Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом та з врахуванням уточненої позовної заяви просить: - стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача майнову шкоду, завдану залиттям квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] у розмірі 3633, 76 грн.; - стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача моральну шкоду, завдану залиттям квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] у розмірі 10000, 00 грн. Позов мотивований тим, що позивачу належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до складеного акту від 16.10.2020 року, в квартирі за вищезазначеною адресою сталося залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] цього ж будинку. Внаслідок залиття квартири позивача було завдано майнової шкоди у вигляді залиття стін в кухні, а також стін та підлоги в коридорі та житловій кімнаті. Залиття сталося з вини мешканців квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Причиною залиття стала заміна стоякової труби гарячого водопостачання власними силами. Відповідачі у добровільному порядку відшкодувати шкоду відмовляються, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2022 року клопотання відповідачів задоволено, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Позивач її представник в судове засідання не з`явились про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 25.05.2023 року представник позивача [PERSON] направив заяву про розгляд справи без участі позивача та представника. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Предстаник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , яка являється сусідкою відповідачів, суду пояснила, що в будинку в під`їзді №1 сталася аварійна ситуація, і у мешканців під`їзду тривалий час було відсутнє гаряче водопостачання, проблема була між 10 та 9 поверхами, доступу до квартири [ADDRESS] не було. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.06.2009 року (а.с. 9). Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . та є співласниками вказаної квартири. 16.10.2020 року комісією у складі провідного інженера [PERSON] , майстра тех. Дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] було складено акт на предмет обстеження квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , щодо залиття, яким становлено, що станом на 16.10.2020 року при візуальному обстеженні виявлено сліди залиття в квартирі [ADDRESS] . Кухня - 8.4 кв.м.: стіна, шпалери поліпшеного гатунку, площею 1,1 кв.м. Коридор - 12, 7 кв.м.: стіни, шпалери поліпшеного гатунку площею 0, 15 кв.м., підлога, паркет площею 0,5 кв.м. Кімната - 11, 3 кв.м.: стіни, шпалери поліпшеного гатунку площею 0, 07 кв.м., підлога, ковролінове покриття площею 1, 50 кв.м. Залиття сталось з вини мешканців квартири [ADDRESS] , під час заміни стоякової труби гарячого водопостачання власними силами (а.с. 16). З відповіді Житлово-експлуатаційної дільниці №5 Святошинського району м. Києва від 16.11.2020 року №249 вбачається, що мешканці за адресою: [ADDRESS] до ЖЕД-5 з приводу надання дозволу на заміну труб гарячого та холодного водопостачання власними силами не звертались, дозвіл ЖЕД-5 не надавався (а.с. 14). Згідно видаткової накладної №2143 від 27.10.2020 року наданої позивачем на підтвердження понесених збитків, вбачається, загальна сума товарів в розмірі 5267, 76 грн. (а.с. 17). Як вбачається з довідки КП «Успіх» виданої по місцю вимоги про те, що станом на листопад місяць 2020 року вартість робіт склала 5450, 00 грн. (а.с. 18). 04.08.2020 року між позивачем [PERSON] та АТ «СГ «Тас» укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб №MZ10 62249, відповідно до якого страхова компанія прийняла на себе ризики щодо майна страхувальника, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63). Відповідно до страхового акта АТ «СГ «Тас» №00767/40/520 від 19.11.2020 року, позивач [PERSON] отримала суму страхового відшкодування в розмірі 7084, 00 грн. (а.с. 61). З відповіді представника за дорученням [PERSON] від 03.09.2021 року № 4406 ТАС вбачається, що за наслідками страхового випадку ПрАТ «СГ «Тас» здійснила виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 7084, 00 грн. (а.с. 62). Відповідно до відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 22.04.2021 року №107/56-914 вбачається, що заявка на відключення гарячого водопостачання у під`їзді №1 житлового будинку [ADDRESS] була мещканцями квартири [ADDRESS] о 14:52 24.09.2020 року у зв`язку з аварійною ситуацією у цій квартирі. Звернень від мешканців квартири [ADDRESS] щодо залиття з вище розташованої квартири не надходило. Відключено було гаряче водопостачання у дванадцяти квартирах по стояку квартири [ADDRESS] (а.с. 64-65). Також у вказаній відповіді зазначено, що у період з 01.10.2020 року по 16.10.2020 року, мешканці відключених квартир надали в житлово-експлуатаціну дільницю №5 інформацію, що мешканці квартири [ADDRESS] власними силами провели заміну стояка гарячого водопостачання в квартирі та наполягали включати гаряче водопостачання. Працівники житлово-експлуатаційної дільниці №5 візуально переірили трубопровід, замінений машканцями квартири [ADDRESS] з металевого на металопластиковий. Після чого, тимчасово включили гаряче водопостачання для перевірки якості виконанних робіт та виявили пошкодження трубопроводу гарячого водопостачання в перекритті між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] цього житлового будинку. У період з 24.09.2020 року до 17.12.2020 року ремонтні роботи по стояку гаряого водопостачання проводили мешканці квартири [ADDRESS] власними силами. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС, (чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. у роботу системи); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. В абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4). Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін. Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. В наданому позивачем акті обстеження не зазначені характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість). В указаному акті не зафіксовано відомості особи винної сторони. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи викладене, суд вважає, що вищевказаний акт обстеження квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] щодо залиття не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначений характер залиття та його причина, а також завдана матеріальна шкода та інші необхідні для такого документа реквізити. Зважаючи на зазначене, даний акт не може бути належним і допустимим доказом наявності вини відповідачів у залитті квартири позивача. Разом з тим, за змістом ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», внутрішньобудинкові системи-мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди. На підставі ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також зміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобі обліку, що вийшли з ладу. За п. 4 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний ремонтувати та міняти санітарно- технічні прилади і пристрої, обладнання, які є увартирі за власний рахунок лише у тому випадку, якщо прилади, пристрої чи обладнання вийшли з ладу з їх вини. Інженерні мережі холодного та гарячого водопстачання та каналізація як внутрішньобудинкові мережі будинку [ADDRESS] знаходяться на обслуговуванні працівників житлово-експлуатаційної дільниці №5. Судом встановлено, що мешканцями квартири [ADDRESS] , а саме відповідачами була подана аварійна заявка в аварійну службу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», а саме житлово-експлуатаційну дільницю №5, на відключення гарячого водопостачання у під`їзді №1 житлового будинку [ADDRESS] , саме із за несправності стояка гарячого водопостачання в перекритті між квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] , тобто сталася аварійна ситуація. В дослідженому судом листі, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 22.04.2021 року №107/56-914 зазначено, що 17.12.2020 року працівники ЖЕД №5 провели роботи із заміни стояка гарячого водопостачання в перекритті між квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] . Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири саме відповідачів, а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, відповідно вина відповідачів не доведена. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідачів відповідальності за шкоду, що завдана майну позивача. Окрім цього, за наслідками страхового випадку щодо залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , ПрАТ «СГ «Тас» позивачу здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 7084, 00 грн. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, а саме твердження щодо того, що залиття квартири сталось з вини відповідачів, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказує про те, що суть заподіяної позивачу моральної шкоди полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна та необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права. Але слід зазначити, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів було завдано позивачу моральних страждань, суду надано не було. Позивачем також не надано належних доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартири саме з вини відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідачів. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди також немає. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed