Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У серпні 2022 року позивач Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] звільнити кімнату № [NUMBER] будівлі [ADDRESS] та зобов`язати відповідача [PERSON] передати вказану кімнату позивачу. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 02.10.2017 року № 506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] [ADDRESS]» за позивачем на праві оперативного управління закріплена будівля (казарма) [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту приймання - передачі для утримання та експлуатації будівель, споруд і територій військового містечка № [NUMBER] від 5 березня 2018 року, акту приймання-передачі будинків, споруд і територій військового містечка від 05.03.2018, Акту прийняття-передачі будинків, споруд і території військового містечка від 05.03.2018 та Акту технічного стану будівлі (споруди) від 05.03.2018 року позивачем прийнято до утримання та експлуатації адміністративну будівлю (казарму) [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Будівля [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] перебуває на бухгалтерському обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. 02.01.2019 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 84 з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою [NUMBER] будівлі [NUMBER] про надання на період проходження служби у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального штабу Збройних Сил України зі складом сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , у користування приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 77,29 кв.м. Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач погодився на його умови, зокрема, в частині зобов`язання звільнити приміщення разом із усіма членами сім`ї протягом 30 днів у разі переведення (переміщення) по службі до іншої військової частини. Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.06.2022 № 797 [PERSON] , заступника начальника колони з морально-психологічного забезпечення автомобільної колони Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, увільнено від займаної посади та призначено заступником командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 31 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « [INFO] » сухопутних військ Збройних Сил України. Проте, незважаючи на письмові повідомлення позивача про добровільне вивільнення займаного приміщення, порушуючи умови договору, відповідачі продовжують користуватися кімнатою на власний розсуд та усупереч волі позивача, тим самим обмежуючи права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження приміщення [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За наведених обстави позивач просив позов задовольнити та стягнути на свою користь судові витрати. 23.11.2022 до Оболонського районного суду м. Києва надійшли пояснення щодо позову від третьої особи - Київського квартирно-експлуатаційного управління, у яких останнє просило позов задовольнити з огляду на те, що між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Проте, відповідачем [PERSON] порушено умови договору, яким визначено порядок користування кімнатою у будівлі на території військового містечка, яка закріплена на праві оперативного управління за позивачем, оскільки після припинення проходження служби у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України [PERSON] разом з членами сім`ї не звільнив займане приміщення та продовжує користуватися ним на власний розсуд. 29.11.2022 відповідачами до подано до суду відзив на позовну заяву, у якому вони просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень з приводу заявлених позовних вимог зазначили, що у спірній кімнаті вони проживають з 15.02.2008 разом з неповнолітніми дітьми - сином [PERSON] , 2007 року народження, та донькою [PERSON] , 2009 року народження, які навчаються у м. Києві, що вказує на те, що в дітей налагоджений життєвий уклад, стабільне соціальне оточення, створені належні соціально-побутові умови проживання. Проходження служби [PERSON] розпочалося 27.10.2000 за штатом 30 автомобільної бази обслуговування Міністерства оборони України. Починаючи з 31.08.2012 по 29.06.2022 [PERSON] проходив службу в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.06.2022 № 797 [PERSON] призначено на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 31 окремого стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] [ADDRESS], де він проходить служби станом на сьогоднішній день. У відповідності до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.10.2022 № 176 капітан [PERSON] , офіцер-психолог військової частини [NUMBER] , вважається таким, що залучений до воєнних (бойових) дій у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » в умовах збройної агресії російської федерації з метою виконання службових завдань і приступив до виконання службових обов`язків з 30.06.2022. За новим місцем служби жиле приміщення не отримував, постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Вислуга років станом на 29.06.2022 становить 21 рік 08 місяців 00 днів. Житло у спірній кімнаті надавалося відповідачу [PERSON] разом з членами сім`ї у зв`язку з виконання ним службових обов`язків під час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України. На сьогодні [PERSON] продовжує нести службу на передовій в зоні активних бойових дій, не отримав іншого житла та підлягає захисту від виселення в примусовому порядку. Житла з моменту постановки на квартирний облік він не отримував, на квартирному обліку перебуває з 08.02.2012. У зв`язку з чим, посилаючись на норми ЖК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, зазначили, що їхнє виселення зі спірної кімнати, яку вони тривалий час займали на законних підставах та яка є їхнім єдиним житлом, буде непропорційним втручанням у їхнє право на повагу до приватного життя та право на житло. Позивачем 07.12.2022 до суду надіслано відповідь на відзив, у якій наголошено на тому, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, до яких не застосовуються норми ЖК України, зокрема, що регулюють питання виселення зі службового житла. Надана у тимчасове користування відповідача кімната не відноситься до житлового фонду, ордер на вселення до кімнати відповідачам не видавався, будівля [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , не є житловим приміщенням, призначеним для проживання громадян, а є казармою поліпшеного планування. При цьому, згідно з п. 19 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018, житлова площа у спеціально пристосованих казармах (переобладнаних будівлях) у розташуванні військової частини надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті. Тож, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] з червня 2022 року не проходить службу в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, існують усі підстави для звільнення родиною [PERSON] спірної кімнати. Крім того, позивач послався на висновки, зроблені в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2020 та постанові Київського апеляційного суду від 06.10.2021 у справі № 756/16220/18. Відповідачами 16.12.2022 до суду подано заперечення на відповідь на відзив, у яких останні зазначили про те, що вселення [PERSON] разом з родиною до кімнати [ADDRESS] відбулося на законних підставах. Так, рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2008 № 793/с «Щодо розподілу житлового фонду будинку [ADDRESS] ( [ADDRESS] )» старшим будинку був призначений командир в/ч [NUMBER] . Підстава для заселення будівлі № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] визначена Рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2008 № 793/с «Щодо розподілу житлового фонду будинку [NUMBER], військове містечко № [NUMBER] ( [ADDRESS] )» та списком розподілу, наданим начальником Генерального штабу Збройних Сил України від 21.07.2008 №1717/300/1 /С за погодженням Міністра оборони України. Заселення [PERSON] до кімнати № [NUMBER] будівлі [ADDRESS] проводилося військовою частиною [NUMBER] , за якою на той час була закріплена зазначена будівля на праві оперативного управління. Вказана будівля є спеціально пристосованою казармою поліпшеного планування, яка, відповідно до п. 1.2 Розділу I Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 448 від 03.07.2013, відноситься до об`єктів житлового фонду та до даного спору обов`язково мають застосовуватися норми житлового законодавства України. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.03.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування. Представники позивача та представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові та заявах по суті підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що виселення відповідачів разом з неповнолітніми дітьми зі спірної кімнати не відповідає найкращим інтересам дітей та є непропорційним втручанням у їхнє право на житло з огляду на те, що родина [PERSON] вселилася до спірної кімнати на законних підставах, тривалий час проживає у кімнаті, яка є їхнім єдиним житлом. На даний час у країні оголошено воєнний стан, батько родини [PERSON] несе службу у лавах Збройних Сил України та перебуває на території, визнаній районом ведення воєнних (бойових) дій, де перебування дітей є небезпечним для їхнього життя та здоров`я. Будь-якого іншого житла родина не має. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 02.10.2017 №506 «Про передачу будівлі військового містечка № [NUMBER] [ADDRESS]» за позивачем на праві оперативного управління закріплена будівля (казарма) [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і територій військового містечка № [NUMBER] від 05.03.2018, Акту прийняття (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 05.03.2018, Акту технічного стану будівлі (споруди) від 05.03.2018 позивачем прийнято до утримання та експлуатації адміністративну будівлю (казарма) [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Будівля [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] перебуває на бухгалтерському обліку в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні. 02.01.2019 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 84 з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № [NUMBER] будівлі [NUMBER] про надання на період проходження служби у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального штабу Збройних Сил України зі складом сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , у користування приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 77,29 кв.м. Згідно з п.п. 2.2.7, 2.2.8 вказаного договору військовослужбовець [PERSON] зобов`язався звільнити приміщення разом із усіма членами сім`ї в разі, зокрема, переведення (переміщення) по службі до іншої військової частини протягом тридцяти днів на вимогу Центру. Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.06.2022 № 797 [PERSON] , заступника начальника колони з морально-психологічного забезпечення автомобільної колони Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, увільнено від займаної посади та призначено на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 31 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « [INFO] » сухопутних військ Збройних Сил України. Станом на час розгляду справи родина [PERSON] продовжує займати кімнату [NUMBER] будівлі [NUMBER] (казарма поліпшеного планування) військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи наявні Листи Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з вимогами звільнити займане приміщення від 04.07.2022 та 26.07.2022, проте докази їх направлення відповідачам відсутні, як і докази повернення поштових відправлень на адресу відправника, у зв`язку з чим суд не приймає їх до уваги. Як убачається з Довідки Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України проходження військової служби [PERSON] розпочалося 27.10.2000 за штатом 30 автомобільної бази обслуговування Міністерства оборони України. Починаючи з 31.08.2012 по 29.06.2022 [PERSON] проходив військову службу в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. Як зазначено вище, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.06.2022 № 797 [PERSON] увільнено від займаної посади заступника начальника колони з морально-психологічного забезпечення автомобільної колони Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України та призначено на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 31 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « [INFO] » сухопутних військ Збройних Сил України. Згідно з Наказом Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 29.06.2022 № 129 [PERSON] , заступник начальника 2 автомобільної колони з морально-психологічного забезпечення, призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.06.2022 № 797 на посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 31 окремого стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] [ADDRESS], вважається таким, що 29.06.2022 справи та посаду здав та вибув до нового місця служби, у зв`язку з чим виключений зі списків особового складу Центру та всіх видів забезпечення. Крім того, у наказі зазначено, що [PERSON] постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Вислуга років [PERSON] станом на 29.06.2022 становить 21 рік 08 місяців 00 днів. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 88 капітана [PERSON] з 30.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України. Згідно з Витягом з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.10.2022 № 176 капітан [PERSON] , офіцер-психолог військової частини [NUMBER] , вважається таким, що залучений до воєнних (бойових) дій у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » в умовах збройної агресії російської федерації з метою виконання службових завдань і приступив до виконання службових обов`язків з 30.06.2022. Відповідно до довідки від 07.11.2022 № 1061 капітан [PERSON] під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] жиле приміщення (постійне, службове, штатно-посадове, гуртожиток) не отримував, постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Згідно з довідкою № 5982 від 29.05.2012 житлової комісії гарнізону м. Київ [PERSON] перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Київ з 08.02.2012. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України. Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Частиною 1 ст.12 цього ж Закону визначено, що Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018, передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового жилого приміщення у передбачених законодавством випадках. У разі відсутності службових жилих приміщень: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках. За відсутності вільних місць в гуртожитку військова частина зобов`язана орендувати їм житло або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення; військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках; іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців, призваних за мобілізацією до укладення ними контракту) військова частина зобов`язана орендувати житло або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством. (п.1,2 розділу ІV) Під спеціально пристосовані казарми виділяються будівлі, які розташовані на території військової частини, для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду. На спеціально пристосовані казарми КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району оформлює документи, що підтверджують їх технічний стан, у яких зазначається кількість місць для проживання. Житлово-побутові умови в таких казармах мають відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, призначених для проживання одиноких громадян. У разі необхідності за клопотанням начальника гарнізону, за поданням командира військової частини, погодженим з начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, дозволяється реєструвати спеціально пристосовані казарми у виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду. Оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які розміщені в спеціально пристосованих казармах, здійснюється військовою частиною в межах кошторисних призначень на відповідний рік. У разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення (п.5 розділу ІV). Житлова площа у спеціально пристосованих казармах (переобладнаних будівлях) у розташуванні військової частини надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті. Житлова площа у спеціально пристосованих казармах (переобладнаних будівлях) надається на підставі рапорту військовослужбовця за рішенням командира військової частини, погодженим з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Командир військової частини видає наказ та укладає з військовослужбовцем договір про надання комунальних послуг, при цьому вартість комунальних послуг та енергоносіїв відшкодовується військовій частині військовослужбовцем за тарифами для населення, крім неодружених військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які проживають безоплатно. У разі відсутності у військовій частині військовослужбовців відповідних категорій, які розміщуються у спеціально пристосованих казармах (переобладнаних будівлях) відповідно до вимог цієї Інструкції, в них можуть тимчасово розміщуватися інші військовослужбовці за їх згодою (п.п 19-20 Розділу IV). Військовослужбовці та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення або службову жилу площу у двотижневий строк з дня виключення із списків особового складу військової частини, крім випадків: звільнення з військової служби у запас або відставку із залишенням на обліку для поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міноборони; направлення військовослужбовця на лікування (реабілітацію) внаслідок поранень (контузії) або через хворобу; відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі; у разі направлення військовослужбовця у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (п. 23 Розділу IV). Відповідно до інформації, наданої Київським квартирно-експлуатаційним управлінням у відповіді від 23.11.2022 вих. № 517/4094, відповідно до Розпорядження Головного квартирно-експлуатаційного управління від 09.12.2005 303/18/2050, Розпорядження Департаменту фінансів від 09.12.2005 № 248/4/1837 та акту приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка від 14.02.2006 командир військової частини [NUMBER] передав, а начальник Київського КЕУ прийняв військове містечко № 41 в гарнізоні м. Київ. Рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2008 № 793/с «Щодо розподілу службового фонду будинку [NUMBER], військове містечко № [NUMBER] ( [ADDRESS] )» старшим будинку був призначений командир в/ч [NUMBER] . Підстава для заселення будівлі № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] визначена Рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.01.2008 № 793/с «Щодо розподілу службового фонду будинку [NUMBER], військове містечко № [NUMBER] ( [ADDRESS] )» та списком розподілу, наданим начальником Генерального штабу Збройних Сил України від 21.07.2008 №1717/300/1/С за погодженням Міністра оборони України, до якого, зокрема, був включений на той час старший сержант [PERSON] . Заселення [PERSON] в кімнату № [NUMBER] будівлі [ADDRESS] проводилося військовою частиною [NUMBER] , за якою на той час була закріплена зазначена будівля на праві оперативного управління. 15.02.2008 між військовою частиною [NUMBER] та військовослужбовцем [PERSON] (наймачем) на підставі розпорядження командира в/ч [NUMBER] був укладений договір № 32 найму службового житлового приміщення - кімнати [ADDRESS] . Згідно з довідкою командира військової частини [NUMBER] від 28.11.2022 за вих. № 609/4625 [PERSON] проживав у гуртожитку по [ADDRESS] у період з 2008 по 2018 року, коли даний гуртожиток був закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною [NUMBER] . У 2018 році гуртожиток був переданий Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. Таким чином, аналізуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] як військовослужбовець разом з членами сім`ї на законних підставах у 2008 році був вселений в спірне приміщення - кімнату № [NUMBER] будинку [ADDRESS] . Тим самим, держава в особі Міністерства оборони України та підпорядкованої йому військової частини на той час виконала свій позитивний обов`язок по забезпеченню відповідача як військовослужбовця та членів його сім`ї жилим приміщенням за відсутності постійного або службового жилого приміщення. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі Порядок 1081), визначається механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців, зокрема, осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України та членів їх сімей. Військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службового житлового приміщення у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - в сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян (п.2 Порядку 1081). Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання (п.3 Порядку 1081). Згідно з п.п.7-10 Порядку 1081 військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби, забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. До числа службового може бути включене тільки вільне житлове приміщення. Під службові житлові приміщення виділяються окремі квартири. Оперативний облік службових житлових приміщень ведеться у військовій частині та квартирно-експлуатаційному органі. Згідно з п. 19 Порядку 1081 військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення в разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно з даними Інвентаризаційної відомості казармено-житлового фонду по військовому містечку № [NUMBER] станом на 01.01.2022, за формою 402, Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданого Фондом державного майна України, будівля [NUMBER] (інвентарний номер № 1 по генеральному пану) в межах військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , в якій родина [PERSON] займає спірну кімнату № [NUMBER] , обліковується як « [INFO] », яка була збудована у 1936-1955 роках, переобладнана у 2008 році шляхом виділення окремих кімнат та використовується, з відшкодуванням фактично спожитих комунальних послуг, які надаються Київським квартирно-експлуатаційним управлінням, для тимчасового проживання військовослужбовців, які свого часу проходили службу у військовій частині [NUMBER] та на теперішній час проходять службу в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. Казарма перебуває у власності держави, уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України. Відповідно до п. 1.2 Розділу I Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 448 від 03.07.2013, житловий фонд становлять житлові будинки, гуртожитки, казарми поліпшеного планування (спеціально пристосовані казарми у розташуванні військової частини, які призначені для розміщення військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу служби за контрактом), готелі та інші будівлі, що включені до житлового фонду. Згідно зі ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. За приписами ст.ст, 5, 6 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Отже, будівля [ADDRESS] , є спеціально пристосованою казармою поліпшеного планування, яка складається з окремих кімнат та використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, з відшкодуванням фактично спожитих комунальних послуг, які надаються Київським квартирно-експлуатаційним управлінням, а отже за своїм призначенням відноситься до об`єктів житлового фонду, житлово-побутові умови в якій відповідають вимогам, які висуваються до гуртожитків. Починаючи з 31.08.2012 по 29.06.2022 [PERSON] проходив військову службу в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, при цьому родина [PERSON] продовжувала увесь час проживати у спірній кімнаті. Згідно з довідкою № 5982 від 29.05.2012 житлової комісії гарнізону м. Київ [PERSON] перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЖК гарнізону м. Київ з 08.02.2012. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 88 капітана [PERSON] з 30.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України. Згідно з Витягом з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » Збройних Сил України (по стройовій частині) від 02.10.2022 № 176 капітан [PERSON] , офіцер-психолог військової частини [NUMBER] , вважається таким, що залучений до воєнних (бойових) дій у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » в умовах збройної агресії російської федерації з метою виконання службових завдань і приступив до виконання службових обов`язків з 30.06.2022. Згідно з довідкою від 07.11.2022 № 1061 капітан [PERSON] під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] жиле приміщення (постійне, службове, штатно-посадове, гуртожиток) не отримував, постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Таким чином, спірна кімната у казармі поліпшеного планування протягом тривалого періоду часу є єдиним житлом родини [PERSON] . За умовами договору № 84 від 02.01.2019, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] з оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за користування кімнатою № [NUMBER] будівлі [NUMBER], останній зобов`язався звільнити вказане приміщення разом з усіма членами сім`ї в разі переведення по службі до іншої військової частини. Разом з тим, станом на час розгляду справи, відповідач [PERSON] перебуває на обліку громадян у ЖК гарнізону м. Київ, які потребують поліпшення житлових умов, останній продовжує проходити службу у лавах Збройних Сил України Міністерства оборони України, яке є уповноваженим органом управління державним майном - будівлею казарми поліпшеного планування, у якій розташована спірна кімната. Вислуга років [PERSON] складає понад 20 років. Відповідач не забезпечений житлом у військовій частині [NUMBER] , де з червня 2022 року продовжує нести військову службу в умовах воєнних (бойових) дій у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » в умовах збройної агресії російської федерації. Саме через вказані обставини суд вважає необгрунтованими посилання позивача на правові позиції, викладені в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2020 та постанові Київського апеляційного суду від 06.10.2021 у справі № 756/16220/18, які не є релевантними до обставин даної справи. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). При розгляді питання про припинення права користування житлом відповідачем суд має вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме: існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або які законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. У § 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), переглядаючи справу у порядку відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, дійшла висновку, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. У пункті 27 рішення ЄСПЛ «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (пункти 42, 43). Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Суд установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Оцінюючі пропорційність (співрозмірність) такого заходу як зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] звільнити кімнату № [NUMBER] будівлі [ADDRESS] та передати вказану кімнату позивачу у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд виходить, зокрема, з того, що спір, що виник між сторонами з приводу користування житловим приміщенням, існує між двома юридично нерівними суб`єктами - фізичними особами (родиною військовослужбовця) та державою в особі уповноважених органів, кожен з яких має свій інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Також судом враховано, що відповідач [PERSON] разом з сім`єю вселився до спірної кімнати на законних підставах, тривалий час, з 2008 року, користується цим житлом; разом з відповідачами у спірній кімнаті з народження проживають неповнолітні діти, які навчаються у м. Києві, мають налагоджений життєвій устрій та сталі соціальні зв`язки; відповідач [PERSON] продовжує нести військову службу в лавах Збройних Сил України Міністерства оборони України в умовах війни в районі ведення воєнних (бойових) дій, захищаючи цілісність та суверенітет держави Україна, постійного житла родина [PERSON] не має, службовим житлом за новим місцем несення служби [PERSON] не забезпечений, перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. За таких умов задоволення позову та зобов`язання відповідачів разом з неповнолітніми дітьми звільнити займане приміщення - кімнату № [NUMBER] будівлі [ADDRESS] , що фактично є виселенням, на переконання суду, буде порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не переслідує легітимну мету, як то - захист інтересів інших осіб, які проходять службу у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України; не є "необхідним у демократичному суспільстві", оскільки не відповідає "нагальній суспільній необхідності". З урахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає. Інші доводи сторін не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Outcome: dismissed