Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, яким просить: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із нею [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 23 серпня 2013 року вона, уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеської міського управління юстиції, актовий запис № 1031. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року по справі № 523/20044/20, шлюб розірвано. Після розлучення вони почали жити окремо. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачкою. Позивач не згодна із тим, щоб донька проживала із Відповідачем, тому як вона є ФОП та її робочий графік триває з 9-00 до 14-00, вона має час відводити дитину до школи, займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про доньку. Має стабільний самостійний не малий дохід, яким у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, в той час як відповідач мешкає у квартирі яка не є облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини її навчання, дитина постійно скаржиться на стан здоров`я коли приїжджає до відповідача. У Відповідача також живе домашня тварина (кіт) у квартирі, яка категорично заборонена для контакту з дитиною, тому як у неї алергія на домашніх тварин. Позивач проживає разом із дитиною у квартирі з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. З самого дитинства позивач постійно піклується про дитину, купую одежу, продукти харчування, проводить систематичне обстеження, лікування дитини, тому як у неї було діагностовано діагноз: бронхіальна астма, екзогенна, персистирующа легка, контрольована, а також алергічний риніт. Так, з метою врятування життя дитині потрібно систематично відвідувати лікарів, здавати повний комплекс аналізі на виявлення факторів небезпеки для здоров`я та життя дитини. На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу [PERSON] постійно вказує на своє бажання жити тільки разом з позивачкою, у зв`язку з тим, що дуже прив`язана до неї, окрім того є можливість культурного розвитку дитини. Відповідно, мати позивач має можливість забезпечити доньку належними умовам проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого Відповідач забезпечити не взмозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування Відповідача із донькою, та також готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Але до теперішнього часу вони з Відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року, у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження, у цивільній справі №523/11345/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: за клопотаннями позивача про відкладення розгляду справи; у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги; у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі, та наполягала на її задоволенні. Пояснила, що дитині буде з нею комфортніше, а з батьком вона не має дружніх відносин. Сама дитина виявляє бажання проживати з нею. Крім того, вона не забороняє бачитися дитині із батьком, але той довів її до нервового стану, на обіцянки прийти до неї не приходить, що ображає дитину. Також зазначила, що відповідач погрожував їй забрати дитину, тому вона вбачає спір між сторонами щодо місця проживання дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що між ним та позивачем не має спору, дитина проживає із позивачкою, ті обставини на які посилається позивач у позові та у судовому засіданні, не відповідають дійсності, він дуже любить свою дочку. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив участь свого представника до судового засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Листом від 03.03.2023 №01-05-3/63вх заступник голови Суворовської районної адміністрації Т.Тормоса просила розглянути справу за відсутності третьої особи, та прийняти рішення із урахуванням прав та інтересів дитини. Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, на виконання своїх повноважень, підготовлено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . У судовому засіданні судом була з`ясована думка малолітньої дитини [PERSON] . Заслуховування дитини здійснювалось у присутності представника Служби у справах дітей Одеської міської ради [PERSON]. Малолітня зазначила, що проживає разом із мамою [PERSON] та її чоловіком по імені [PERSON] , до якого вона відноситься як до батька. Із батьком [PERSON] вона не бажає проживати та спілкуватися, оскільки він про неї не піклується, та вона не вірить що він її любить та може змінитися. Коли вони проживали разом, він на неї кричав, висловлював образливі слова, а матері розбив губу в її присутності, за що жодного не попросив пробачення. Також, він часто ображав її, та за три роки її навчання жодного разу не познайомився з її вчителькою. Вона його боїться, не довіряє, та бажає жити з матір`ю. Судом здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Заслухавши доводи та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що 23 серпня 2013 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеської міського управління юстиції, актовий запис № 1031. Від шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 21 червня 2014 року складено відповідний актовий запис № 6090 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2021, справа № 523/20044/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 23 серпня 2013 року - розірвано. Відповідно до заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2022, справа № 523/23991/21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1800 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2021 до досягнення дитиною повноліття (віку 18 років), тобто до [INFO] включно. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої Першим Суворовським ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса), станом на 09.02.2023 заборгованість [PERSON] становить 16247,18 грн. Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 01.12.2022, головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 523/23991/21 від 05.10.2022, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, накладено арешт на невизначене, все рухоме та нерухоме майно, в межах стягнення боргу в сумі 18174,18 грн., що належить боржнику [PERSON] . Відповідно до довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 1292983-2023, дата формування 25.01.2023, місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Відповідно до довідки № С5-17332-ю/л від 07.02.2023 Департаменту надання адміністративних послуг ОМР, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 22.08.2015 по теперішній час. Відповідно до довідки від 08.11.2022, виданої начальником ДП «Житлово- експлуатаційної дільниці» Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморськтехмонтаж» Заховавко В.В., [PERSON] та її донька [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] з 03.11.2022. Відповідно до довідки від 23.08.2022 № 01-25, наданої Одеським закладом дошкільної освіти «Ясла-садок» № 266 Одеської міської ради, малолітня [PERSON] дійсно відвідувала Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-садок» № 266 Одеської міської ради з вересня 2016 року по серпень 2020 року. З адміністрацією закладу батько дитини [PERSON] жодного разу не спілкувався. Розрахунки на сплату за харчування дитини в закладі під особистий підпис отримували від мати, [PERSON] . Відповідно до характеристики учениці 3-Б класу Одеського ліцею № 40 ОМР [PERSON] , [INFO] , навчається ліцеї з першого класу. Вихованням дитини займається мати, [PERSON] , яка приділяє багато уваги навчанню та вихованню дитини. Мати постійно відвідує школу та бере активну участь в організації сприятливих умов для навчання доньки. Батько, [PERSON] , з 1 класу жодного разу не відвідав школу. Також мати, [PERSON] , звернулась до шкільного практичного психолога [PERSON] , з метою організації та проведення індивідуально корекційно-розвивальної роботи з її донькою. Відповідно до характеристики, наданої Міжнародною Школою ментальної арифметики «Соробан» від 16.12.2021, малолітня [PERSON] відвідує школу з червня 2021 по вівторках. Дівчина займається сумлінно, старанно. На заняття дитину приводить мама, [PERSON] . З тренером підтримує постійний зв`язок, в домашніх тренуваннях допомагає доньці виконати приклади. Відповідно до характеристики учениці «Ансамблю спортивного бального танцю «Престиж» КЗПО «Одеський БДЮТ «Тоніка», малолітня [PERSON] , здобуває позашкільну освіту з 04 жовтня 2022 року. На тренуваннях дівчина старанна, активна, уважна, відповідальна. До закладу на тренування дитину завжди приводить мати, [PERSON] , цікавиться успіхами [PERSON] на тренуванні. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем. Відповідно до медичної довідки серія 12ЯЯТ № 464754, від 02.06.2022 КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , психіатричних протипоказань до виконання роботи немає. Відповідно до сертифікату серія 12ЯЯС № 138242 від 02.09.2022 КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , наркологічних протипоказань до виконання роботи немає. Згідно висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.03.2023р, третя особа вважає доцільним визначити місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В даному висновку також зазначено, що Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 10.01.2023 здійснено вихід за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складено відповідний акт обстеження житлово-побутових умов. З`ясовано, що матір`ю створені належні умови для проживання та всебічного розвитку малолітньої доньки. Малолітня [PERSON] , [INFO] , розповіла та написала, що живе з мамою [PERSON] та батьком [PERSON] . Вони живуть дружно, разом роблять уроки, гарно проводять час, вона їх дуже любить та хоче жити з ними. З батьком [PERSON] вона не бачиться та не спілкується, через те, що він її ображав та вона плакала. Батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України, серія [NUMBER] , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 06.09.2002. Відповідно до довідки № С5-17294-ю/л від 07.02.2023 про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи, за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 22.08.2015, по теперішній час. За наявною в Службі у справах дітей ОМР інформацією, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Станом на 14.02.2023 [PERSON] до Служби у справах дітей не з`явився, документів не надав. Фахівцями із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР у Суворовському районі здійснений вихід для проведення оцінки потреб сім`ї/особи за місцем проживання матері, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , складено акт оцінки потреб сім`ї/особи. Проведення відповідної роботи з родиною [PERSON] не є можливим. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства". За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що між сторонами склалися складні відносини. Наразі, малолітня дитина [PERSON] не сприймає [PERSON] як батька, та відчуває він нього небезпеку, не довіряє, а з матір`ю має тісний контакт та взаємозв`язок, вони пов`язані спільним побутом. Дані обставини підтвердила сама малолітня [PERSON] , допитана в судовому засіданні у присутності представника Служби у справах дітей Одеської міської ради [PERSON]. Судом встановлено обставини, які характеризують як батька так і матір дитини. Так, [PERSON] належним чином виконує обов`язок щодо виховання дитини, зворотного суду не доведено. Доказів неналежного ставлення матері до виховання дитини суду не надано. Дослідженні в судовому засіданні докази вказують на те, що відносини з дитиною у матері будуються на доброзичливій основі, дитина має достатньо одягу, іграшок, завжди доглянута, має хороший розвиток, соціально-побутові навички відповідають віку, стан здоров`я дитини задовільний, фізичний і психічний розвиток відповідає віку. Суд також приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] буде відповідати найкращим інтересам дитини. Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме: добросовісне виконання матір`ю [PERSON] своїх батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, суд приходить до висновку про те, що проживання дитини з матір`ю якнайкраще відповідає інтересам дитини та забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки малолітня [PERSON] постійно проживає з матір`ю, з якою у неї встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язаність). Тому, якщо дитина потрапить в інше середовище, де буде змінено її щоденне та комфортне життя, вона отримає сильний стрес, що призведе до психологічної травми, яка може негативно вплинути на подальший всебічний розвиток та психоемоційний стан дитини. Також, судом не встановлено, що мати дитини своєю поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. При цьому варто зазначити, що у цій справі не вирішується питання про розлучення батька з донькою, оскільки він не обмежується у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. При цьому, до доводів відповідача [PERSON] щодо того, що між сторонами відсутній спір, оскільки малолітня дитина зараз проживає із матір`ю, суд відноситься критично. Суд зазначає, що на неодноразові запитання як суду, так і позивача [PERSON] , чи не заперечує він проти того, щоб малолітня не лише станом на теперішній час, а і у подальшому залишилась проживати із матір`ю, відповідач [PERSON] так конкретно і не відповів, ухиляючись від відповіді, і продовжуючи стверджувати про те, що дитина зараз проживає із матір`ю. З огляду на викладене, у судовому засіданні судом не встановлено, що спір між сторонами відсутній. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Outcome: approved