Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

05 січня 2023 року перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури Олександр Базан в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідачка), в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3559га, кадастровий номер 6820355000:07:006:0064, та 1/2 частину земельної ділянки площею 2,2328га, кадастровий номер 6820355000:08:002:0079, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області (колишньої Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області), а також стягнути з відповідачки на користь Хмельницької обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору за пред`явлення позову у сумі 4962,00 грн. та за заяву про його забезпечення в сумі 1240,50 грн. В обґрунтування позову вказано, що громадянка російської федерації [PERSON] в порядку спадкування набула право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3559га, кадастровий номер 6820355000:07:006:0064, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,2328га, кадастровий номер 6820355000:08:002:0079, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області (колишньої Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області). 28.04.2017 року право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В порушення вимог ч.ч.1,3 ст. 145 Земельного кодексу України (далі ЗК України) [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 28.04.2017 року по даний час) не виконала обов`язок по їх відчуженню , тому на підставі ч. 5 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, п. 10 ч. 1 ст. 346, ст. 356 ЦК України прокурор просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вказані земельні ділянки з метою подальшого розпорядження нею. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім того, воєнні дії, які ведуться на території України, вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у державі, зокрема, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була безумовно повернута у власність держави. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. В поданій до суду заяві прокурор Патрика А.О. позов підтримала та просила вимоги Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави задовольнити з наведених у заяві підстав. Не заперечила відносно розгляду справи в заочному порядку. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, у судове засідання не з`явився, направивши суду письмові пояснення, в яких позов заявлений прокурором підтримав та поросив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи повідомленою про розгляд справи на 01.02.2023 року, 27.02.2023 року, 27.03.2023 року, 26.04.2023 року та на 24 травня 2023 року належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, через офіційний веб-сайт судової влади України Білогірського районного суду Хмельницької області, в судове засідання не з`явилася, причину неприбуття не повідомила, не заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позовну заяву не надала. Тому, суд, за згодою прокурора, проводить заочний розгляд справи за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України, оскільки відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилася, причину неприбуття не повідомила, не заявила про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позовну заяву не надала і прокурор/представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у відповідності до положень ст.145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на звернення прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення у тому числі в судовому порядку, в листі від 20.12.2022 року №10-22-0.4-2903/2-22 повідомили прокуратуру про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 05.01.2023 року (день надходження даного позову до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин. Судом встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] в порядку спадкування після смерті чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , набула право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,3559 га., кадастровий номер 6820355000:07:006:0064, розташовану на території Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (на даний час - Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області), із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЗ №105220, виданого на підставі розпорядження Білогірської райдержадміністрації Хмельницької області №39/2009-р від 09.02.2009 року, зареєстрованого 05 березня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010974800085, який помер [INFO] , спадкоємцем якого був син, [PERSON] , який прийняв 1/2 частку спадщини, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджуються даними копії даного держакту та даними Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 квітня 2017 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу в Хмельницькій області Рогожиною Ю.М., реєстровий №463. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] 28.04.2017 року зареєструвала право власності (приватна, спільна часткова) на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 6820355000:07:006:0064, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 20209538 від 28.04.2017 року, індексний номер рішення приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу в Хмельницькій області Рогожиної Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) 35003529 від 28.04.2017 року). Крім того, громадянка російської федерації [PERSON] в порядку спадкування після смерті чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , набула право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 2,2328 га., кадастровий номер 6820355000:08:002:0079, розташовану на території Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (на даний час - Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області), із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЗ №105219, виданого на підставі розпорядження Білогірської райдержадміністрації Хмельницької області №39/2009-р від 09.02.2009 року, зареєстрованого 05 березня 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010974800084, який помер [INFO] , спадкоємцем якого був син, [PERSON] , який прийняв 1/2 частку спадщини, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджуються даними копії даного держакту та даними Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 квітня 2017 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу в Хмельницькій області Рогожиною Ю.М., реєстровий №461. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] 28.04.2017 року зареєструвала право власності (приватна, спільна часткова) на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 6820355000:08:002:0079, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 20208975 від 28.04.2017 року, індексний номер рішення приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу в Хмельницькій області Рогожиної Ю.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) 35002995 від 28.04.2017 року). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1,2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тому, оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст.374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст.22,81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до п.«д» ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Згідно в ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Відтак, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст.319, 321, 374, 378 ЦК України, ст.22, 81, 143, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що хоча [PERSON] набувши в порядку спадкування у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як іноземець, протягом року з часу державної реєстрації права на землі повинна була їх відчуджити, однак цей свій обов`язок не виконала. Натомість, норма п.15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст.81 ЗК України є імперативними. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Таким чином, судом встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] у квітні 2017 року набула в порядку спадкування право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,3559га, кадастровий номер 6820355000:07:006:0064, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,2328га, кадастровий номер 6820355000:08:002:0079, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області (колишньої Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області) та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужила земельні ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки підлягають конфіскації за рішенням суду. Обраний Шепетівською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянки російської федерації [PERSON] на 1/2 частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6820355000:07:006:0064, та на 1/2 частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6820355000:08:002:0079, шляхом їх конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Оскільки при подачі даного позову Шепетівської окружної прокуратури було сплачено судовий збір за пред`явлення позову у сумі 4962,00 грн. та за заяву про його забезпечення в сумі 1240,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№2801,2802 від 27 грудня 2022 року, відповідно, а позов прокурора було задоволено у повному обсязі, тому з відповідачки на користь прокуратури, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню вказані судові витрати. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Білогірського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2023 року по даній справі № 669/36/23, провадження № 2-з/669/3/23, суд вказує наступне. Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Приймаючи до уваги, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту ? часток земельних ділянок та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно належних їй часток земельних ділянок, а тому такі заходи забезпечення позову продовжують діяти у відповідності до положень ст.158 ЦПК України.

Outcome: approved