Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

ПАТ «Страхова група «ТАС»» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» уклало договір добровільного страхування наземного транспорту №FA-00073601, предметом якого є страхування транспортного засобу МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] . 13.11.2019 об 11.00 год. в м. Києві по Столичному шосе відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] та транспортного засобу DAF номерні знаки [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] . Враховуючи наявність договору страхування, представник страхувальника пошкодженого автомобіля МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] звернулися до ПАТ «Страхова група «ТАС»» з заявою про настання події та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] було проведено огляд вказаного автомобіля та складено акт огляду, отримано рахунок фактуру, відповідно до яких вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 138028,64 грн. На підставі зібраних документів та зави про виплату власника складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт на суму 110000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу і позивач звернувся до страхової компанії [PERSON] про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. ПрАТ «СК «Провідна» задовольнила заяву на суму 98000,00 грн в межах ліміту за мінусом франшизи. Оскільки, розмір витрат ПАТ «Страхова група «ТАС»» на виплату страхового відшкодування складає 110000,00 грн., а поліс покрив лише частину шкоди на суму 98000,00 грн. залишок шкоди підлягає стягненню з [PERSON] . Крім того, представник позивача не може подати разом з позовною заявою докази, а саме: платіжні доручення про виплату страхового відшкодування від ПрАТ «СГ «ТАС» та ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»; постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 (справа № 752/24687/19); рахунок-фактуру №СФ-0000148 у зв`язку з запровадженням воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, через повномасштабну війну російської Федерації проти України існує складність в отриманні вказаних документів, а також з моменту дати ДТП пройшло майже три роки, то для отримання таких документів потрібен додатковий час. Але, вживаються заходи щодо отримання таких документів, після одержання вказаних документів, останні будуть направленні до суду негайно. На підставі викладеного, позивач ПАТ «Страхова група «ТАС»» просить стягнути з відповідача [PERSON] 12000,00 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та судовий збір у сумі 2481 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2022 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування залишено без руху. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 10.02.2023 представником ПАТ «Страхова група «ТАС»» Миц І.В. долучено до матеріалів справи копію платіжної інструкція №023295 від 03.07.2020 від ПрАТ СК Провідна, копію платіжного доручення №86045 від 12.03.2020, копію рахунку-фактури СФ-0000148 від 25.11.2019, копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва. 17.02.2023 від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення та 23.02.2023 додаткові письмові пояснення з приводу позовних вимог в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] є особою, відповідальною за завдані позивачу збитки. Позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано полісу, в якому було б зазначено відповідача в якості страхувальника, а також не відома страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну. Не надано до суду і доказів того, що [PERSON] керував забезпеченим транспортним засобом в момент ДТП, яка мала місце 13.11.2019. Також не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається позивач, що в результаті вказаної ДТП, що сталась 13.11.2019, відповідача визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 16.12.2019 є неналежним доказом, оскільки вказана постанова не містить інформації щодо предмету доказування, інформації про особу, яка керувала транспортним засобом, та яку визнано винуватою та реєстраційні номери транспортних засобів, за участі яких сталась ДТП. Позивачем також не надано додаток № 1 «Перелік застрахованих транспортних засобів та застрахованого обладнання» до договору добровільного страхування № FA-00073601 від 23.10.2019, де зазначений застрахований транспортний засіб МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] та звіту про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.11.2019. Вартість завданих матеріальних збитків не підтверджено жодним експертним висновком. На підтвердження розміру фактичних витрат на вказаний ремонт позивач посилається на рахунок-фактуру № СФ-0000148 на суму 50331,44 грн., який не долучено до матеріалів справи. Перелік пошкоджених деталей згідно з актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 15.11.2019 відрізняється від переліку пошкоджень транспортного засобу, який вказано в рахунку на оплату № 1023 від 18.11.2019. Позивачем не додано до матеріалів справи заяви від ТОВ "Д-Транс" до ПАТ "Страхова група "ТАС" про настання страхового випадку на підставі договору страхування з переліком пошкоджень транспортного засобу, платіжного доручення на суму 110000,00 грн. та платіжного доручення на суму 98000 грн.. Відповідач також зауважує, що позивач не звертався до нього з претензією, у якій повинен викласти пропозицію про добровільну сплату розміру різниці між сумою фактичних збитків і виплаченим страховим відшкодуванням, копію якої також не додано до позову, як і не надано доказів отримання відповідачем вказаної претензії. Розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу при настанні страхового випадку повинен бути підтверджений звітом (актом) про оцінку майна або експертним висновком, оскільки його визначення потребує спеціальних знань, проте позивачем не було проведено оцінку ремонтних робіт автомобіля МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] за участю відповідача. Позивачем не надано жодних документів за якими повинно було розраховуватись страхове відшкодування та регресні вимоги. Ринкова оцінка розрахунку відшкодування шкоди страховою компанією не проводилась, що суперечить вимогам законодавства та договору страхування. Експертиза дійсної вартості транспортного засобу проведена не була, оскільки позивачем не були долучені відповідні матеріали. 21.03.2023 від представника ПАТ «Страхова група «ТАС»» надійшли додаткові пояснення, в яких враховуючи викладене відповідачем в поясненні, зазначає наступне. У дані справі на позовні вимоги жодним чином не впливає хто є страхувальником за полісом AM8253815 через те, що полісом страхується цивільно-правова відповідальність особи, яка керує забезпеченим транспортним засобом, незважаючи хто оформлював поліс. Представник позивача надав витяг з бази МТСБУ, що поліс AM8253815 діючий на момент ДТП, а також платіжку від ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про виплату страхового відшкодування. Представник позивача не був стороною укладання полісу AM8253815, а тому надати такий поліс не може. Натомість, відповідач жодним чином не спростовує вказане позивачем. Відповідач вказує, що позивачем не долучено додаток № 1, в якому містяться перелік застрахованих транспортних засобів за договором, але до матеріалів позовної заяви долучені матеріали, які свідчать про те, що МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] є застрахованим за договором добровільного страхування №FА-00073601. Такими матеріалами є страховий акт, платіжне доручення про виплату страхового відшкодування, заява на виплату страхового відшкодування. Відповідач вказує, що позивачем до матеріалів не долучено експертизи, яка розраховувала розмір завданої шкоди. В пп. 2.3. п. 2 договору №FА-00073601 встановлено, що розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі СТО за вибором страхувальника та в пп. 2.4. п. 2 встановлено, що розрахунок страхового відшкодування застосовується без урахування зносу. Позивач долучив рахунки СТО, відповідно до яких вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу становить на загальну суму 138028,64 грн. За погодженням з страхувальником, що відображається в заяві на виплату страхового відшкодування та страховому акті, було виплачено 110000,00 грн. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Відповідач вказує про те, що позивачем не долучено бухгалтерський документ, який підтверджує розмір фактичних витрат, але позивачем долучено копію платіжного доручення №86045 від 12.03.2020, яка свідчить про виплату страхового відшкодування, що і є фактичними витратами позивача. Відповідач також вказує, що акт огляду та рахунок №1023 відрізняється, але не доводить, яким чином відрізняється, хоча сам відповідач вказує, що в акті огляду та в рахунку міститься вказівка на пошкодження гідроборта. Також, відповідач вказує, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування має бути платіжне доручення, яка оплачена на рахунки СТО. Позивачем долучено копію платіжного доручення №86045 від 12.03.2020, яка свідчить про виплату страхового відшкодування, відповідач не звернув увагу, що за договором страхування вигодонабувачем є сам страхувальник. До того ж, не має жодної імперативної норми, яка зобов`язувала виплату страхового відшкодування на рахунки СТО, яка виставила суму відновлюваного ремонту. Крім того, страховою компанією ПрАТ «СК «Провідна» виплачену суму страхового відшкодування за полісом AM8253815, відповідач не заперечував, щодо виплати такої суми за полісом. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС»» Миц І.В. у судове засідання не з`явилася, але в матеріалах справи є заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] адвокат Брус С.М. у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у письмових поясненнях. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суддя приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що 23.10.2019 між ПАТ «Страхова Група «ТАС» та ТОВ «Д-Транс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. 13.11.2019 об 11.00 год. в м. Києві по Столичному шосе [PERSON] , керуючи автомобілем «ДАФ» номерні знаки [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Івеко» номерні знаки [NUMBER] , який рухався попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Відповідно до полісу №АМ8253815, діючого станом на 13.11.2019, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу DAF XF - 105.460 номерні знаки [NUMBER] під керуванням [PERSON] застрахована в ПрАТ «СК Провідна». ПрАТ «СГ «ТАС» уклало договір добровільного страхування наземного транспорту №FA-00073601 між ПАТ «Страхова Група «ТАС» та ТОВ «Д-Транс», предметом якого є страхування транспортного засобу МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] . Відповідно до пп. 2.3. п. 2 вказаного вище договору розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі СТО за вибором страхувальника та в пп. 2.4. п. 2 розрахунок страхового відшкодування застосовується без урахування зносу. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ТОВ «Д-Транс» є власником транспортного засобу МОКАВТО ВА0710 номерні знаки [NUMBER] . Відповідно до заяви від 20.02.2020 ТОВ «Д-Транс» звернулося до АТ «Страхова Група «ТАС» про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 13.11.2019 з автомобілем марки МОКАВТО ВА0710 номерний знак [NUMBER] , застрахованого за договором/полісом страхування №73601 від 23.10.2019 на суму 110000 грн.. Згідно акту огляду транспортного засобу МОКАВТО ВА0710 номерний знак [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Д-Транс», від 15.11.2019 виявлено характер пошкоджень деталей транспортного засобу, а саме: гідроборта, стійки задньої лівої, двері кузова лівої, відбійника заднього лівого. Відповідно до рахунку на оплату №1023 Товариства з обмеженою відповідальністю «ДХОЛЛАНДІЯ УКРАЇНА» від 18.11.2019 загальна вартість платформи алюмінієвої, гідроциліндра повороту лівого, металевої труби центрального бампера, металевої труби бампера, демонтаж/монтаж платформи гідроборта, гідроциліндрів гідроботра, заднього бампера гідроборта становить 87697,20 грн.. Згідно розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № 04900/01/920 від 02.03.2020 розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті складає 110000 грн.. Відповідно до платіжного доручення №86045 від 12.03.2020 ТОВ «Д-Транс» отримало від АТ «Страхова Група «ТАС» страхове відшкодування згідно договору №FA73601 від 23.10.2019 у сумі 110000 грн.. Згідно платіжної інструкції №023295 від 03.07.2020 ТАС Стахова група ПрАТ отримала від ПрАТ СК «Провідна» страхове відшкодування за договором №АМ/8253815/2404/19 згідно акту регресу за [PERSON] у сумі 98000 грн.. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). За змістом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Системний аналіз ст.ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» згідно полісу АМ8253815, позивач звернувся до страхової компанії відповідача, із заявою на виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» задоволила заяву позивача частково, а саме на суму 98000 грн., що відповідає розміру ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, який встановлено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дане встановлено на підставі договору страхування, довідки про обставини ДТП, постанови суду, актом огляду, рахунку, заяви про виплату страхового відшкодування, страхового акту з розрахунком, відомостей з бази МТСБУ щодо поліса відповідача. Посилання представника відповідача про відсутність в матеріалах справи звіту про вартість матеріального збитку, експертного висновку щодо вартості завданих матеріальних збитків є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на спростування документів щодо вартості відновлювального ремонту, нажданих представником позивача, матеріали справи не містять та відповідачем надано не було. Отже, відповідач, заперечуючи проти визначеного розміру матеріальних збитків, заявлених позивачем, не навів жодних доводів щодо правильності визначення обсягу пошкоджених деталей, їх вартості та вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому вказані доводи не дають суду підстав для сумніву у правильності визначеної суми. Будь-яких доказів того, що розрахунок страхового відшкодування здійснено з порушеннями, представником відповідача не надано як і не надано доказів, що ремонтні роботи не відповідають характеру ушкоджень, які встановлено представником страховика і які зазначені у акті огляду транспортного засобу, що є доказом наявності певних пошкоджень у автомобіля потерпілого. Враховуючи наведене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, позов слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу та судові витрати по справі. Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved