Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні і вихованні сина [PERSON] , [INFO] та встановити наступний графік побачень з сином: у формі систематичних побачень щотижня сумарно протягом двох діб з ночівлею у батька та з урахуванням несення служби батька, зокрема, протягом його вихідних днів, за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , з правом відвідування громадських місць, в тому числі, але не виключно: парків, дитячих майданчиків, закладів харчування, дитячих розважальних закладів, торгівельних центрів, театрів, кінотеатрів, в тому числі в інших містах в межах України, без присутності матері дитини. Свої вимоги мотивує тим, що за час перебування з відповідачем у шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . 11.06.2021 року шлюб був розірваний і малолітній син залишився проживати разом з відповідачем. Зазначає, що він, як батько дитини, бажає приймати участь у вихованні дитини, зокрема регулярно бачитись і спілкуватися з сином. Проте, відповідач внаслідок неприязних відносин між ними, як колишнім подружжям, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зважаючи на це, він звернувся до служби у справах дітей Сумської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні малолітнього [PERSON] та рішенням від 15.12.2021 року №747 йому визначено спосіб участі у вихованні сина у формі систематичних побачень та спілкування з дитиною, а саме: І та ІІІ субота місяця з 09-00 год до 13-00 год; ІІ та IV неділя місяця з 11-00 год до 17-00 год; зустрічі проводити з урахуванням бажання дитини, стану здоров`я та інших обставин. Вказує, що з часу розірвання шлюбу та до березня 2022 року він регулярно та періодично бачився з дитиною, брав учать у його вихованні, проводив з ним час, а починаючи з 01 березня 2022 року відповідач вимкнула мобільний телефон, на зв`язок з ним не виходить, чим ухиляється від виконання зазначеного рішення та навмисно чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. Оскільки, починаючи з 01.04.2022 року він призваний до лав ЗСУ, його робочі та вихідні дні різняться, а також місце проживання дитини віддалене від його місця проживання, просить суд встановити побачення з сином саме протягом декількох діб поспіль щотижня з ночівлею у нього. 09 листопада 2022 року до канцелярії суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, зазначив, що відповідач перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син [PERSON] . За час спільного проживання позивач зловживав спиртними напоями, систематично вчиняв домашнє насильство, не надавав грошових коштів, що призвело до припинення шлюбних відносин та в подальшому розірвання шлюбу. За спільною домовленістю сторін дитина залишилася проживати разом із матір`ю і спорів щодо її місця проживання не виникало. Оскільки позивач хоча і добровільно, але не систематично сплачував різні суми на утримання дитини, відповідач ще до розірвання шлюбу звернулася з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на сина. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово надсилав на електронну адресу відповідача листи, які містили погрози, образи, вислови нецензурного та непристойного характеру. Зазначає, що після визначення способу участі позивача у вихованні дитини згідно рішення виконкому Сумської міської ради, відповідачем жодним чином не чинилися перешкоди позивачу у побаченнях та спілкуванні із дитиною. Проте, у зв`язку з настанням осінньо-зимового періоду дитина часто хворіла, неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні, що унеможливлювало зустрічі з батьком. Також через військову агресію РФ, ведення на території м. Суми та Сумської області бойових дій, відповідач разом з дитиною виїздила в Івано-Франківську область з березня по липень 2022 року, а тому не мала об`єктивної змоги надати позивачу можливість для зустрічей з дитиною, хоча в цей період часу позивач спілкувався із дитиною по телефону, а з відповідачем електронною поштою. Вважає, що запропонований позивачем графік побачень не враховує віку дитини, способу життя та стану її здоров`я. Крім того, позивач, будучи мобілізованим на військову службу, не має постійного визначеного місцезнаходження та графіку роботи, а тому не в змозі забезпечити передбачувану систематичність та регулярність побачень з дитиною. Тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи по справі Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, направив листа розгляд справи за його відсутності, наданий раніше суду висновок підтримує в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16 липня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11.06.2021 року було розірвано (а.с. 9). Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 42,43). На утримання дитини [PERSON] з позивача стягуються аліменти на користь відповідача (а.с. 45). Станом на 05.09.2022 заборгованість по аліментам відсутня, що вбачається з довідки виданої Краноспільським відділом державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області від 05.09.2022 за №5885 (а.с. 13). Згідно довідки третього відділу Сумського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №125/42 від 01.04.2022 року [PERSON] , [INFO] , 01.04.2022 року був призваний до лав Збройних Сил України (а.с. 8). На підставі звернення позивача [PERSON] рішенням виконкому Сумської міської ради від 15.12.2021 року №747 визначено його спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у формі систематичних побачень та спілкування з дитиною, а саме: І та ІІІ субота місяця з 09-00 год до 13-00 год; ІІ та IV неділя місяця з 11-00 год до 17-00 год. Зустрічі проводити з урахуванням бажання дитини, стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу участі батька у вихованні дитини та порядку спілкування з ним. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У її статті 7 передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1-3 ст. 150 цього Кодексу, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 153 цього ж Кодексу визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст.157 СК України). Частиною 1 ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Разом з тим, під час судового розгляду справи твердження позивача про чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, участі у вихованні, не знайшли свого підтвердження. Як пояснював сам позивач в судовому засіданні, з часу розірвання шлюбу до березня 2022 року він бачився з дитиною, брав участь у його вихованні, однак з 01.03.2022 року відповідач начебто навмисно перешкоджала у спілкуванні батька з сином. Проте, судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що у зв`язку з військовою агресію РФ, веденням на території м. Суми та Сумської області бойових дій, відповідач разом з дитиною виїздила в Івано-Франківську область з березня по липень 2022 року, а тому не мала об`єктивної змоги надати позивачу можливість для зустрічей з дитиною, хоча в цей період часу позивач спілкувався із дитиною по телефону, а з відповідачем електронною поштою. Крім того, відповідачем були надані суду медичні довідки на підтвердження того, що коли дитина хворіла та перебувала на лікуванні, об`єктивно була відсутня можливість для надання зустрічей з батьком. Відповідно до ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів, враховуючи відсутність доказів чинення позивачу відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та перешкод в його участі у вихованні дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] не чинити не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні і вихованні сина [PERSON] . Згідно з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради № 363/27.1-26 від 28.02.2023 року зазначений орган вважав доцільним визначити батькові дитини [PERSON] спосіб участі у вихованні сина [PERSON] у формі систематичних побачень та спілкування з дитиною, а саме: І та ІІІ суботи місяця з 09-00 год до 13-00 год; ІІ та IV неділі місяця з 11-00 год до 17-00 год; зустрічі проводити з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с. 129-130). Суд не погоджується із таким висновком, на що має право згідно ч. 6\~ст. 19 СК України, оскільки Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не були виконані приписи п. 5 ст. 19 СК, не обстежені умови проживання дитини, зокрема не з`ясовані низка питань, в тому числі не враховано те, що позивач є військовослужбовцем і за режимом несення служби залучається до роботи у будьякі дні тижня, вихідні та святкові дні, а тому такий висновок є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. При цьому, суд враховує, що позивач, який є батьком дитини, піклується про сина любить його, проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин або доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку дитини та обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти його повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас не безпідставні перестороги матері про необхідність врахування інтересів дитини щодо її безпеки в умовах воєнного стану. Російською федерацією ведеться агресивна війна проти України, періодично здійснюються ракетні обстріли об`єктів цивільної інфраструктури, житлової забудови у містах, шляхів сполучення з їх пошкодженням та руйнуванням. Правовий режим воєнного стану на всій території України продовжує діяти, що засвідчує офіційне визнання державою відповідно рівня небезпеки та війської загрози на всій її території. За приписами ст. 3 Конституції України безпека людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Тож суд приходить до переконання, що відвідування громадських місць, в тому числі, але не виключно: парків, дитячих майданчиків, закладів харчування, дитячих розважальних закладів, торгівельних центрів, театрів, кінотеатрів в інших містах в межах України з дитиною в умовах воєнного стану не відповідатиме інтересам сина в частині забезпечення його безпеки, що є першочерговим і превалює як над іншими інтересами саої дитини, так і над інтересами батька на рівність участі у вихованні дитини, а тому у період дії правового режиму воєнного стану місцем проведення часу позивача з дитиною слід визначити населені пункти, де проживає дитина. На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~за необхідне\~встановити позивачу\~час для\~спілкування з\~сином наступним\~чином:\~у формі\~систематичних побачень\~щотижня сумарно\~протягом двох\~діб з\~урахуванням графіку\~несення служби\~батька,\~зокрема протягом\~його вихідних\~днів,\~за місцем\~проживання батька\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з правом\~відвідування громадських\~місць,\~в тому\~числі,\~але не\~виключно:\~парків,\~дитячих майданчиків,\~закладів харчування,\~дитячих розважальних\~закладів,\~торгівельних центрів,\~театрів,\~кінотеатрів на\~території міста\~Суми,\~без присутності\~матері дитини.\~Зустрічі проводити\~за умови\~завчасного попередження\~матері дитини\~про намір\~спілкування з\~сином,\~з урахуванням\~бажання та\~стану здоров`я\~сина,\~інших обставин. Додатково суд вважає за необхідне зазначити про те, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, саме батьки повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їхньої дитини виникало прагнення бути як із матір`ю, так і з батьком. Суд звертає увагу, що вказаний порядок спілкування батька із сином може бути зміненим за домовленістю батьків або за рішенням органу опіки та піклування чи суду. У разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, станом її здоров`я, психоемоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: partial