Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

В провадження Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Федчук С.М., до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2020 року по березень 2023 року, у розмірі 113 851,73 гривень. Позов мотивований тим, що 23.07.2010 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Станом на 10.03.2023 шлюб між сторонами не розірвано, разом з тим, позивач зазначає, що вона з відповідачем останні декілька років проживають окремо та шлюбні стосунки не підтримують. Сім' я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Від шлюбу сторони мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних стосунків, доньки проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідно до судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 у справі №127/852/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Шаргородського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковалем Д.О. від 13.10.2020 відкрито виконавче провадження за №63300614. Відповідно до інформації Шаргородського відділу ДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 01.03.2023 за № 0443 на адвокатський запит встановлено, що заборгованість по аліментам по виконавчому провадженню №63300614 станом на 01.03.2023 становить 113851,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та беручи до уваги вищевикладене, позивач звернулась до суду із даним позовом. Окрім того, просила стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4 500, 00 гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 28.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. Судом виконано вимоги процесуального закону в частині надсилання відповідачу судової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим судову кореспонденцію відповідач не отримав, вона повернулась до суду з відміткою на довідці «Укрпошти» за «адресат відсутній за вказаною адресою». Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23.07.2010 сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 23.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1316 (а.с.8). Від шлюбу у сторін є малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.03.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.06.2020 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.9-10). Відповідно до судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12). Судовий наказ, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 27.05.2020, перебуває на примусовому виконанні Шаргородського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за № 63300614 від 13.10.2020 (а.с. 13-14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що здійснено державним виконавцем, в провадженні якого перебуває наведений вище судовий наказ, боржник [PERSON] з 14.01.2020 судовий наказ, яким з нього стягнуто аліменти у наведеному вище розмірі, не виконує. Окрім наведеного, станом на 28.02.2023 за попередній період у [PERSON] наявна заборгованість по аліментам, що складає 113 851, 73 грн. (а.с. 17). Позивач здійснила розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з січня 2020 року по лютий 2023 року, яка становить 570 461, 84 грн. Однак беручи до уваги те, що розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з січня 2020 року по лютий 2023 року перевищує розмір заборгованості по аліментам, позивач визначила пеню в розмірі, що дорівнює 100 відсоткам заборгованості, яка становить 113 851,73 грн (а.с.4-5). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме таку правову позицію 03 квітня 2019 року висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц. Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення слати аліментів. Суд не приймає до уваги розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, здійснений позивачем, оскільки він здійснений не у відповідності до вимог ст. 196 СК України, цей розрахунок здійснено з помилкою у невірному підрахунку днів прострочення сплати аліментів за кожним місячним платежем. Вирішуючи питання про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду, суд виходить з того, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу виникнення цієї заборгованості з незалежних від нього причин, а також не подано суду заперечення, відзиву стосовно даного позову, у зв`язку з чим суд вважає доведеним наявність вини відповідача у її виникненні. Таким чином розмір пені за досліджуваний період складає: -З 14 січня 2020 року по 31 січня 2020 року включно: 1162,98 грн. х 1142 х 1% = 13 281,23 грн.; -За лютий 2020 року: 2003,00 грн. х 1113 х 1% = 22 293, 39 грн.; -За березень 2020 року: 2003,00 грн. х 1082 х 1% = 21 672, 46 грн.; -За квітень 2020 року: 2355,00 грн. х 1052 х 1% = 24 774 60 грн.; -За травень 2020 року: 2355, 00 грн. х 1021х 1% = 24 044,55 грн.; -За червень 2020 року: 2355, 00 грн. х 991 х 1% = 23 338, 05 грн.; Загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів в період з 14 січня 2020 року по червень 2020 року складає 129 404, 28 грн. Отже, враховуючи те, що загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за вищенаведений період складає суму 129 404, 28 грн., а сума заборгованості по аліментам, відповідно до складеного головним державним виконавцем розрахунку, станом на 28.02.2023 становить 113 851, 73 грн., суд приходить до висновку, що сума пені станом на червень 2020 року уже перевищує граничний розмір можливого стягнення неустойки на рівні не більше 100 відсотків заборгованості по аліментах. (ч.1 ст.196 СК України). З огляду на викладене суд не вбачає підстав для здійснення подальшого розрахунку пені по лютий 2023 року включно, оскільки в будь - якому випадку, максимальний розмір пені обмежується розміром заборгованості по аліментам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. Згідно ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов судом задоволено в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення також документально - підтверджені витрати позивача на надання правничої допомоги в розмірі 4500 грн. (а.с. 22 - 24а) На підставі викладеного та

Outcome: approved