Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди вказуючи, що він є керівником селянського фермерського господарства «Зима», яке зареєстроване в [ADDRESS] . Вказане СФГ «Зима» займається сільськогосподарською діяльністю, основними видами господарської діяльності є : вирощування зернових культур; вирощування овочів і баштанних культур, допоміжні діяльність у рослинництві. СФГ «Зима» зареєстровано в установленому порядку та сплачує податкові зобов`язання до місцевого бюджету. До складу фермерського господарства входить в якості засновника [PERSON] , який перебуває у шлюбі з [PERSON] , яка з метою ведення особистого селянського господарства отримала земельну ділянку площею 1,10 га в адміністративних межах Свічківської сільської ради Драбівського району нині Золотоніського району) для ведення особистого селянського господарства. 27.10.2022 року відповідачем [PERSON] було підготовлено та оприлюднено в соціальній мережі «Facebook» в загальнодоступній соціальній групі « [INFO] » ( [INFO] ) під назвою «А це ще одне діяння свічківського латифундиста, землевласника [PERSON] », який містить відверто недостовірну та негативну інформацію відносно [PERSON] (за надуманими фактами порушення чинного земельного законодавства України та із відвертими образами в сторону позивача), чим порушено немайнові права останнього на честь та гідність і ділову репутацію). В соціальній мережі «Facebook» було створено соціальну групу «Чумацький берег», в якій розміщуються й оприлюднюються громадянами різноманітні дописи, відеоролики й публікації із суспільно-політичного, культурного та економічного життя сіл колишнього Драбівського району, включно і с. Свічківка. У відкритій, загальнодоступній групі «Facebook» « [INFO] » ( [INFO] ) відповідач розмістив допис, в якому автор зазначив наступну інформацію:. «А це ще одне діяння свічківського латифундиста, землевласника [PERSON] . Ця істота скоро зоре не тільки дорогу на коханівський цвинтар, а й саме кладовище. Зорані ним вигони у Коханівці, польові дороги… Оре під саму трасу біля мосту. Дивуюся жадібності і неадекватності цієї потвори. Нічого святого. Я намагався хоч деревом, яке виросло біля цвинтаря, обмежити його апетит на землю, то двоє дерев здер плугом, а третє залишилося рости. Він тепер оре у півметра від нього. « Я запитую може хоч якась недоторкана, природна оаза біля святих наших місць, де захоронені наші батьки, діди-прадіди, друзі?.. Чи приїхавши на рідні могили, маємо виглядати із зиминої кукурудзи? «Вибачте за різке висловлювання, але наболіло. Якщо вже ділять болото, то шоком це назвати мало. Ви уявляєте, що у них у тих головах? Скільки ж їм потрібно у цьому житті землі? Чи вони її найбільше заслужили, ці зайди? Бачити менше». Далі під цим же дописом 27.10.2022 року відповідачем [PERSON] було розміщено наступні коментарі образливого й наклепницького змісту відносно [PERSON] , а саме : «Навіщо йому це все? На свою голову, на гімарой?.. Скільки людині потрібно на цьому білому світі? Хоча людиною цю особу назвати важко. Живе, щоб корчувати чагарники? У цьому сенс життя? [PERSON] не розумів цієї гонитви за землею, за наживою..». «Безсовісні люди правлять балом зараз. Кугутня! 8 років іде війна, гинуть кращі сини і доньки України, кругом горе по нашій землі, а ця сволота дерибанить громадські землі. «Рішають вопроси». У Свічківці не всім мешканцям виділили землю під пай. Хіба місцеві не заслужили на земельну ділянку?. А якомусь шрамківському п…ру земля дісталася. Оце така правда життя. Потихому ділюгу зробили і плювати їм на громаду». «Та їм ніколи це і на думку не приходило. Кугути». «Бувший агроном р-ну « [INFO] ». Зайда. Народився у с. Мартинівка Канівського району. Ніколи не дав у сільську раду ні копійки, навіть дітям на новорічні цукерки. За копійку подавиться». Виходячи із офіційної сторінки [PERSON] , особою, яка дійсно розмістила й поширила наведену інформацію у соціальній групі «Чумацький берег» дійсно є відповідач, який є колишнім сільським головою села Свічківка Драбівського району та понад 10 років тому залишив свою посаду в органі місцевого самоврядування. Інформація, яку розмістив [PERSON] не відповідає дійсності, не підтверджена жодними доказами дійсного вчинення позивачем порушення земельного законодавства, зокрема привласнення землі та її нецільове використання. Згаданий допис є спеціально створений відповідачем, який спрямований на приниження соціальної ролі [PERSON] в його фінансово-господарській діяльності на території села. Обставини свідчать про цілком правомірне відведення у власність [PERSON] земельної ділянки. На даний час по факту самовільного захоплення [PERSON] земельної ділянки кримінальні провадження не перебувають в органах поліції. На думку позивача, наведена відповідачем інформація є неправомірним поширенням у соціальній мережі про вчинення фізичною особою удаваного порушення законодавства, що безпосередньо ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача як добропорядного і законослухняного громадянина. Відповідач наводить відверто образливі та принизливі епітети відносно [PERSON] коментуючи надуманий факт вчинення останнім порушення земельного законодавства. Поширена інформація стала відома для широкого кола осіб і негативно вплинула на ділову та громадську репутацію позивача. Вважає, що поширеною інформацією йому завдана моральна шкода, яка виразилася в сильних душевних хвилюваннях позивача, який змушений був протягом тривалого часу відчувати на собі негативні наслідки вказаної публікації, негативні коментарі недоброзичливців, страждання рідних та близьких йому людей, принизливих образ у сторону позивача. Просить визнати такою, що є недостовірною, не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] інформацію, яка була поширена [PERSON] в Інтернет-мережі «Facebook» в загальнодоступній соціальній групі « [INFO] » ( [INFO] ) під назвою « [INFO] , землевласника [PERSON] », зобов`язати відповідача принести публічні вибачення та спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом розміщення на публічній сторінці соціальної групи «Чумацький берег» спростування та стягнути з відповідача 60\~000 гривень моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.03.2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу надано термін на подачу відзиву на позовну заяву позивача. Відповідач у визначений законом строк надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги позивача не визнає та зазначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. В своєму дописі [PERSON] висловлює свою думку у формі оціночних суджень з використанням мовно-стилістичних зворотів щодо здійснення позивачем господарської діяльності в безпосередній близькості до місць поховань його предків. Діяльність позивача призвела до зменшення заїзду до місця поховання та неможливості залишити авто як біля цвинтаря, так і обабіч дороги, не перешкоджаючи при цьому дорожньому руху. Матеріали не містять ознак вчинення відповідачем правопорушення. Просив в позові позивачу відмовити. Позивач скористався правом подачі відповіді на відзив, яка була подана до суду 24.04.2023 року. 02.05.2023 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Пилипенко Р.Б. заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Драченко В.В. позовні вимоги позивача не визнав з мотивів викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, просив в позові відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] послався на те, що 27.10.2022 року відповідачем [PERSON] було підготовлено та оприлюднено в соціальній мережі «Facebook» в загальнодоступній соціальній групі « [INFO] » ( [INFO] ) під назвою «А це ще одне діяння свічківського латифундиста, землевласника [PERSON] », який містить відверто недостовірну та негативну інформацію відносно [PERSON] (за надуманими фактами порушення чинного земельного законодавства України та із відвертими образами в сторону позивача), чим порушено немайнові права останнього на честь та гідність і ділову репутацію). Як встановлено в судовому засіданні, в соціальній мережі «Facebook» було створено соціальну групу «Чумацький берег», в якій розміщуються й оприлюднюються громадянами різноманітні дописи, відеоролики й публікації із суспільно-політичного, культурного та економічного життя сіл колишнього Драбівського району, включно і с. Свічківка. У відкритій, загальнодоступній групі «Facebook» « [INFO] » (https://www. Facebook.com/groups/524272115048317) відповідач [PERSON] розмістив допис, в якому автор зазначив наступну інформацію:. «А це ще одне діяння свічківського латифундиста, землевласника [PERSON] . Ця істота скоро зоре не тільки дорогу на коханівський цвинтар, а й саме кладовище. Зорані ним вигони у Коханівці, польові дороги… Оре під саму трасу біля мосту. Дивуюся жадібності і неадекватності цієї потвори. Нічого святого. Я намагався хоч деревом, яке виросло біля цвинтаря, обмежити його апетит на землю, то двоє дерев здер плугом, а третє залишилося рости. Він тепер оре у півметра від нього. « Я запитую може хоч якась недоторкана, природна оаза біля святих наших місць, де захоронені наші батьки, діди-прадіди, друзі?.. Чи приїхавши на рідні могили, маємо виглядати із зиминої кукурудзи? « Вибачте за різке висловлювання, але наболіло. Якщо вже ділять болото, то шоком це назвати мало. Ви уявляєте, що у них у тих головах? Скільки ж їм потрібно у цьому житті землі? Чи вони її найбільше заслужили, ці зайди? Бачити менше». Далі під цим же дописом 27.10.2022 року відповідачем [PERSON] було розміщено наступні коментарі, а саме : «Навіщо йому це все? На свою голову, на гімарой?.. Скільки людині потрібно на цьому білому світі? Хоча людиною цю особу назвати важко. Живе, щоб корчувати чагарники? У цьому сенс життя? [PERSON] не розумів цієї гонитви за землею, за наживою..». «Безсовісні люди правлять балом зараз. Кугутня! 8 років іде війна, гинуть кращі сини і доньки України, кругом горе по нашій землі, а ця сволота дерибанить громадські землі. «Рішають вопроси». У Свічківці не всім мешканцям виділили землю під пай. Хіба місцеві не заслужили на земельну ділянку?. А якомусь шрамківському п…ру земля дісталася. Оце така правда життя. Потихому ділюгу зробили і плювати їм на громаду». «Та їм ніколи це і на думку не приходило. Кугути». «Бувший агроном р-ну « [INFO] ». Зайда. Народився у с. Мартинівка Канівського району. Ніколи не дав у сільську раду ні копійки, навіть дітям на новорічні цукерки. За копійку подавиться». Виходячи з офіційної сторінки [PERSON] , відкритої у мережі «Фейсбук», дана інформація, що безпосередньо стосується [PERSON] , була публічно розміщена [PERSON] , про що він не заперечує подавши до суду відзив на позовну заяву. У такий спосіб зазначена інформація була доведена до відома невизначеного кола осіб - користувачів мережі Інтернет. Саме вказану інформацію просить спростувати позивач як таку, що не відповідає дійсності, вказана інформація порочить його честь, гідність та репутацію позивача. Щодо вимог позивача про визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту своїх праві свобод від порушень та протиправних посягань. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Отже, відповідно до ст. 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під час перевірки обставин справи щодо недостовірної інформації судом було встановлено наступне. У своєму дописі відповідач стверджує про порушення норм земельного законодавства, при цьому наводить у соціальній мережі «Фейсбук» відверто образливі та принизливі епітети відносно [PERSON] . Відповідно наказу № 23-7765/14-20 від 04.08.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення», надано [PERSON] у власність земельну ділянку 1,1 га із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адмінмежах Свічківської сільської ради Драбівського району. Згідно довідки-підтвердження Головного Упраівління ДПС у Черкаській області, станом на 14.10.2022 року селянське фермерське господарство «Зима» є платником податків четвертої групи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дана земельна ділянка була виділена їй для ведення сільськогосподарського господарства. Вони сплачують податки до бюджету та ніяких дерев при очищенні даної земельної ділянки вони не знищували. Відповідно довідки Шрамківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області зазначено, що згідно земельно-облікових документів на земельній ділянці площею 1,1 га, угіддя рілля, полезахисні смуги чи багаторічні насадження не обліковуються. Таким чином,\~ допис\~відповідача \~:«А це ще одне діяння свічківського латифундиста, землевласника [PERSON] . Ця істота скоро зоре не тільки дорогу на коханівський цвинтар, а й саме кладовище. Зорані ним вигони у Коханівці, польові дороги… Оре під саму трасу біля мосту. Дивуюся жадібності і неадекватності цієї потвори. Нічого святого. Я намагався хоч деревом, яке виросло біля цвинтаря, обмежити його апетит на землю, то двоє дерев здер плугом, а третє залишилося рости. Він тепер оре у півметра від нього. « Я запитую може хоч якась недоторкана, природна оаза біля святих наших місць, де захоронені наші батьки, діди-прадіди, друзі?.. Чи приїхавши на рідні могили, маємо виглядати із зиминої кукурудзи? « Вибачте за різке висловлювання, але наболіло. Якщо вже ділять болото, то шоком це назвати мало. Ви уявляєте, що у них у тих головах? Скільки ж їм потрібно у цьому житті землі? Чи вони її найбільше заслужили, ці зайди? Бачити менше». «Навіщо йому це все? На свою голову, на гімарой?.. Скільки людині потрібно на цьому білому світі? Хоча людиною цю особу назвати важко. Живе, щоб корчувати чагарники? У цьому сенс життя? [PERSON] не розумів цієї гонитви за землею, за наживою..». «Безсовісні люди правлять балом зараз. Кугутня! 8 років іде війна, гинуть кращі сини і доньки України, кругом горе по нашій землі, а ця сволота дерибанить громадські землі. «Рішають вопроси». У Свічківці не всім мешканцям виділили землю під пай. Хіба місцеві не заслужили на земельну ділянку?. А якомусь шрамківському п…ру земля дісталася. Оце така правда життя. Потихому ділюгу зробили і плювати їм на громаду». «Та їм ніколи це і на думку не приходило. Кугути». «Бувший агроном р-ну «Мирний». Зайда. Народився у с. Мартинівка Канівського району. Ніколи не дав у сільську раду ні копійки, навіть дітям на новорічні цукерки. За копійку подавиться», суд вважає недостовірною. Вказані твердження не відповідають реальним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відповідачем інших доказів, які б спростували твердження позивача, суду не надано. На підставі викладеного суд доходить висновку, що інформація викладена відповідачем є недостовірною. Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтями 297, 299 Цивільного кодексу України, статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фізична особа має право на повагу до своєї честі та гідності і на недоторканність ділової репутації, їх захист, а також право вимагати вилучення будь-якої інформації.? У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідач не переконався у достовірності поширеної ним інформації, хоча був зобов`язаний це зробити, а відтак його дії в цій частині є винними. Таким чином, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Крім того, дана інформація викладена у відверто образливій та принизливій формі. Відтак, з урахуванням наведеного судом встановлено, що поширена інформація стосовно позивача нічим не підтверджується, є недостовірною та носить негативний характер щодо нього. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, не підтверджена обвинувальним вироком суду чи судовим рішенням у цивільній справі. А відтак позов підлягає задоволенню в частині вимог щодо визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . За умовами абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до положень ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Оскільки недостовірна інформація була поширена відповідачем в Інтернет-мережі « [INFO] » в загальнодоступній соціальній групі « [INFO] » ( [INFO] ) під назвою «А це ще одне діяння свічківського латифундиста, землевласника [PERSON] », тому слід зобов`язати [PERSON] спростувати таку інформацію у спосіб, яким вона була поширена. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки у діях відповідача наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення юридичного складу. Щодо вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 60\~000 гривень, суд дійшов наступних висновків. Положенням ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», \~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно правових висновків, викладених у Постанові ВС від 18.04.2018 у справі № К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Враховуючи вищевикладені норми права, всі обставини даної справи, наявність в матеріалах справи доказів, враховуючи, що поширена відповідачем інформація стала відома для широкого кола осіб і негативно вплинула на ділову та громадську репутацію позивача, душевні хвилюваннях, які зазнав позивач, який змушений був протягом тривалого часу відчувати на собі негативні наслідки вказаної публікації, негативні коментарі під даним дописом, принизливих образ у сторону позивача, свідчать про нанесення позивачу моральної шкоди. З урахуванням засад розумності та справедливості, суд вважає про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак, суд вважає розмір моральної шкоди в розмірі 60000 грн. значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення, тому виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн. Згідно ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, враховуючи обставини справи суд вважає, що позивачу дійсно нанесена моральна шкода, тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідача є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору, тому понесені судові витрати позивачем не підлягають до стягнення .

Outcome: partial