Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

в січні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом в якому просить: стягнути на її користь з ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» (далі- відповідач-1) 15 126 грн. страхового відшкодування, 2 362,40 грн. пені, 141,73 грн. 3% річних та 783,32 грн. інфляційних втрат; з Комунального підприємства КМДА «Київкомунсервіс» (далі- відповідач-2) стягнути на свою користь 1 000 грн. франшизи, 20 946,26 грн. втрати товарної вартості транспортного засобу, 3 920 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 80,79 грн. 3 % річних та 30 000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.2022 року у м. Києві по вул. Шолуденка, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «DAF» CF 75.250, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] , який належить позивачу. Автомобіль «DAF» CF 75.250, державний номер [NUMBER] , належить відповідачу-2, а водій [PERSON] , відповідно до подорожнього листа КП КМДА «Київкомунсервіс» №5492479 від 07.06.2022, виконував свої трудові обов`язки. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.07.2022 водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди. На місці ДТП [PERSON] було пред`явлено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Інтер Поліс» №АР/2039914 від 14.07.2021 року з лімітом відповідальності 130 000 грн. (франшиза 1 000 грн) та договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №010-2201-003810 від 14.07.2021 року з лімітом відповідальності 250 000 грн. (франшиза 0 грн.), укладений між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та КП КМДА «Київкомунсервіс». 07.06.2022 року та 08.06.2022 позивачем були подані до ПрАТ «СК «Інтер Поліс» та відповідача-1 всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Як зазначила у позові позивач, 17.06.2022 запрошеними страховими компаніями незалежними експертами було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено акти огляду транспортного засобу з переліком пошкоджень. Оскільки ПрАТ «СК «Інтер Поліс» намагалося знизити суму страхового відшкодування, а відповідач-1 взагалі не надавав інформації щодо розміру оціненої експертом шкоди, нею було замовлено незалежну експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу у суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] , на яку представників КП КМДА «Київкомунсервіс», страхових компаній та особисто [PERSON] було запрошено листами від 28.06.2022 року. Згідно звіту про оцінку №99/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 13.07.2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, становить 187 647,97 грн., з яких вартість ремонту легкового автомобіля Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] після ушкодження в ДТП складає 166 700, 71 грн., втрата товарної вартості - 20 947,26 грн. Вартість проведення даного експертного дослідження склала 3 920 грн. Також у позові позивач зазначила, що ПрАТ «СК «Інтер Поліс» 05.07.2022 року здійснило їй виплату страхового відшкодування в розмірі 129 000 грн. (встановлений полісом ліміт відповідальності - 130 000 грн, франшиза - 1 000 грн.) Ремонт транспортного засобу Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] , було проведено на офіційному сервісному центрі «Mazda» -ДП «Авто Інтернешнл». Вартість проведеного ремонту становить 139 826 грн. з ПДВ. Під час ремонту автомобіля та фарбування передніх лівих дверей були понесені витрати на послуги зі встановлення захисної плівки вартістю 5 300 з ПДВ. 29.07.2022 року позивачем на адресу відповідача-1 були направлені ряд документів, які підтверджували, що невідшкодованою залишилась вартість проведених ремонтних робіт її автомобіля на суму 16 126 грн. (139 826 грн. + 5300 грн. -129 000 грн.). Однак, страхова компанія листом-повідомленням від 23.09.2022 року відмовила їй у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що відповідачем-2, як страхувальником, не були виконані умови п. 2.2.8 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів у частині обов`язку повідомити страховика про настання випадку, що може бути визнаний страховим, в строк, передбачений цим договором. Отримавши таку відмову, позивач направила претензію відповідачу-2 про відшкодування суми страхового відшкодування, яка залишилася без відповіді. У зв`язку з невиплатою відповідачами страхового відшкодування у строки, визначені законодавством, а саме до 06.09.2022 року, позивач зазначила, що відповідачі мають виплатити їй, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, пеню, 3% річних, інфляційні втрати від суми боргу, які нараховані за період з 07.09.2022 року по 29.12.2022 року. Також позивач зазначила, що, враховуючи ступінь вини відповідача-2, який запевняв її, що бажає вирішити питання щодо відшкодування шкоди за ДТП мирним шляхом, однак, у кінцевому результаті відмовився від свого бажання про проведення таких виплат, тобто, нею було витрачено багато часу на врегулювання спору в досудовому порядку, а тому, вважає, що з боку відповідача їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 30 000 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальний строк для подачі заяв по суті справи. 15.02.2023 року на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що у порушення умов страхування страхувальник (відповідач-2) у зв`язку з настанням страхового випадку не повідомив негайно (протягом тридцяти хвилин) страховика про страховий випадок з місця події та не надав страховику протягом трьох днів заяви про страховий випадок та необхідних документів. Невиконання зазначених умов, відповідно до п.п. 7.1.5, 7.1.7 умов страхування, є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування. 27.02.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої вказано, серед іншого, що виходячи з положень ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. 06.03.2023 року на адресу суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач-1 зазначив, зоеркма, що позивачем у відповіді на відзив не наводиться законних доводів щодо неприпустимості відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із неповідомленням страхувальника про настання страхового випадку, невиконанням інших, передбаченим договором страхування, обов`язків. 09.03.2023 року в судовому засіданні судом залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача-2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення 20 946,26 грн. за втрату товарної вартості транспортного засобу, проти іншої частини позовних вимог заперечував. Відповідач-1 та третя особа в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися в установлений законом порядок. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07.06.2022 року водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «DAF» CF 75.250, державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Шолуденка біля будинку №2 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги пп. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.97.2022 року у справі №761/11854/22 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. Транспортний засіб «DAF» CF 75.250, державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] на підставі дорожнього листа №5492479 від 07.06.2022 року, належить на праві власності відповідачу - Комунальному підприємству КМДА «Київкомунсервіс», а транспортний засіб Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача КП КМДА «Київкомунсервіс» була застрахована у ПрАТ «Інтер Поліс» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2039914 від 14.07.2021 року з лімітом відповідальності 130 000 грн. (франшиза -1 000 грн). Крім того, між відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» та КП КМДА «Київкомунсервіс» 14.07.2021 року укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №010-2201-003810 (нумерація договору згідно даних страхової компанії №61003-2201-9003810) з лімітом відповідальності 250 000 грн. (а.с.23, 113). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 даного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 07.06.2022 року та 08.06.2022 року позивач подала до ПрАТ «СК «Інтер Поліс» та до відповідача-1 заяви про настання страхового випадку. За фактом поданих заяв ПрАТ «СК «Інтер Поліс» зареєструвало страхову справу №6044, а відповідач-1 - страхову справу№62313. Як зазначила у позові позивач, оскільки ПрАТ «СК «Інтер Поліс» намагалось знизити суму страхового відшкодування, а відповідач-1 взагалі не надавав інформації щодо розміру оціненої шкоди, нею було замовлено незалежну експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до Звіту про оцінку №99/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеного 13.07.2022 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість ремонту легкового автомобіля Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] , після ушкодження в ДТП складає 166 700,71 грн., в тому числі ПДВ - 21 861,16 грн.; втрата товарної вартості складає - 20 947,26 грн.; матеріальний збиток, завданий власнику даного транспортного засобу складає- 187 647,97 грн. За проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу позивач сплатила 3 920 грн. З приводу проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу позивачем були запрошені представники страхових компаній, представник КП КМДА «Київкомунсервіс» та [PERSON] . Згідно страхового акту №0516/6044/59/22 від 04.07.2022 року ПрАТ «СК «Інтер Поліс» 05.07.2022 року здійснило виплату позивачу страхового відшкодування у сумі 129 000 грн., що підтверджується роздруківкою із банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування на рахунок позивача суми страхового відшкодування та випискою з карткового рахунку позивача (а.