Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

22 грудня 2022 року Дніпровський міський центр зайнятості звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа ГУ ПФУ у Дніпропетровській області про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року було замінено позивача Дніпровський міський центр зайнятості його правонаступником Дніпропетровським обласним центром зайнятості. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року клопотання Дніпропетровського обласного центру зайнятості про витребування доказів було задоволено. Позивач у своєму позові посилався на те, що 06 березня 2020 року до Дніпровського міського центру зайнятості із заявою про отримання допомоги по безробіттю звернувся [PERSON] , в якій повідомив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших джерел доходу та не є суб`єктом підприємницької діяльності, не має права на пенсію та не отримує її. При взятті відповідача на облік йому було роз`яснено права та обов`язки, зокрема, про зобов`язання повідомити позивача про будь-яку трудову діяльність, чи отримання будь-яких доходів (пенсії), для припинення виплати допомоги по безробіттю. 19 жовтня 2020 року [PERSON] подав заяву про зняття його з обліку у зв`язку із сімейними обставинами, про призначення йому пенсії на пільгових умовах ним повідомлено спеціалістові центру не було. При цьому, відповідач був поінформований про обробку його персональних даних з метою здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої ним для нарахування та отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття. Проте, [PERSON] було приховано факт отримання ним пенсії за віком з 31 липня 2020 року, що встановлено актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 384/201022 від 20 жовтня 2022 року. Згідно з наказом Дніпровського міського центру зайнятості № 62 від 24 жовтня 2022 року ухвалено рішення про вжиття заходів по стягненню коштів, виплачених як допомога по безробіттю за період з 31 липня 2020 року по 18 жовтня 2020 року у розмірі 15\~798 грн. 72 коп. Листом № 2758 від 24 жовтня 2022 року [PERSON] було направлено претензію про повернення коштів, яку ним залишено без задоволення. Просив стягнути з [PERSON] на поточний рахунок Держказначейства незаконно отриману допомогу по безробіттю, виплачену за період з 31 липня 2020 року по 18 жовтня 2020 року у розмірі 15\~798 грн. 72 коп., а також судовий збір у розмірі 2\~481 грн. У своїй заяві до суду представник позивача справу просила розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у своїй заяві просив справу розглядати без фіксації, проти задоволення позовних вимог заперечував. У письмових поясненнях зазначив, що у лютому 2020 року його було звільнено. Не знайшовши роботи, у березні 2020 року він звернувся до Дніпровського центру зайнятості із заявою про призначення йому допомоги по безробіттю. Оглянувши документи, спеціаліст центру зайнятості рекомендувала йому збирати документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 18 жовтня 2020 року пакет документів було зібрано, проте, спеціаліст Пенсійного фонду зазначив, що без зняття з обліку як безробітного, документи для призначення пенсії у нього не приймуть. 19 жовтня 2020 року він подав заяву до Дніпровського центру зайнятості про зняття його з обліку у зв`язку з призначенням пенсії. Жодних порушень не допускав, оскільки спеціаліст позивача мав своєчасно попередити про необхідність зняття з обліку. Спеціалісти позивача були обізнані про те, що пенсія нараховується заднім числом і про необхідність своєчасного зняття з обліку. Представник третьої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. У письмових поясненнях на позовну заяву зазначила, що 19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 15) і заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 16). 13 березня 2020 року [PERSON] був ознайомлений з правами і обов`язками зареєстрованого безробітного (а.с. 18). Рішенням Дніпровського міського центру зайнятості від 13 березня 2020 року [PERSON] було призначено допомогу по безробіттю з 13 березня 2020 року по 18 жовтня 2020 року (а.с. 21, 22-26, 209). 19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості із заявою про зняття його з обліку безробітних з 19 жовтня 2020 року за сімейними обставинами (а.с. 27). Рішенням Дніпровського міського центру зайнятості від 19 жовтня 2020 року відповідачеві припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 21). 19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком за списком № 1 (а.с. 160). У своїй заяві [PERSON] вказано про те, що йому пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину чи страхові виплати не призначалися. 19 листопада 2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області [PERSON] було призначено пенсію за віком з 31 липня 2020 року (а.с. 98-99). Згідно з актом Дніпровського міського центру зайнятості № 384/201022 від 20 жовтня 2022 року за результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що відповідачеві з 31 липня 2020 року було призначено пенсію за віком у період перебування на обліку центрі зайнятості в статусі безробітного (а.с. 11). Листом № 2546 від 23 вересня 2022 року Дніпропетровський обласний центр зайнятості звернувся до ГУПФУ в Дніпропетровській області про надання відомостей щодо дати призначення [PERSON] пенсії за віком (а.с. 28). Листом від 07 жовтня 2022 року позивачеві було відмовлено у наданні запитуваних відомостей про дату призначення [PERSON] пенсії за віком (а.с. 29). Листом-претензією Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 2757 від 24 жовтня 2022 року було повідомлено відповідача про необхідність повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 31 липня 2020 року по 18 жовтня 2020 року у розмірі 15\~798 грн. 72 коп. (а.с. 30, 31), який [PERSON] залишено без задоволення. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до статті 1213\~ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215\~ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Статтею 39\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування на\~випадок безробіття» визначено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Закон України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування на\~випадок безробіття» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Статтею 1\~вказаного Закону встановлено, що страховий випадок це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття. Відповідно до частини 1 статті 3\~зазначеного Закону законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення»\~та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Закон України\~«Про зайнятість\~населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття. Статтею 1\~вказаного Закону визначено, зокрема, що безробіття соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; зайнятість не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі. [PERSON] у заяві про надання статусу безробітного зазначив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, з правами та обов`язками безробітного ознайомлений. На підставі Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 136 від 18 лютого 2016 року, позивачем було здійснено верифікацію та моніторинг достовірності інформації, поданої [PERSON] під час реєстрації у центрі зайнятості. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено належним чином обґрунтованість вимог пред`явленого позову, а саме, відповідач, маючи право на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, безпідставно отримував виплати допомоги по безробіттю за період з 31 липня 2020 року по 18 жовтня 2020 року у розмірі 15 798 грн. 72 коп. внаслідок невиконання своїх обов`язків, визначених у заявах, та всупереч вимог законодавства, надав неправдиві відомості та не повідомив про наявність у нього права на пенсію за віком на пільгових умовах з 31 липня 2020 року та про звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про її призначення. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83\~ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. У статті 1215\~ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18) зроблено наступний правовий висновок, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію\~з прав\~людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та

Outcome: approved