Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

05.04.2023 року заявник [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою, в якій просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебування [PERSON] на утриманні свого чоловіка - [PERSON] по день його смерті, тобто по [INFO] . Заява мотивована тим, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З [PERSON] вона постійно проживала в шлюбі, зареєстрованому в 01.10.1977 р. У шлюбі у них народилося двоє дітей, які на тепер проживають окремо та фінансово-матеріальної допомоги від них вона не отримує. Зазначила, що з чоловіком вони постійно мешкали за адресою: [ADDRESS] , де вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов`язки подружжя згідно моралі та чинного сімейного законодавства України. В грудні 2000 року через стан здоров`я та наполегливу пораду покійного чоловіка вона звільнилась з роботи. Після цього продовжувала займатися сім`єю, оберігати родинне вогнище, виховувати дітей та допомагати у веденні спільного господарства з чоловіком. У зв`язку з цим стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у неї відсутній і після досягнення 55 років їй була призначена соціальна пенсія. Чоловік заявника отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На 05.01.2023 розмір пенсії чоловіка становив 5264,68 грн., виплату якої припинено з 01.02.2023 у зв`язку із його смертю [INFO] . За життя [PERSON] віддавав їй свою пенсію щоб вона витрачала її на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліків та на інші спільні потреби, тощо. Після смерті чоловіка заявник звернулася до Головного управління пенсійного фонду України у Миколаївській області із заявою про призначення їй пенсії через втрату годувальника. Однак заявниці було відмовлено у перерахунку пенсії через ненадання до управління довідки уповноважених органів з місця проживання про підтвердження факту її перебування на утриманні померлого годувальника, оскільки вони з чоловіком були зареєстровані за різними адресами. Щодо своєї реєстрації за іншої від реєстрації чоловіка адресою заявниця пояснила, що окрім будинку, в якому вона зараз проживає, вони з чоловіком мали у власності земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] з недобудованим нежитловим приміщенням. З цього приводу повідомила, що у 2000 році щоб отримати земельну ділянку та у подальшому приватизувати її, згідно з діючим на той час законодавством, чоловік запропонував їй зареєструватися за вищевказаною адресою, на що вона погодилася. Однак, наголосила на тому, що не дивлячись на відмітку про реєстрацію в паспорті, вона продовжувала спільно проживати з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Додала, що земельну ділянку з чоловіком вони придбали з метою її подальшої забудови проте, це не відбулося та невеличке житлове приміщення по [ADDRESS] досі не оформлене та не придатне до проживання. Посилаючись на вказані обставини а також те, що без врахування пенсії чоловіка розраховувати на безпечне проживання, в тому числі харчування, лікування, оплату рахунків за комунальні послуги, вона не може, [PERSON] звернулася в суд з даною заявою. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 06.04.2023 р. відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересовану особу про можливість надання до суду письмових заперечень проти заявлених вимог. В судове засідання заявник не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, посилаючись на введення в Україні воєнного стану, та просив ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами на підставі вимог законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. 01.10.1977 р. заявник [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 01.10.1977 р. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про смерть, видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 06.01.2023 р. серії [NUMBER] . З наданої суду копії Домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] починаючи з 03.12.1979 р. З копії паспорту на ім`я [PERSON] вбачається, що остання починаючи з 16.04.2008 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується наданою суду копією Пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 28.07.2021 р. З метою оформлення пенсії в разі втрати годувальника, остання звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Проте рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області № 28/03-07р. Від 09.02.2023 р. заявнику було відмовлено. Таке рішення було обґрунтоване тим, що згідно з паспортом місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з паспортом чоловіка заявниці, [PERSON] , місце проживання його було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] та за документами архівної пенсійної справи він проживав за цією адресою. Документів, які б підтверджували факт перебування на утриманні померлого годувальника, заявником не надано. Тому [PERSON] було відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за заявою від 02.02.2023 та рекомендовано звернутися в суд. На підтвердження викладених у заяві обставин заявник надала суду заяви сусідів будинку [ADDRESS] , а також Довідку Відділення поліції № 3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління національної поліції від 13.01.2023 р., якою підтверджено, що [PERSON] тривалий час спільно проживала та вела спільний побут з [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових та пенсійних прав. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України (справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення) суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Пунктом 8 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на момент смерті чоловіка, [PERSON] , була непрацездатного віку та одержувала від померлого годувальника допомогу, оскільки розмір його пенсії перевищував розмір її пенсії, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, що свідчить про факт перебування її на утриманні померлого чоловіка. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту перебування заявника на утриманні чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Судом встановлено, що померлий [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що вбачається з матеріалів справи та не оспорюється заінтересованою особою. З матеріалів справи вбачається, що померлий зі своєю дружиною були зареєстровані в різних місцях (адресах). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] хоч і не була зареєстрована з чоловіком за однією адресою, але фактично з ним проживала по день смерті [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про достатність наявних у справі доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті останнього. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved