Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON] , яка є законним представником малолітнього [PERSON] з посиланням на те, що 17 грудня 2020 року, близько 23 год., на автодорозі Київ-Одеса в Білоцерківському районі водій [PERSON] , керуючи автомобілем Форд Транзіт, номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув. Відповідальність водія вказаного транспортного засобу на дату вчинення ДТП застрахована згідно полісу № АР4011244 у ТДВ «СГ «Оберіг». 29 березня 2022 року за результати розгляду заяви про виплату страхового відшкодування [PERSON] виплачено 20000 грн. моральної шкоди. Відповідачем повідомлено про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 90000 грн. - відшкодування утриманцю та 10000 грн. - моральної шкоди, що становить 50% від заявлених сум моральної шкоди та відшкодування утриманцю згідно заяв про виплату страхового відшкодування. Позивачі з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог (а.с. 153-154, 155, 156) просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 20000 моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7380 грн. 82 коп., три відсотки річних у розмірі 507 грн. 95 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3542 грн. 65 копійок, всього разом 11431 грн. 42 коп., а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.; на користь [PERSON] , що є законним представником малолітнього [PERSON] , страхове відшкодування у розмірі 90000 грн., як відшкодування утриманцю, 10000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 36027 грн. 40 коп., три відсотки річних у розмірі 2408 грн. 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 17713 грн. 26 коп., всього разом 56148 грн. 88 коп., а також понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 16 грудня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 55). Ухвалою Ставищенського районного суду від 31 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду (а.с. 187-188). Позивачі в судове засідання не прибули, представник позивачів - [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції уточнені позовні вимоги підтримала, направила до суду відповідь на відзив (а. с. 107-113) та письмові пояснення (а.с. 168-171), зазначивши, що вказана ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу визнана відповідачем страховим випадком. Рішення про поділ страхового відшкодування Законом не передбачено. У постанові про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2021 року відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Жодного зазначення у постанові про закриття кримінального провадження на те, що саме груба необережність дій [PERSON] привела до ДТП та її наслідків у виді смерті останнього немає. Коли шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Крім того, законом чітко передбачено розмір виплати на одного потерпілого, який не підлягає зменшенню, а невиплачена частина моральної шкоди та відшкодування утриманцю підлягає стягненню із відповідача у повному обсязі. Тому самостійне зменшення суми страхового відшкодування суперечить меті закону та приводить до порушення законних прав та інтересів громадян, оскільки шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки потерпілі реально не отримують. Дата прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплата такого є кінцевим моментом, що припиняє зобов`язання відповідача перед потерпілими, тому датою з якої слід нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати є наступний календарний день після проведення виплати. Тому здійснено калькуляцію штрафних санкцій саме з моменту прийняття рішення відповідачем про зменшення розміру страхової виплати, тобто з першого дня прострочення. Представник відповідача в судове засідання не прибув повторно, ТДВ «СГ «Оберіг» про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 198, 212, 227, 246). Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву (а.с. 83-85), заперечення щодо відповіді на відзив (а.с. 176-177), в якому зазначив, що 17 грудня 2020 року на автодорозі Київ-Одеса в Білоцерківському районі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford Transit, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] пішохода [PERSON] , який загину. Постановою СУГУНП Київської області від 26 лютого 2021 року кримінальне провадження по факту вищевказаної ДТП відносно водія [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-206552909. Розмір страхового відшкодування виплачено з урахування того, що ДТП сталася виключно з вини пішохода [PERSON] , який в темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння намагався перетнути проїзну частину дороги в невстановленому місці, чим грубо порушив ПДР України. Оскільки у відповідача немає заборгованості перед позивачами, тому немає підстав для стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та пені. Відповідач виконав свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та жодним чином не порушував чинне законодавство, зокрема положення спеціального Закону № 1961-IV, а також права та свободи потерпілих осіб. Представник відповідача направив до суду заперечення щодо збільшення позовних вимог (а.с. 164-175), в яких зазначив, що відповідач не має заборгованості перед позивачами в даний час. Позивачі по даній справі оскаржують в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування у неналежному розмірі, тому лише після набрання чинності судовим рішенням суми присуджені до стягнення можуть вважатися встановленою заборгованістю. Тому, правові підстави для розрахунку інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені відсутні. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивачів, та дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю, а неповнолітній [PERSON] - сином [PERSON] , який, будучи пішоходом, загинув в результаті дорожньо-транспортної пригоди 17 грудня 2020 року, близько 23 год., на автодорозі Київ-Одеса, яка сталася за участю автомобіля Форд Транзіт, номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 19, 25). Постановою про закриття кримінального провадження старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області Бурун А.М. від 26 лютого 2021 року кримінальне провадження № 12020110000001147, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в діянні водія складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 9-10). Як вбачається з копії полісу № АР4011244 (а.с. 14) цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Форд Транзіт, номерний знак [NUMBER] на дату вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг». Відповідно до ст. 3 Закону України N 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону N 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. З заявами про виплату страхового відшкодування в ТДВ «СГ «Оберіг» звернулися мати загиблого [PERSON] - [PERSON] та законний представник його неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON] , (а.с. 8, 19, 24, 25, 31-32). Батько [PERSON] - [PERSON] подав заяву, в якій просить належне йому страхове відшкодування внаслідок ДТП, в якій загинув його син відшкодувати на користь матері загиблого - [PERSON] (а.с. 20). За результатами розгляду заяв про виплату страхового відшкодування ТДВ «СГ «Оберіг» з урахуванням ч. 2 ст. 1193 ЦК України виплатило 29 березня 2022 року [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю сина [PERSON] в розмірі 20000 грн. та 15 квітня 2022 року законному представнику неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] шкоду, заподіяну смертю батька [PERSON] в розмірі 100000 грн., з яких: 10000 грн. моральна шкода та 90000 грн. шкода у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 88- 89, 90- 91). Вказане свідчить, що подія, в результаті якої завдана шкода позивачам, кваліфікована як страховий випадок і вказана обставина не оспорюється ТДВ «СГ «Оберіг». Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У відповідності до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; Позивачами подано заяви про виплату страхового відшкодування у межах 3-річного строку із моменту скоєння ДТП. Як встановлено в судовому засіданні ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило 29 березня 2022 року [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю сина [PERSON] в розмірі 20000 грн. та 15 квітня 2022 року законному представнику неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] шкоду, заподіяну смертю батька [PERSON] в розмірі 100000 грн., з яких: 10000 грн. моральна шкода та 90000 грн. шкода у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 88, 89, 90, 91). Як зазначив у відзиві на позовну заяву представник відповідача розмір страхового відшкодування потерпілим виплачено з урахуванням того, що ДТП сталася виключно з вини пішохода [PERSON] , який в темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння намагався перетнути проїзну частину дороги в невстановленому місці, чим грубо порушив ПДР України. У постанові про закриття кримінального провадження від 26.02.2021 (а.с. 9-10) зазначено, що з технічної точки зору, причиною виникнення ДТП є виникнення небезпеки водію автомобіля Ford Transit, номерний знак [NUMBER] [PERSON] на відстані, меншій необхідної для зупинки керованого ним транспортного засобу в умовах місця пригоди, однак інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Зважаючи на сукупність обставин та наявних у справі доказів, суд визнає наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та смертю пішохода [PERSON] , що достовірно підтверджується не спростованим висновком проведеної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження, про який вказано у постанові про закриття кримінального провадження від 26.02.2021 (а.с. 9-10). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія [PERSON] , відповідальність якого була застрахована та пішохода [PERSON] , а тому доводи, викладені у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив представника відповідача в цій частині, є юридично неспроможними та не можуть бути взяті до уваги судом. Твердження представника відповідача про те, що спірні правовідносини регулюються нормами спеціального закону, а саме п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не загальними нормами ЦК України, судом до уваги не приймаються, враховуючи наступне. Системний аналіз положень ст. ст. 1193, 1195, 1200, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення п.36.3 ст.36 Закону, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода, пов`язана зі смертю потерпілого чи ушкодженням здоров`я, відшкодовується в незалежності від його вини. Положення п.36.3 ст.36 Закону стосуються випадку, передбаченого у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Судом встановлено, що шкода здоров`ю та життю потерпілого [PERSON] нанесена в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися, не помітивши потерпілого, який в момент первинного контакту з автотранспортним засобом був розташований на проїзній частині. Щодо позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України). У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України). Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик на протязі 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У пункті 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Щодо вимог про стягнення на користь [PERSON] пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7380 гривень 82 копійок, трьох відсотків річних у розмірі 507 гривень 95 копійок та інфляційних втрат у розмірі 3542 гривні 65 копійок та на користь [PERSON] , яка є законним представником малолітнього [PERSON] , пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 36027 гривень 40 копійок, трьох відсотків річних у розмірі 2408 гривень 22 копійки, інфляційних втрат у розмірі 17713 гривень 26 копійок, то суд, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо нарахування цих сум, вважає за можливе задовольнити ці вимоги як похідні вимоги від основних про стягнення коштів страхового відшкодування. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 20000 грн. моральної шкоди, пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 7380 грн. 82 к., трьох відсотків річних у розмірі 507 грн. 95 к. та інфляційних втрат у розмірі 3542 грн. 65 к. та на користь [PERSON] , яка є законним представником малолітнього [PERSON] , страхового відшкодування у розмірі 90000 грн., як відшкодування утриманцю, 10000 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 36027 грн. 40 к., трьох відсотків річних у розмірі 2408 грн. 22 к., інфляційних втрат у розмірі 17713 грн. 26 к., підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved