Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

В лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, передані 05.01.2022 в якості авансу за договором про намір купівлі-продажу житлового приміщення, у розмірі 137\~250,00 грн. В подальшому 08.02.2022 позивач додатково передав відповідачам в якості авансу за кв. [ADDRESS] грошові кошти в сумі 195\~930,00 грн. Однак в зв`язку із початком повномасштабної збройної агресії Російської Федерації 24.02.2022 укладення договору купівлі - продажу з нотаріальним посвідченням виявилось неможливим, оскільки реєстри прав власності на нерухоме майно тимчасово не працювали та нотаріуси тимчасово зупинили свою роботу. Крім того, з`ясувалось про наявність арештів на квартиру, яку мав намір придбати позивач, що також об`єктивно відтерміновувало укладення договору купівлі-продажу. Проте на початку 2023 всі об`єктивні перешкоди для укладення договору купівлі-продажу були усунуті, але відповідачі почали ухилятися від укладення договору купівлі-продажу квартири. Відповідачі ухиляються від укладення договору купівлі-продажу, повернути аванс відмовляються, тому позивач просить суд стягнути з них в солідарному порядку суму авансу в розмірі 333\~180, 00 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 3\~331,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу розмірі 10\~000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 22.02.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу, згідно якої накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, відповідач [PERSON] в судовому засіданні 22.03.2023 позов не визнавав, не обґрунтовуючи підстави такої позиції. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. 22.05.2023 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання ним послуг адвоката та повідомлено суд, що його мати відповідач по справі [PERSON] перебуває на лікуванні. Однак жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин відповідачем не надано. Справа перебуває в провадженні суду з 22.02.2023. За вказаний період у справі призначалось чотири судових засідання: 22.03.2023, 04.04.2023, 24.04.2023 та 22.05.2023. Відповідач [PERSON] приймав участь у судовому засіданні 22.03.2023, яке за його клопотанням і було відкладено судом для забезпечення його права на подачу відзиву та змоги скористуватись професійною правничою допомогою. Однак станом на 22.05.2023 відзив відповідачами так і не подано. За таких обставин посилання відповідача на потребу відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання ним послуг адвоката, не може бути поважною причиною неявки в судове засідання та відкладення розгляду справи, та свідчить про зловживання відповідачем [PERSON] своїми процесуальними правами з метою свідомого та невиправданого затягування судового процесу. Також суд враховує, що ним до заяви про відкладення розгляду справи не додано доказів перебування іншого відповідача по справі [PERSON] на лікуванні. Неприпустимість зловживання процесуальними правами як принцип цивільного судочинства, п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК, забезпечується гарантіями дотримання судом усіх інших основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначених у ч. 3 ст. 2 ЦПК. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст.\~45 ЦПК). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі, є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, №\~26976/06, від 20.01.2011). Враховуючи викладене суд вважає, що причини неявки відповідачів в судове засідання є неповажними, підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ст.\~223 ЦПК України, відсутні, тому протокольною ухвалою суду від 22.05.2023 у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи судом відмовлено. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 06.01.2022 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони був укладений у простій письмовій формі договір про намір купівлі-продажу житлового приміщення. Предметом договору є зобов`язання сторін щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна: двокімнатної квартири, загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Узгоджена сторонами ціна квартири складає 686\~250,00 грн., що еквівалентно 25\~000,00 дол. США. Відповідно до Договору сторони зобов`язались у строк не пізніше 28.02.2022 о 17:00 укласти договір купівлі-продажу (нотаріально посвідчити) вказаної квартири, а також здійснити повний розрахунок. Згідно цього ж Договору покупець [PERSON] передав, а продавці [PERSON] , [PERSON] прийняли аванс у розмірі 137\~250,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 дол. США - в рахунок належних платежів за договором купівлі-продажу квартири (а.с. 5-7). 08.02.2022 [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони було складено Акт внесення змін до договору про намір купівлі-продажу житлового приміщення від 06.01.2022, відповідно до якого покупець [PERSON] додатково передає, а продавці [PERSON] , [PERSON] приймають в рахунок належних за договором купівлі-продажу об`єкту платежів аванс розмірі 195 930,00 грн., що еквівалентно 7 000,00 дол. США (а.с. 8). Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить кв. [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав від 22.02.2023, на нерухоме майно, що належить [PERSON] , було накладено арешт 09.06.2021 згідно постанови приватного виконавця Довгань В.В. (заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику). Вказана обставина, серед іншого, унеможливила укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у строк, обумовлений сторонами. Обтяження припинено 20.01.2023 (а.с. 15-16). Станом на час звернення з даним позовом до суду відповідачі відмовились від укладання з позивачем договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Грошові кошти в загальній сумі 333\~180,00 грн. (137\~250,00 грн. + 195\~930,00\~грн.) сплачені [PERSON] в рахунок належних за договором купівлі-продажу квартири платежів, відповідачами не повернуті, виконати свої зобов`язання відповідачі відмовляються. Згідно ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 657\~ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.\~635\~ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно із ч. 2 ст.\~635\~ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст.\~570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 за наслідками розгляду справи № 6-176цс12. Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що сторони домовились укласти договір купівлі-продажу квартири, у зв`язку з цим позивач передав відповідачам кошти в загальному розмірі 333 180,00 грн. Однак сторони не уклали та не оформили договір купівлі - продажу квартири за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, відповідачі відмовились від укладення договору та не повернули отримані кошти. За таких обставин передані позивачем відповідачам кошти вважаються авансом та підлягають поверненню в тому ж розмірі, в якому вони надавались. Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного та враховуючи доведення позивачем належними, допустимим та достовірними доказами в розумінні статей 77-79\~ЦПК України обставин передання ним коштів в якості авансу [PERSON] та [PERSON] , які останніми у добровільному порядку не повернуті, позов [PERSON] про стягнення коштів (авансу) підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України,\~суд може\~скасувати заходи\~забезпечення позову\~з власної\~ініціативи або\~за вмотивованим\~клопотанням учасника\~справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянутий судом та позов задоволений, проте клопотання сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2023 у справі №\~489/705/23 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3\~331,80 грн., по 1\~665,90 грн. з кожного. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що у зв`язку з тим, що представником позивача зроблено заяву про надання доказів розміру судових витрат в цій частині після ухвалення рішення, на підставі ч.\~2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання та встановити строк для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат в цій частині.

Outcome: approved