Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила визнати виконавчий напис № 31508 від 11.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 11.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 31508, щодо стягнення з неї - [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості, що становить 97173,31 грн. 27.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Д.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 63424786 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» коштів сумі 97173,31 гривень на підставі виконавчого напису № 31608, виданого 11.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. У зв`язку із цим звернено стягнення на її пенсію. Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням законодавства. У виконавчому написі зазначається, як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 97 173,31 гривень. З вказаною сумою боргу позивачка не погоджується. Зазначає, щоо скаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною, та лише з формалізованим підходом до визначеної законом процедури і перевірки поданих стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, та зі спливом позовної давності, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 11.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 31508. Разом з позовною заявою позивач [PERSON] подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 25.11.2022 заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 01.12.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про слухання справи, про що свідчать розписки про отримання судових повісток 09.12.2022, які містяться в матеріалах справи. Від представника позивача - адвоката Пронівої Н.Р. надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити у її відсутність, та відсутність позивача, позовні вимоги просила задоволити з урахуванням визнання даного позову відповідачем. У судове засідання представник АТ «Перший Український міжнародний банк» не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи належним чином про що свідчить судова розписка про отримання судової повістки 03.01.2023, яка міститься в матеріалах справи. Однак 26.12.2022 на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій він просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Також просив стягнути з АТ «Перший Український міжнародний банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання також не з`явилась; згідно Наказу міністра Малюськи Д., свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльність, видане Міністерством юстиції України 17 січня 2008 року за № 6685 на ім`я [PERSON] анульовано. Судова кореспонденція, яка направлялась на адресу вказаного нотаріуса повернулась до суду неврученою адресату, оскільки останній відсутній за вказаною адресою. Статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За таких обставин, у зв`язку з тим, що [PERSON] позбавлена права на зайняття нотаріальною діяльністю, а судова кореспонденція надсилається за її юридичною адресою, тому [PERSON] неможливо повідомити про судове засідання, що, в свою чергу, призводить до затягування судового процесу та порушує права позивача на розгляд справи у розумний строк. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про розгляд справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки 18.01.2023, яка міститься в матеріалах справи. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 11.09.2020 за № 31508 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення боргу у розмірі 96923,31 грн зі [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 1001138184501 від 28.09.2018, укладеного із ПАТ «Перший Український міжнародний банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, є Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», заборгованість за кредитним договором № 1001138184501 від 28.09.2018. Також стягнуто 250,00 грн за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Д.О. 27.10.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63424786 про стягнення зі [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 97 173,31 грн. Приватним виконавцем Єфіменком Д.О. 13.11.2020 винесено постанову ВП № 63424786 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення зі [PERSON] , що отримує дохід у Головному управління пенсійного фонду України в Житомирській області у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 107384,64 грн. [PERSON] , 1947 року народження, пенсіонер та отримує пенсію за віком, номер пенсійної справи № 159066, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 03.01.2003. Відповідно до відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, [PERSON] на її запит повідомлено про розмір нарахування їй пенсії та відрахування з пенсії за період з 01.12.2020 по 30.04.2022. Щодо позовних вимог, зокрема - безспірності заборгованості суд зазначає таке. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц, та постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. У випадку недотримання вищенаведеної процедури стягувачем або нотаріусом виконавчий напис визнається таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від відвовідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), також немає жодних відомостей щодо надіслання повідомлення про усунення порушень боржникові, у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Відповідачем не надано суду жодних документів, які б підтвердили факт подання таких документів нотаріусу. Крім того, не доведено, що позивач отримував вимогу про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису, або письмової вимоги про усунення порушень, а отже - він був позбавлений можливості надати будь-які пояснення чи аргументи на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Таким чином, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, що є достсньою умовою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказані обставини вказують на обгрунтованість позову, та наявність підстав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне. При зверненні до суду з даною позовною заявою позивач сплатила судовий збір в розмірі 992,40 грн та 496, 20 грн за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Суд, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом в сумі 496,20 грн, та 248, 10 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, стягнення з відповідача решту 50 відсотків судового збору за подання позову до суду та подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved