішній час суд дійшов висновку про необхідність повернення дитини на виховання матері, а отже наразі законні підстави для примусового стягнення з неї аліментів відпадають, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з позивача на утримання цієї дитини. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дітей і повернення їх тому, з ким вони проживали. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини на вихованні матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved