Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

12 травня 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~відшкодування спричиненої\~шкоди. (а.с.1-11) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2022 року вищевказану позовну заяву було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.105) В обґрунтування позовної заяви (з урахуванням уточненої позовної заяви) зазначено, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2021 року по справі № 225/1183/16-к (провадження № 1/263/11/2021) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст.166 ч.3 (в редакції 1960 року), 191 ч.5, 365 ч.3, 366 ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року у справі №\~0519/12689/2012 позов [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 400\~000 доларів США, що на день ухвалення рішення, відповідно до курсу НБУ, становить 10\~784\~840 грн. та судовий збір по справі в розмірі 2\~520 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року апеляційні скарги [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року в частині стягнення на користь [PERSON] майнової шкоди в розмірі 400\~000 доларів США залишено без змін, в частині відмови у стягненні 3% річних від простроченої суми рішення скасоване та стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 157\~216,44 доларів США та судовий збір в розмірі 20\~000 грн. Постановою Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове, яким позов [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про повернення грошової суми (вкладу) та 3% річних задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] грошові кошти внесені позивачем в розмірі 400\~000 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 195\~475,41 доларів США. Ухвалою Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року виправлено описки у постанові Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року, зокрема у резолютивній частині постанови зазначено замість «стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 195\~475,41 доларів США» - «стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 36\~003,69 доларів США». Вищевказаними судовими рішеннями встановлено обставини щодо фактичного спричинення майнової шкоди [PERSON] саме посадовими особами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 436\~003,69 доларів США та судові витрати по справі. (а.с.а.с.1-11, 117-127) З урахуванням того, що згідно ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року позовна заява була залишена без руху. (а.с.114) 04 липня 2022 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, надано уточнену позовну заяву. (а.с.117-127) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року на виконання вимог ст.187 ЦПК України було зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати відомості щодо відповідачки [PERSON] (а.с.128-129) У відповідь на ухвалу надійшов лист, в якому зазначено, що з такою ухвалою потрібно звертатися до Національної соціальної сервісної служби України. (а.с.133-134) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року на виконання вимог ст.187 ЦПК України було зобов`язано Національну соціальну сервісну службу України надати відомості щодо відповідачки [PERSON] (а.с.136-137) У відповідь на ухвалу надійшла відповідь, що відомості про [PERSON] відсутні у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. (а.с.141-142) Ухвалами судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 серпня 2022 року та 06 вересня 2022 року було витребувано інформацію від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України [PERSON] (а.с.а.с.144,\~151) У відповідь на ухвалу надійшла відповідь, що [PERSON] державний кордон України не перетинала. (а.с.163) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.161-162) В підготовче\~судове засідання\~08\~листопада 2022\~року сторони\~по справі\~не з`явились,\~повідомлялись про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи належним\~чином,\~від відповідачки\~ [PERSON] \~надійшла заява\~про відкладення\~розгляду справи,\~у зв`язку\~з чим\~розгляд справи\~було відкладено\~на 28\~листопада 2022\~року. (а.с.178) 11 листопада 2022 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності. (а.с.183-184) Підготовче судове засідання 28 листопада 2022 року не відбулося у зв`язку із відключенням електричної енергії. (а.с.188) 28 листопада 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. (а.с.189) В підготовче судове засідання 12 грудня 2022 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 16 січня 2023 року. (а.с.199) 16 січня 2023 року від представника позивача надійшла заява, в якій він просить відмовити відповідачці у застосуванні наслідків спливу позовної давності. (а.с.205-206) Підготовче судове засідання 16 січня 2023 року не відбулося у зв`язку із відключенням електричної енергії. (а.с.207) В підготовче судове засідання 03 лютого 2023 року з`явилась представник позивача,\~інші сторони\~по справі в підготовче судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Оскільки всі\~дії з\~підготовки справи\~до розгляду\~в судовому\~засіданні були\~виконані 03\~лютого 2023\~року ухвалою\~суду було\~закрито підготовче\~провадження у\~даній цивільній\~справі та\~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті на\~02\~березня\~2023 року. (а.с.а.с.213, 214) В судовому засіданні 02 березня 2023 року за участю представника позивача було ухвалено відкласти розгляд справи на 23 березня 2023 року для повторного виклику відповідачів. (а.с.221) В судовому засіданні 23 березня 2023 року за участю представника позивача було ухвалено відкласти розгляд справи на 19 квітня 2023 року для повторного виклику відповідачів. (а.с.227) В судовому засіданні 19 квітня 2023 року за участю представника позивача було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 10 травня 2023 року для підготовки до судових дебатів. (а.с.232) Судове засідання 10 травня 2023 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. (а.с.238) В судовому засіданні 30 травня 2023 року за участю представника позивача було завершено розгляд справи по суті та ухвалено рішення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів завдану шкоду. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу та електронну адресу судових повісток та СМС повісток. (а.с.а.с.165,\~167,\~179,\~180,\~194,\~195,\~201,\~203,\~209,\~210,\~218,\~219,\~223,\~224,\~229,\~230,\~234,\~235,\~239,\~240) Однак, суд вважає, що відповідач обізнана про наявність цивільної справи, оскільки нею було поданол заяву про застосування позовної давності. (а.с.183-184) Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України, а також шляхом направлення на її адресу судових повісток. (а.с.а.с.165,\~166,\~179,\~182,\~194,\~197,\~201,\~204,\~209,\~211,\~218,\~220,\~221,\~225,\~229,\~231,\~234,\~236,\~239,\~242) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідач не надала, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. При встановленні фактичних обставин справи суд виходить з приписів ч.6 ст.82 ЦПК України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Маріуполя Донецької\~області від\~22\~грудня 2021\~року по\~справі №\~225/1183/16-к\~було звільнено [PERSON] , [INFO] , вiд кримінальної вiдповiдальностi за обвинуваченням у вчиненнi злочинів, передбачених ст.ст.166 ч.3 (в редакції 1960 року), 191 ч.5, 365 ч.3, 366 ч.2 КК України у зв`язку з закiнченням строків давностi притягнення до кримінальної вiдповiдальностi, кримінальну справу в частині обвинувачення [PERSON] у вчиненнi злочинів, передбачених ст.ст.166 ч.3 (в редакції 1960 року), 191 ч.5, 365 ч.3, 366 ч.2 (в редакції 2001 року) КК України - закрито. (а.с.15-33) У вказаній вище постанові було встановлено, що [PERSON] , у відповідності до наказу Голови Правління Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далi - ЗАТ КБ «Приватбанк») про призначення на посаду №508 з 12 квітня 1995 року була призначена на посаду головного бухгалтера Маріупольського філіалу Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далi - МФ КБ «Приватбанк»), та являючись посадовою особою суб`єкта підприємницької діяльності була наділена адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими обов`язками. В обов`язки [PERSON] , як головного бухгалтера МФ КБ «Приватбанк», у відповідності до Правил ведення бухгалтерського обліку та звітності в установах банків СРСР № 7 вiд 30.09.1987, Положення «Про головних бухгалтерів», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 59 вiд 24.01.1980, Положенням про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України», затверджених постановою Правління Національного Банку України №566 вiд 30.12.1998, а також у відповідності з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вiд 16.07.1999, входило керівництво діяльністю обліково-операційного апарату (службою бухгалтерського обліку) МФ КБ «Приватбанк», забезпечення дотримання встановлених єдиних методологічних основ бухгалтерського обліку, керівництво у своїй роботі Положенням «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України», нормативними актами Національного банку України, іншими законодавчими та нормативними актами України, забезпечення повного обліку грошових коштів, що надходять; забезпечення та організація контролю за відображенням в бухгалтерському обліку всіх операцій, що здійснюються банком, а також наділена правом вимагати вiд структурних підрозділів банку забезпечення правильної організації бухгалтерського обліку та контролю, подачі необхідних документів з оформлення операцій, дотримання встановленого порядку прийняття, оприбуткування, збереження та витрати грошових коштів, а також була наділена правом вимагати вiд будь-якого підрозділу банку надання пояснень, а за необхідності i безпосередньо втручатися в його робочі процедури, якщо отриманні данні викликають сумнів. Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на привласнення, розтрату та заволодіння шляхом зловживання своїм службовим становищем, чужим майном в особливо великих розмірах, [PERSON] діючи спільно та узгоджено в складi організованої групи з директором МФ КБ «Приватбанк» Кудіновою Т М., (матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження та зупиненні до розшуку обвинуваченої) розробили план злочинних дій, визначив при цьому роль кожної з них, який був схвалений ними. Відповідно до раніше розробленого плану вчинення злочинних дій, [PERSON] будучи директором МФ КБ «Приватбанк», тобто посадовою особою суб`єкта підприємницької діяльності, в обов`язки якої входило укладання та підписання вiд імені ЗАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до Положення «Про Маріупольський філіал комерційного банку «Приватбанк» договорів (угод), користуючись своїм авторитетом, як керівника банківської установи України, зловживаючи посадовим становищем, та явно виходячи за межі наданих їй законом повноважень, не маючи наміру виконувати зобов`язання за договорами, а саме: отримані грошові кошти вносити до каси МФ КБ «Приватбанк» та оприбутковувати їх за бухгалтерським обліком, повинна була укладати депозитні договори з громадянами на умовах виплати завищених відсотків, відмінних вiд депозитної ставки, встановленої ЗАТ КБ «Приватбанк». При цьому [PERSON] , в обов`язки якої, у відповідності до Правил ведення бухгалтерського обліку та звітності установах банків СРСР №7 вiд 30.09.1987 та Положенням «Про головних бухгалтерів», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР №59 вiд 24.01.1980, входило забезпечення повного обліку грошових коштів, що надходять, а також своєчасне відображення в бухгалтерському обліку операцій, пов`язаних з їх рухом, за умовами досягнутої злочинної домовленості повинна була отримувати вiд клієнтів банка грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті, готівкою, у касі банку їх не обліковувати, по бухгалтерському обліку не проводити. Отримані вiд клієнтів по вказаним договорам грошові кошти [PERSON] повинна була передавати [PERSON] , після чого, дiючи спільно та узгоджено, вони повинні були, заволодівши вищевказаними грошовими коштами, розподілити їх між собою у відповідності до ролі кожної у скоєнні злочині та використовувати на власний розсуд. Діючи за раніш розробленим планом, реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на привласнення, розтрату та заволодіння шляхом зловживання службовим становищем чужим майном в особливо великих розмірах, з метою приховування та надання вигляду законності укладених з клієнтами МФ КБ «Приватбанк» договорів, [PERSON] діючи спільно та узгоджено у складі організованої групи з [PERSON] , умисно вчинила дії, що явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, тобто перевищив свої посадові повноваження, розробили та склали бланк договору «Про спеціальний терміновий вклад», що не відповідав типовим бланкам договорів, діючих в ЗАТ КБ « Приватбанк», розроблених відповідно Наказів по ЗАТ КБ «Приватбанк» № 719 вiд 22.09.1997 та №1278 вiд 30.11.2000. Так, зловживаючи своїм службовим становищем, 24.09.2001 [PERSON] , будучи головним бухгалтером МФ КБ «Приватбанк», дiючи узгоджено у складі організованої злочинної групи разом із директором МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , з вiдома [PERSON] , який був обізнаний про характер злочинних дiй, оскiльки з другої половини серпня 2001 був введений до складу злочинної групи [PERSON] , склали завiдомо пiдроблений документ договір «Про спецiальний термiновий вклад» № 791 на суму 200\~000 доларів США, який посвiдчував факт внесення [PERSON] вказаних грошових коштiв до каси банківської установи, якi в дiйсностi [PERSON] , та [PERSON] , до каси банківської установи не внесли, а з метою приховування своїх дiй, склали та видали доньці [PERSON] - [PERSON] завідомо пiдроблений документ - прибутково-касовий ордер № 14 вiд 24.09.20001 про внесення [PERSON] до каси МФ КБ «Приватбанк» грошових коштiв у сумі 400 000 доларiв США, з яких 200 000 доларiв США належали [PERSON] , а інші 200 000 доларiв США - [PERSON] , яка в той же день уклала договір «Про спецiальний термiновий вклад» на суму 200\~000 доларів США. Вказаний ордер, в якості контролера був підписаний [PERSON] , яка разом із [PERSON] виконали в ордері підписи замість касира та бухгалтера, підробивши вказані підписи. В прибутковий касовий ордер № 14 вiд 24.09.20001 [PERSON] та [PERSON] з метою приховування вчиненого ними привласнення, внесли неправдиві відомості про внесення [PERSON] 400\~000 доларів США в касу банка на відповідний рахунок банківської установи. В дiйсностi грошові кошти отриманні вiд [PERSON] , [PERSON] ,В та [PERSON] привласнили, пiсля чого передали їх [PERSON] , який став використовувати їх при здійсненні підприємницької дiяльності з метою отримання прибутку. В той же день, надали вказівку начальнику відділу обслуговування населення МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , яка не була обізнана про злочиннi наміри [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підготувати витравний ордер на виплату [PERSON] його вкладу у сумі 200\~000 грн., а також приходний касовий ордер на внесення цієї же суми на депозитний рахунок [PERSON] в МФ К6 «Приватбанк» переконавши [PERSON] в тому, що [PERSON] бажає перевести грошові кошти з поточного на депозитний рахунок. [PERSON] спiльно з бухгалтером управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] та касиром управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , якi також, як i [PERSON] не були обізнані про злочинний характер дiй [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підготували витратний касовий ордер № 1 вiд 24.09.2001 на видачу [PERSON] грошових коштiв у розмірі 200 000 грн., а також приходний касовий ордер № 6 вiд 24.09.2001 про внесення [PERSON] цієї же суми на свій депозитний рахунок, пiсля чого вказані касові ордера [PERSON] передала [PERSON] . Остання спільно з [PERSON] та з вiдома [PERSON] , підробили підписи [PERSON] у вказаних ордерах на повернули їх [PERSON] . Таким чином, грошові кошти в сумі 200\~000 грн, що належали [PERSON] за приходним касовим ордером № 6 вiд 24.09.2001 були зараховані на рахунок 000П681005/26301791103112, тобто на депозитний рахунок 2630 «Короткотривалі депозити фізичних ociб». 28.09.2001 за вказівкою [PERSON] та [PERSON] начальнику відділу обслуговування населення МФ КБ «Приватбанк» Драннікова Н.А., старший бухгалтер управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , касир управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , підготували видатковий касовий ордер №5 вiд 28.09.2001 на видачу [PERSON] грошових коштів в сумі 105\~000 грн. в якості виплати вкладу, а також видатковий касовий ордер №6 вiд 28.09.2001 на видачу [PERSON] грошових коштів в сумі 200\~000 грн. в якості виплати вкладу, пiсля чого вказані касові ордера, а також отриманi в касі у касира [PERSON] грошові кошти в сумі 305 000 грн. [PERSON] передала [PERSON] . Вищевказані грошові кошти в сумі 305\~000 грн, оприбутковані у касі банка та зараховані на депозитний рахунок банківської установи [PERSON] та [PERSON] незаконно вилучити з каси МФ КБ «Приватбанк» та дiючи повторно. Після заволодіння майном [PERSON] 24.09.2001 привласнили, пiсля чого передали їх для приховування [PERSON] . 24.09.2001 [PERSON] , будучі головним бухгалтером МФ КБ «Приватбанк», дiючи узгоджено у складі організованої злочинної групи разом із директором МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , з відома [PERSON] , який був обізнаний про характер злочинних дiй, оскiльки з другої половини серпня 2001 був введений до складу злочинної групи [PERSON] , склали завiдомо підроблений документ договір «Про спеціальний термiновий вклад» № 792 на суму 200\~000 доларів США, який посвідчував факт внесення [PERSON] вказаних грошових коштів до каси банківської установи, якi в дійсності [PERSON] , та [PERSON] , до каси банківської установи не внесли, а з метою приховування своїх дiй, склали та видали [PERSON] завiдомо підроблений документ прибутково-касовий ордер № 14 вiд 24.09.20001 про внесення її батьком [PERSON] до каси МФ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 400 000 доларiв США, з яких 200 000 доларiв США належали [PERSON] , а інші 200 000 доларiв США - [PERSON] . Вказаний ордер, в якості контролера був підписаний [PERSON] , яка разом із [PERSON] виконали в ордере підписи замість касира та бухгалтера, підробивши вказані підписи. В прибутковий касовий ордер № 14 вiд 24.09.20001 [PERSON] та [PERSON] з метою приховування вчиненого ними привласнення, внесли неправдиві відомості про внесення [PERSON] 400\~000 доларів США в касу банка на відповідний рахунок банківської установи. В дійсності грошові кошти отриманi вiд [PERSON] , [PERSON] ,В та [PERSON] привласнили, пiсля чого передали їх [PERSON] , якай став використовувати їх при здійсненні підприємницької дiяльності з метою отримання прибутку. В той же день, [PERSON] уклала із [PERSON] договір «про термiновий депозитний вклад» із використанням бланків договорів без позначки «Мультприз», ставка якого встановлюється за результатами розіграшу лотереї, якій проведено не було. Вищевказані грошові кошти в сумі 200\~000 грн. у відповідності до платіжного доручення № 1 вiд 20.09.2001 були перераховані на поточний рахунок фізичної особи для зарахування на особовий рахунок [PERSON] в МФ КБ «Приватбанк» з філіалу Першого Українського міжнародного банку в м. Маріуполі. Начальником відділу обслуговування населення МФ КБ «Приватбанк» Дранніковою Н.А., спільно з бухгалтером управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] та касиром управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , якi також, як i [PERSON] не були обізнані про злочинний характер дiй [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підготували витратний касовий ордер № 1 вiд 24.09.2001 на видачу [PERSON] грошових коштів у розмірі 200 000 грн., а також приходний касовий ордер № 7 вiд 24.09.2001 про внесення [PERSON] цієї же суми на свій депозитний рахунок, пiсля чого вказані касові ордера [PERSON] передала [PERSON] . Остання спільно з [PERSON] та з відома [PERSON] , підробили підписи [PERSON] у вказаних ордерах та повернули їх [PERSON] . Таким чином, грошо вікошти в сумі 200\~000 грн., що належали [PERSON] за приходним касовим ордером № 7 вiд 24.09.2001 були зараховані на рахунок 00011681006/26301791103112, тобто на депозитний рахунок 2630 «Короткотривалі депозити фізичних ociб». 28.09.2001 за вказівкою [PERSON] та [PERSON] начальнику відділу обслуговування населення МФ КБ «Приватбанк» Драннiкова Н.А., старший бухгалтер управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , касир управління індивідуального бізнесу МФ КБ «Приватбанк» [PERSON] , підготували видатковий касовий ордер № 7 вiд 28.09.2001 на видачу [PERSON] грошових коштів в сумі 200\~000 грн. в якості виплати вкладу, пiсля чого вказаний касовий ордер, а також отриманi в касі у касира [PERSON] грошові кошти в сумі 200 000 грн. [PERSON] передала [PERSON] . Вищевказані грошові кошти в сумі 200\~000 грн. оприбутковані у касі банка та зараховані на депозитний рахунок банківської установи [PERSON] та [PERSON] незаконно вилучили з каси МФ КБ «Приватбанк» та дiючи повторно, пiсля заволодіння майном [PERSON] 28.09.2001 привласнили, пiсля чого передали їх для приховування [PERSON] . Всього в період з квітня 1998 року по 12.11.2001 в результаті злочинних дiй [PERSON] діючи спільно та узгоджено з [PERSON] , а приблизно з другої половини 2001 року у складi організованої групи з [PERSON] шляхом не внесення до каси банківської установи грошових коштiв, якi належали потерпілим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 4 312 181 долар США, а також належних [PERSON] та [PERSON] незаконно вилучених з каси ЗАТ КБ «Приватбанк» 505\~000 грн., що разом більш ніш в 250 разів перевищує установлений законодавством України неоподаткований налогом мінімум доходів громадян, тобто інкриміновані дiї потягли тяжкі наслідки. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Маріуполя Донецької\~області від\~02\~серпня 2018\~року по\~справі №\~0519/12689/2012\~було задоволено частково позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 400000,00 доларів США, що на день ухвалення рішення, відповідно до курсу НБУ, становить 10 784 840, 00 грн., а також судові витрати по справі. (а.с.34-47) Постановою Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року апеляційні скарги [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року в частині стягнення на користь [PERSON] майнової шкоди в розмірі 400\~000 доларів США залишено без змін, в частині відмови у стягненні 3% річних від простроченої суми рішення скасоване та стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 157\~216,44 доларів США та судовий збір в розмірі 20\~000 грн. (а.с.48-66) Постановою Верховного Суду у склалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове, яким позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення грошової суми (вкладу) та трьох процентів річних задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти внесені позивачем в розмірі 400 000 (чотириста тисяч) доларів 00 центів США за договором про спеціальний строковий вклад 26 вересня 2001 року № 791, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 195 475 (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) доларів 41 цент США, а всього 595 475 (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) доларів 41 цент США. (а.с.67-87) Ухвалою Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року виправлено описки у постанові Верховного Суду у склалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року, зокрема у резолютивній частині постанови зазначено замість «стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 195\~475,41 доларів США» - «стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми в розмірі 36\~003,69 доларів США». У вказаній вище постанові Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року було встановлено, що «Як встановлено вказаною постановою Ленінського районного суду м. Донецька, [PERSON] після скоєння суспільно небезпечних дій захворіла на психічне захворювання, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 93 КК України, до неї застосовано примусові заходи медичного характеру. Вказану постанову прийнято відповідно до ст. 420 КПК України в редакції 1960 року, згідно з якою при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, як і при ухваленні вироку, вирішуються питання чи мало місце суспільно небезпечне діяння, з приводу якого порушена кримінальна справа, чи вчинено це діяння особою, щодо якої розглядається справа. Ухвалення вироків щодо даної категорії обвинувачених законом не передбачено. Статтею 441 ЦК УРСР встановлено, що організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: а) перебування заподіювача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»); б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені судом обставини свідчать про наявність фактів заподіяння [PERSON] майнової шкоди з вини працівників банку [PERSON] та [PERSON] під час виконання ними своїх трудових /службових/ обов`язків, що є підставою позову, які в цілому зумовлюють певні правові наслідки: виникнення правовідносин, пов`язаних з деліктними зобов`язаннями між АТ КБ «Приватбанк» та позивачем [PERSON] щодо предмету позову - обов`язку відповідача відшкодувати [PERSON] шкоду у розмірі 400000 доларів США, оскільки за обставинами фактичного неукладення договору з вини [PERSON] та [PERSON] , внаслідок вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених КК України, матеріальну шкоду було заподіяно саме [PERSON] на зазначені грошові кошти. Заперечення представників АТ КБ «ПриватБанк» про те, що банк не повинен нести відповідальність за дії [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони діяли з перевищенням своїх повноважень у в своїх власних інтересах, є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, і це не спростовано представниками відповідача, [PERSON] та [PERSON] перебували в трудових відносинах з банком, діяли від імені банку, в приміщенні банку та в робочий час. Крім того, договір був укладений від імені банку і грошові кошти були передані позивачем посадовій особі банку, а та обставина, що [PERSON] не оформила внесення коштів в касу банку на депозитний рахунок вкладника, як і те, що у позивача відсутній фінансовий документ про передачу грошових коштів в день укладення договору, не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за дії його працівників, оскільки факт вчинення службовими особами відповідача суспільно - небезпечного діяння за попереднім зговором групою осіб встановлено постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 07.06.2006 року у кримінальній справі, яка є належним письмовим доказом і на їх спростування жодних доказів не надано. Та обставина, що стосовно [PERSON] , щодо якої оголошено розшук, кримінальна справа не розглянута та обвинувальний вирок не винесено, не спростовує правильність висновків суду, оскільки стосовно [PERSON] службові злочини вчинені [PERSON] за попереднім зговором з [PERSON] і обставини цих злочинів встановлені вказаною вище постановою суду у кримінальній справі, яка фактично має юридичну силу обвинувального вироку, бо примусові заходи медичного характеру відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства застосовуються лише при доведеності факту вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, тобто злочину.» Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також слід зазначити, що 11 листопада 2022 року відповідачем [PERSON] до суду була подана заява про застосування строків позовної давності. (а.с.183-184) Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Підставою для звернення з позовом у цій справі є постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2021 року, якою встановлено обставини вчинення злочину [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , тому саме з цього моменту починається відлік позовної давності для позивача, а отже встановлений ст.257 ЦК України строк на момент подання позовної заяви до суду (12 травня 2022 року) не сплив, тому слід відмовити відповідачу [PERSON] у задоволенні її заяви. Враховуючи, що вказаними вище рішеннями було встановлено, що діями працівників АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] та [PERSON] , під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, була завдана шкода [PERSON] \~в розмірі\~436\~003,69\~долари США,\~а також\~беручи до\~уваги,\~що рішенням\~суду з\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» на\~користь [PERSON] \~стягнуто грошові\~кошти в\~розмірі 436\~003,69\~долари США,\~щодо яких\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було вчинено\~протиправні дії, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України суд виходить з того, що відповідно до п.6 та п.17 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, слід стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 191\~328,66 грн., тобто по 95\~664,33 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved