Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради звернулося в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , просить стягнути солідарно з відповідачів на свою на користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 32725 грн. 30 коп. Позов мотивований тим, що відповідачі є власниками квартири по [ADDRESS] , користуються послугами теплопостачання та гарячої води, однак, за вказані послуги допустили заборгованість у вказаній сумі. Відповідач [PERSON] у своїх заявах по суті просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Звертає увагу, що фактично послугами користується її донька [PERSON] із своїм чоловіком та двома дітьми, які фактично проживають в квартирі. Зазначає, що в неї невелика пенсія. Зауважує, що відповідач безпідставно нараховував їй плату за послуги, оскільки вона не проживає в квартирі, та договору про надання послуг не укладала. Стверджує, що щодо частини боргу сплинув строк позовної давності, який просить застосувати. Крім того, нею оплачено частину боргу в розмірі 1685 грн. Відповідач [PERSON] у своїх заявах по суті заперечила проти позову. Зазначає, що позивач хоче стягнути з неї кошти за послуги, які їй не надавалися і не могли бути надані, будь які договори не укладалися. Стверджує, що більше 14 років не проживає по [ADDRESS] та не зареєстрована у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому визнала позовні вимоги. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилам спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 20 жовтня 2022 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняка В.М. від 06 квітня 2023 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2023 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року із занесенням до протоколу судового засідання прийнято нову редакцію позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник заперечили проти позову з підстав викладених у заявах по суті. Зазначили, що [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі та не користується послугами. Крім того, неодноразово зверталася до позивача про припинення надання послуг з теплопостачання. Звертає увагу суду, що в квартирі живе, хоча фактично не зареєстрований, чоловік доньки [PERSON] та двоє їх дітей. Крім того, просить застосувати строк позовної давності щодо частини вимог, а також врахувати сплату нею 1685 грн. Відповідачка [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник заперечили проти позову з підстав, викладених у заявах по суті. Крім того, представник звертає увагу про сплив строку позовної давності щодо частини вимог, яку просить застосувати. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради є постачальником теплової енергії до квартири [ADDRESS] , яка згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 серпня 2003 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, належить за правом спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки Ф-3 від 23 березня 2021 року №719, виданої ПП «Наш дім» за адресою: [ADDRESS] житлове приміщення, приватизоване, складається з двох кімнат, власником особового рахунку є [PERSON] , крім неї зареєстровані [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). Згідно з актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2018 р./2019 р., 2019 р./2020 р., 2020 р./2021 р., проведено запуск системи опалення, в тому числі за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із виписки з особового рахунку (о/р [NUMBER] ) про заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води наданої КП «ТМТКЕ» від 23.02.2022, не у повному обсязі проведено оплату за спожиту теплову енергію, внаслідок чого станом на 01.06.2022 утворилася заборгованість у розмірі 32725 грн. 30 коп. З письмового повідомлення, надісланого на адресу відповідачів від 24 травня 2021 року за №1448/17/84 вбачається, що Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради повідомило [PERSON] відповідача про наявність станом на 01.06.2022 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити зазначену заборгованість впродовж 15 днів. Згідно актами обстеження житлових умов про фактичне проживання від 06.09.2021 та 04.10.2021 складених комісією ПП «Наш дім», у квартирі [ADDRESS] не зареєстрований, але фактично проживає чоловік дочки [PERSON] . [PERSON] в 2018, 2019, 2021 роках зверталася до відповідачами із заявами про відключення послуг теплопостачання та гарячої води. Також, [PERSON] , надано квитанції від 27.10.2022, згідно якої вона оплатила за послуги теплопостачання 1685 грн, та 19.08.2020 комунальні послуги, в тому числі за теплопостачання - 45,75 грн (а.с.75). [PERSON] зареєстрована та проживає в селі Острів, Тернопільського району Тернопільської області з 03.06.2011, що видно із довідки Великоберезовицької селищної ради від 17.01.2023 №25. Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з пунктом 6, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (частина друга статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до вимог частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частини першої та третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої та третьої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити вартість послуг з централізованого опалення, якщо він фактично отримував таку послугу. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі за № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (частина перша статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, № 1171 від 31.03.2015 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Також, рішенням Тернопільської міської ради № 827 від 05.11.2018 встановлені КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними відповідно до статей 370, 372 ЦК. Відповідно до частини другої та третьої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України). Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України). Судом встановлено, що позивач надавав послуги з теплопостачання та гарячої води у квартирі, яка належить на праві спільної власності відповідачам. Зобов`язання по оплаті вказаних послуг не є неподільними. Закон, який передбачає солідарне стягнення комунальних послуг відсутній. Частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, вказана норма не передбачає солідарного обов`язку зі сплати комунальних послуг для співвласників, які не проживають у квартирі. За відсутності закону, який передбачає солідарне стягнення послуг теплопостачання із співвласників квартири та договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги та не визначення уповноваженого власника квартири, суд доходить висновку, що співвласники повинні нести витрати з теплопостачання пропорційно їх частки у праві власності, тобто по 1/3. Викладене підтверджується правовими позиціями, які містяться в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/1792/16-ц та від 15 травня 2019 року у справі № 712/8440/17. Тому, позов в частині солідарного стягнення не підлягає до задоволення. Як видно із виписки по особовому рахунку, при зверненні позивача із позовом, заборгованість становила 32725 грн 30 коп., який не спростовано відповідачами, тобто частка кожного співвласника квартири в заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та гарячої води повинна становити по 10908,43 грн (32725,30/3). Суд враховує, що відповідач [PERSON] вже після звернення позивачу до суду із позовом оплатила 1685 грн, а тому, її заборгованість за надані послуги з теплопостачання буде становити 9223,43 (10908,43 -1685) грн. В судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] просили застосувати строк позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення Загальні положення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, та діяли на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Отже, якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Як видно із виписки з особового рахунку від 23.02.2022 року (а.с. 6), позивач звернувся із позовом про стягнення плати за комунальні послуги за період з жовтня 2018 року по травень 2021 року, при цьому позов подано 21 липня 2022 року. Отже, щодо заборгованості, яка виникла за період до 30 червня 2019 року пропущено строк позовної давності. Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зроблено висновок, що: «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. У постановах Верховного Суду КЦС ВС від 30 травня 2018 року у справі N 161/20278/14-ц, КЦС ВС від 13 січня 2020 року у справі N 442/5498/16-ц зроблено висновок, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові ВС від 11 вересня 2019 року справі N 623/99/17 погашення боргу не позичальником, а іншою особою за відсутності доказів надання позичальником згоди або доручення такій особі на вчинення цих дій не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі 205/8202/15-ц зроблено висновок, що записи на зворотній стороні розписки, які здійснені позивачем, про часткове погашення відповідачем боргу за договором позики у 2012 та 2013 роках не підтверджують перевивання позовної давності. Як видно із квитанції від 19.08.2020 року (а.с. 75) [PERSON] особисто в сплатила за послуги теплопостачання в серпні 2020 року 45,75 грн. На думку суду, такі її дії зумовили переривання строку позовної давності. У такому випадку строк позовної давності слід відраховувати спочатку. (подібні висновки викладені у постанові КЦС ВС від 22 січня 2019 року у справі № 437/2726/13-ц). Тому, заява [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення. Отже, зважаючи на те, що згідно квитанції від 27.10.2022 після звернення позивача із позовом [PERSON] сплатила 1685 грн, то з неї в користь позивача слід стягнути (10908,43-1685) 9223,43 грн, а тому позов до неї підлягає до часткового задоволення. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що суд повинен стягнути заборгованість тільки з [PERSON] та її чоловіка, який фактично проживає у квартирі. Так, суд розглядає справи тільки в межах пред`явленого позову, а позивачем не заявлено позов до [PERSON] . [PERSON] є співвласником квартири, а тому повинна нести тягар утримання свого майна в межах своєї частки, в тому числі і щодо надання послуг теплопостачання. Також, суд не приймає до уваги покликання [PERSON] на те, що вона зверталася із заявами про припинення теплопостачання до квартири, оскільки належних доказів про припинення надання послуг (акт за участю теплопостачальної організації) суду не надано. Що стосується заяви про застосування строку позовної давності [PERSON] суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо платежів, які повинна була сплатити [PERSON] до 30 червня 2019 року. Так, [PERSON] заперечила, що вона здійснювала будь-які платежу щодо оплати комунальних послуг з теплопостачання та гарячої води в спірну квартиру. Позивач не надав доказів такої сплати, при тому, що саме на нього покладається обов`язок доказування переривання строку позовної давності. На думку суду, виписка з особового рахунку надана позивачем, в якій зафіксовано декілька платежів, не є належним, допустимим та достатнім доказом, який би свідчив про переривання строку позовної давності щодо зобов`язань [PERSON] , оскільки не містить відомості про особу платника, зокрема, чи це є [PERSON] , чи за її дорученням і з її згоди цей платіж вчинила інша особа, яке призначення платежу, чи ці платежі здійснено шляхом нарахування субсидій, чи іншим чином. Тому, в частині позову до [PERSON] , щодо платежів поза межами строку позовної давності слід відмовити. Так, як видно із виписки, позивачем до 30 червня 2019 року нараховано заборгованість в розмірі 10086,09 (8526,83+1559,26), частка [PERSON] у вказаній заборгованості пропорційна її частці у праві власності на квартиру становить 3362,03 (10086,09/3). Тому, суд доходить висновку, що з [PERSON] слід стягнути її частку заборгованості зі сплати комунальних послуг в межах позовної давності в розмірі 7564,4 (10908,43 - 3362,03) грн, а отже позов слід задовольнити частково. Як встановлено судом, [PERSON] фактично у квартирі не проживає та не зареєстрована. Разом з тим, стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки належна на праві співвласності квартира розташована у багатоквартирному будинку, під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якою відповідач не відмовилася у встановленому порядку, вона зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежить від того, проживає власник у цій квартирі чи ні. Це не позбавляє її права звертатися в суд із регресним позовом про стягнення витрат на комунальні послуги з осіб, які користуються такими послугами та проживають в квартирі. Також, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] , не заявляла про застосування строку позовної давності, а тому, з неї в користь позивача слід стягнути 10908,43 грн заборгованості, яка становить 1/3 частку заборгованості, тобто пропорційно її частці у праві власності на житло. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявні порушення відповідачами прав позивача, а тому в користь Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради слід стягнути з [PERSON] 9223,43 грн, з [PERSON] 10908,43 грн та з [PERSON] 7564,4 грн, а отже позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд зважає на таке. Позивач оплатив судовий збір в розмірі 2481 грн (2254+227). Виходячи з вимог статті 140, 141 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи на те, що [PERSON] , а оплатила частину боргу вже після відкриття провадження по справі, часткове задоволення позову до відповідача [PERSON] , суд вважає, що вказані витрати слід стягнути по 1/3 від 2482 грн, що становить 827 грн з [PERSON] та [PERSON] та з [PERSON] пропорційно задоволеним позовним вимогами (7564,4 з 10908,4 що становить 69,34%) 573,67 грн (69,34 % від 827,33).

Outcome: partial