с. 68-69). Судом встановлено, що надалі позивачем було проведено на офіційному сервісному центрі «Mazda» - ДП «Авто Інтернешнл» ремонт пошкодженого автомобіля Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] . Вартість проведеного ремонту становить 139 826 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом виконаних робіт №1281100_ВН_257496 від 23.07.2022 року та чеком «УкрСиббанк» від 23.07.2022 року про оплату на суму 139 826 грн. з ПДВ. Крім того, під час ремонту автомобіля та фарбування передніх лівих дверей були понесені витрати на послуги зі встановлення захисної плівки вартістю 5 300 з ПДВ, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 10.08.2022 року про оплату рахунку ТОВ «Стек Україна» №221 від 10.08.2022 року. Після проведення ремонтних робіт позивач 29.07.2022 та 11.08.2022 направляла на адресу відповідача-1 зокрема, Звіт про оцінку №99/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеного 13.07.2022 року та документи, які підтверджують виплату ПрАТ «СК «Інтер Поліс» страхового відшкодування в розмірі 129 000 грн., а також документи щодо проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу. Тобто, вказані документи підтверджували, що невідшкодованою залишилась вартість проведених ремонтних робіт автомобіля Mazda CX -5, державний номер [NUMBER] , у сумі 16 126 грн. (139 826 грн. +5 300 грн. - 129 000 грн.). Листом від 23.09.2022 року відповідач-1 повідомив сторону позивача про прийняте у страховій справі №62313 рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що відповідачем-2, як страхувальником, не були виконані умови п. 2.2.8 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів у частині обов`язку повідомити страховика про настання випадку, що може бути визнаний страховим, в строк передбачений цим договором. Позивач, отримавши відмову у виплаті страхового відшкодування, 02.11.2022 року звернулась до відповідача-2 з вимогою про відшкодування суми страхового відшкодування, втрати товарної вартості транспортного засобу, франшизи, яка залишилася без відповіді та задоволення. В свою чергу, вимогами п.2.2.8 умов страхування (а.с.115) визначено, що страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання випадку, що може бути визнаний страховим, в строк, передбачений цим договором, та діяти відповідно до розділу 3частини ІІ цього договору. Відповідно до п.п. 3.1.4, 3.1.7, 3.1.10 умов страхування, у разі настання випадку, що може бути визнаний страховим, страхувальник (водій забезпеченого транспортного засобу) зобов`язаний: негайно (протягом тридцяти хвилин) безпосередньо з місця події повідомити страховика за телефоном 0-800-501-513 про її настання, отримати та виконати рекомендації відносно подальших дій. Якщо страхувальник ( водій забезпеченого транспортного засобу) не зміг повідомити страховика про настання випадку, що може бути визнаний страховим безпосередньо з місця події з об`єктивних причин (відсутність зв`язку у місці події, за станом здоров`я тощо), він повинен надати докази відсутності такої можливості та повідомити страховика відразу, як тільки стане це можливим, але не пізніше 24 годин з моменту її настання; протягом 3 робочих днів з дати настання випадку, що може бути визнаний страховим, надати страховику письмову заяву (повідомлення)за встановленою страховиком формою та інші документи відповідно до умов цього Договору. У випадку неможливості виконання даного пункту в передбачений договором строк з об`єктивних причин - надати докази відсутності такої можливості та надати заяву та інші документи страховику відразу, як тільки стане можливим; повідомити страховику всю інформацію та надати необхідні документи для встановлення причин, обставин і наслідків випадку, що може бути визнаний страховим. Пунктом 7.1 умов страхування передбачено, що підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником (водієм забезпеченого транспортного засобу) про настання страхового випадку без поважних на це причин. В судовому засіданні позивач зазначила, що відмова у виплаті страхового відшкодування з підстав, що страхувальник не повідомив страховика про настання страхового випадку, суперечить нормам законодавства, що регулюють відносин страхування, окрім того, вона не є стороною, укладеного між відповідачами договору страхування, а отже на момент ДТП вона не була обізнана з його умовами. У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною16 ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, ч.2 ст. 8, ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. Статтею 991 ЦК України передбачено підстави для відмови страховиком у здійсненні страхової виплати, а саме у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Аналогічні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені ст. 26 Закону України «Про страхування». З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17.05.2022 року (справа № 569/6553/20). Оскільки пошкодження транспортного засобу позивача є наслідком настання страхового випадку, а саме ДТП, яка трапилася 07.06.2022 року, про що позивачем було у встановленому порядку повідомлено страховика (відповідача-1), що не заперечується відповідачем, суд вважає, що у даній справі наявні обставини з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу. При цьому, судом враховано, що позивач, яка не є стороною договору страхування, а отже, на момент ДТП не була обізнана з його умовами, в тому числі в частині щодо строку повідомлення страхувальником про подію, яка є страховим випадком, сприяла збору необхідної інформації для забезпечення виплати страхового відшкодування. Враховуючи, що відповідач-1 безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 15 126 грн., задовольняючи заявлені вимоги в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача-1 відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 2 362,40 грн. пені, а також на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 141,73 грн. 3% річних та 783,32 грн. інфляційних втрат, то суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині з наступних підстав. Так, вимоги щодо стягнення з відповідача -1 на користь позивача 2 362,40 грн. пені, позивач обґрунтовувала положеннями п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак вказаний Закон не регулює правовідносини, які виникають з договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 141,73 грн. 3% річних та 783,32 грн. інфляційних втрат, то суд вважає, що такі вимоги є передчасними, оскільки обов`язок сплати позивачу суми страхового відшкодування виникає, в даному випадку, вже після набрання рішенням законної сили в частині стягнення основної суми страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Як вже зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність відповідача-2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Інтер Плюс» за полісом №АР/2039914 від 14.07.2021 року. Судом встановлено той факт, що третя особа [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем КП КМДА «Київкомунсервіс», а також користувався транспортним засобом марки «DAF» CF 75.250, державний номер [NUMBER] , який належить на підставі права власності цій юридичній особі. Оскільки згідно Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, яка, виходячи із змісту наведених вище положень законодавства, відноситься до реальних збитків, а тому з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню втрата товарної вартості в розмірі 20 947,26 грн., розмір якої встановлено відповідно до Звіту про оцінку №99/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеного 13.07.2022 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . В цій частині відповідач-2 позовні вимоги визнав і таке визнання прийнято судом, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. В п. 36.6 ст. 36 вказаного Закону зазначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. У відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/2039914 від 14.07.2021 року розмір фрашизи складає 1000грн., яка підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача, а тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Щодо стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 141,73 грн. 3% річних та 783,32 грн. інфляційних втрат, то суд вважає, що такі вимоги є передчасними, оскільки обов`язок сплати позивачу суми франшизи та втрати товарної вартості виникає, в даному випадку, вже після набрання рішенням законної сили в цій частині, а тому в їх задоволенні суд відмовляє. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 9 постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивачу спричинено моральні страждання, які полягали у порушенні її звичайного укладу життя, втрати нормальних життєвих зв`язків, позбавлення її можливості користуватися автомобілем. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач тривалий час вживала заходів для відновлення своїх прав і приклала значні зусилля для їх відновлення. Враховуючи засади розумності і справедливості, суд вважає, що розмір визначений позивачем у грошовому виразі моральної шкоди в сумі 30 000 грн. є завищеним та підлягає зменшенню, а тому з відповідача-2 на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди суму 5 000 грн., задовольнивши частково позовні вимоги в цій частині. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. За подачу даного позову позивач сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Крім того, однією із позовних вимог позивачем зазначенно стягнення з відповідача-2 витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 920 грн. Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на проведення автотоварознавчого дослідження відносяться до судових витрат, а не являється предметом позову, а тому загальна сума судових витрат, понесених позивачем в даному випадку складає 4993,60 грн. (1073,60 грн. +3 920 грн.). За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1412,68 грн., розмір якого є пропорційним (задоволено 56,58 % від заявленої суми позовних вимог) до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial