Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

03 лютого 2023 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував таким. Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 лютого 2021 року на користь відповідачки з нього стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Позивач зареєстрований та проживає разом з дітьми, фінансово їх утримує, купує продукти харчування та інше, тобто несе витрати нарівні з відповідачкою, а тому просить звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача [PERSON] подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав (вх№2931/23-вх 23.05.2023). Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, у своїй заяві від 20 лютого 2023 року позовні вимоги не визнала, пославшись на те, що позивач вводить суд в оману про утримання дітей, останній не працює та не забезпечує дітей матеріально (вх. №884/23-вх 20.02.2023). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сторони є батьками: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого позивачем надані копії свідоцтв про народження дітей (а.с.12-15). Згідно з заочним рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 13 травня 2021 року (а.с.8). На підставі заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 лютого 2021 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, починаючи з 26 жовтня 2020 року. Рішення набрало законної сили 05 березня 2021 року (а.с.9-10). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.1 ст.181 СК України визначені способи виконання обов`язку утримувати дитину. Статтею 273 СК України передбачено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від сплати аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з довідки від 29 липня 2022 року, виданої головою Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Л.Покровщук, позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять колишня дружина [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.11). За такого, що діти проживають разом з матір`ю та батьком за однією адресою. Доводи позивача про те, що він утримує дітей, купує продукти харчування та інше, а тому на даний час необхідність у стягненні з нього аліментів перестала існувати не підтверджені жодним доказом, а тому є безпідставними. Будь-які докази про зміну місця проживання дітей суду не надані. Посилання позивача, як на доказ ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.07.2022 за справою №515/754/22 провадження №3/515/1091/22 про притягнення [PERSON] \~до адміністративної\~відповідальності за ухилення від батьківських обов`язків, є необґрунтованим, оскільки ця постанова не доводить підтвердження факту залишення нею дітей або ухилення від їх утримання. У зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідачки не буде сприяти забезпеченню інтересів дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з позивачки. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Outcome: dismissed