Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ «ПБС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну та моральну шкоди, завданої внаслідок ДТП, а саме: 5878 гривень, майнової шкоди, 3000\~ грн. моральної шкоди та 992 гривень 40 копійок оплату судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2021 року, близько 16 години 35 хвилин, на автодорозі Долина- Хуст водій ТзОВ «ПБС» [PERSON] , будучи водієм ТзОВ «ПБС» та керував належним\~ ТзОВ «ПБС» автомобілем МАЗ5340С2 д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на належний [PERSON] на праві власності автомобіль марки «SKODA OCTAVIA A5» д.н.з. [NUMBER] , який здійснив вимушену зупинку на проїзній частині, в результаті чого заподіяв технічні пошкодження автомобіля позивачки. Постановою Хустського районного суду від 31 січня 2022 року\~ водія [PERSON] за даним фактом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. Постанова Хустського районного суду не оскаржувалася та набрала законної сили 11.02.2022 року. Вважає, що вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням її автомобіля, становить 16500 ( шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що складається із затрачених на ремонт автомобіля витрат для приведення його до попереднього стану. Дана витрата підтверджується: заказ-нарядом № ЛТ00003386 від 16.05.2022 року, актом виконаних робіт від 16.05.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16.05.2022 року та фіксальним чеком ФН4000297217 fqv8c0SGu1k від 16.05.2023 року. Нележний ТзОВ «ПБС» автомобіль МАЗ-5340С2 д.н.з. [NUMBER] був забезпечений страховим полісом ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншурас Груп» № ЕР-206603100, у зв`язку з чим позивачкою отримано страхове відшкодування в розмірі 10980 ( десять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень шляхом перерахунку на картковий рахунок, що підтверджується листом про прийняте рішення від 04.02.2022 року № 1182, який додається до позовної заяви, а тому виплачена сума страхового відшкодування є меншою ніж сума, затрачена на відновлювальний ремонт автомобіля позивачки «SKODA OCTAVIA A5» д.н.з. [NUMBER] . Різниця між страховим відшкодуванням та заподіяними позивачці реальними матеріальними збитками, понесена на ремонт автомобіля та на приведення його до попереднього стану, становить 5520 ( п`ять тисяч п`ятсот двадцять) гривень. Окрім завданих позивачці\~ прямих збитків у вигляді затрат на ремонт автомобіля, [PERSON] також понесені витрати в сумі 358 грн. 25 коп. для відновлення свого порушеного права, тобто на придбання пального для автомобіля, яке було затрачене для транспортування автомобіля позивачки з місця проживання смт. Міжгір`я Закарпатської області 05.05.2022 року до місця проведення ремонтних робіт ПП [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де розташована авто майстерня, а також транспортування автомобілю після ремонту 16.05.2022 року з м. Хуст в смт. Міжгір`я до місця проживання позивачки. Згідно паспортних даних середній змішаний розхід пального двигуна автомобіля позивачки на 100 км. становить 7,4 літрів. Місто Хуст розташоване від місця проживання [PERSON] (смт. Міжгір`я) на відстані 60 км., що\~ підтверджується викопіровкою з Google-навігатора. Відповідно до транспортування автомобіля з смт. Міжгір`я до м. Хуст на відстані 60 км.\~ та назад позивачкою було затрачено по 4,4 літри бензину в кожну сторону. На час транспортування автомобіля до авто майстерні 09.05.2022 року вартість пального становить 39,57 грн. - за 1 літр,\~ який був придбаний позивачкою 05.05.2022 року відповідно до фіксального чеку\~ №4490. Тобто всього на транспортування автомобіля з місця проживання [PERSON] до місця ремонту та назад позивачкою було понесені додаткові витрати на пальне на загальну суму 358 грн. 25 коп. Загальна сума завданого невідшкодованого збитку становить 5878 ( п`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн.. 25 коп. Окрім того внаслідок ДТП позивачці було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в суму 3000 ( три тисячі) грн. В результаті пошкодження автомобіля позивачки, вона зазнала сильних душевних страждань, які в свою чергу спричинили стрес та сильні емоційні перевантаження. Це пов`язана в першу чергу з порушенням права власності на автомобіль, тобто на праві та можливості його володіння та користування на час проведення його ремонту з 09.05.2022 року по 16.05.2022 року. При цьому за час здійснення ремонту автомобіля [PERSON] вимушена була змінювати стиль та розпорядок свого життя, добиратись до місця\~ своєї роботи в с. Синевир, Хустського району, Закарпатської області, яке розташоване на відстані 20 км. від місця проживання позивачки громадським транспортом, для чого було необхідно набагато більше часу. В добровільному порядку шкоду позивачці не відшкодовано, тому вона змушена була понести витрати на сплачений нею судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп., які просить також стягнути з відповідача. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, а справу розглядати у її відсутності. Відповідач представник ТзОВ «ПБС» в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає, що справу можливо розглядати за відсутності учасників справи, які не з`явилися. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2021 року, близько 16 години 35 хвилин, на автодорозі Долина- Хуст водій ТзОВ «ПБС» [PERSON] , будучи водієм ТзОВ «ПБС» та керував належним\~ ТзОВ «ПБС» автомобілем МАЗ5340С2 д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на належний [PERSON] на праві власності автомобіль марки «SKODA OCTAVIA A5» д.н.з. [NUMBER] , який здійснив вимушену зупинку на проїзній частині, в результаті чого заподіяв технічні пошкодження автомобіля позивачки. Внаслідок ДТП автомобілю «SKODA OCTAVIA A5» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачці [PERSON] , завдано механічні пошкодження. Постановою Хустського районного суду від 31 січня 2022 року\~ водія [PERSON] за даним фактом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн. Постанова Хустського районного суду набрала законної сили 11.02.2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин в судовому засіданні доведено та стверджено постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 31.01.2022 року, яка набрала законної сили 11.02.2022 року, [PERSON] притягнення за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн., а також наявними матеріалами цивільної справи. Отже, між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами ст. 1166, 1187 ЦК України. Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту в т. ч. є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказаному кореспондує п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем\~ шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові по справі №760/5618/16-ц від 25.04.2018 року, «відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд виходить з того, що хоча рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер, втім містить вичерпну інформацію про вартість матеріалів та запчастин, необхідних під час ремонту пошкодженого транспортного засобу. Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для здійснення відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України. Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.» Отже, з наведеного слідує, що позивачці [PERSON] - власнику автомобіля марки «SKODA OCTAVIA A5» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 22.12.2021 року, завдано матеріальної шкоди на суму 5878 грн. 25 коп., яку слід стягнути із відповідача на користь позивачки. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного. Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. У рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі» Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачка в ході розгляду справи довела, що внаслідок ДТП та пошкодження її автомобіля їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням майна і наслідками такого. Така шкода заподіяна водієм ТЗОВ «ПБС» [PERSON] , який був визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. На підставі наведеного, виходячи з засад розумності і виваженості та справедливості, враховуючи глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, суд дійшов переконання про можливість відшкодування позивачу із відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved