Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 11.09.1995 року по 20.12.2021 року він працював у Державному підприємстві «Мирноградвугілля», звільнився на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, заборгованість підприємства складає 60509,59 грн. У нього у день звільнення був вихідний день. Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з невиплати одноразової допомоги в сумі 60509,59 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2023 року по 18.04.2023 року у розмірі 82325,97 грн та судовий збір в сумі 1073,60 грн, сплачений при зверненні до суду. Ухвалою судді від 25.04.2023 року у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду відзив в якому зазначив, що відповідач підтверджує наявність заборгованості з виплат при розрахунку в сумі 60509,59 грн перед [PERSON] , просить винести рішення на розсуд суду та без його участі. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з такого. Судом установлено, що позивач [PERSON] у період з 11.09.1995 року по 20.12.2021 року перебував у трудових відносинах із ДП «Мирноградвугілля». 20.12.2021 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 11-15). Згідно довідки про розмір заборгованості по заробітній платі № 21 від 19.01.2023 року, загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на дату надання довідки становить 60509,59 грн (а.с.23). Згідно довідки № 22 від 19.01.2023 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 1193,13 грн (а.с.25). Заперечень щодо визначеного відповідачем розміру середньоденного заробітку позивача, від сторін не надходило. Згідно довідки № 80 від 13.01.2023 року у [PERSON] в день звільнення 20.12.2021 року був вихідний день (а.с.24). За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх\~сум,\~що\~належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться\~в\~день звільнення.\~Якщо\~працівник\~в день\~звільнення\~не\~працював,\~то\~зазначені\~суми мають\~бути\~виплачені\~не пізніше\~наступного\~дня\~після пред`явлення\~звільненим\~працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про\~суми,\~нараховані\~та\~виплачені працівникові\~при\~звільненні,\~із\~зазначенням\~окремо кожного\~виду\~виплати\~(основна\~та\~додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні\~та\~компенсаційні виплати,\~інші\~виплати,\~на\~які\~працівник має\~право\~згідно\~з умовами\~трудового\~договору\~і відповідно\~до\~законодавства,\~у\~тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець\~повинен\~письмово повідомити\~працівника\~в\~день їх\~виплати. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої йому заборгованості по заробітній платі в сумі 60509,59 грн та середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем належних сум з наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок (у день звільнення у позивача був вихідний), а саме 11.01.2023 року по 18.04.2023 року (строк заявленої вимоги позивачем). Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 1193,13 гривень. Кількість робочих днів з дати після пред`явлення\~позивачем\~вимоги\~про розрахунок 11.01.2023\~року\~до\~18.04.2023\~року\~становить\~69\~днів, у тому числі у січні 2023 року 15 днів, у лютому 2023 року 20 днів, у березні 2023 року 23 дні, у квітні 2023 року 11 днів. Сума середнього заробітку складає 82325,97 гривень з розрахунку: (69х1193,13). На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені ним судові витрати судовий збір у сумі 1073,60 грн. Інших документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, суду не надано. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ураховуючи викладене, оскільки вимога позивача про стягнення заробітної плати судом задоволена, суд вважає необхідним із відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень як за вимогу майнового характеру, яка подана фізичною особою. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved