Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

В лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», в якому просить: - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» 60000 грн. моральної шкоди та 61281,51 грн. матеріальної шкоди; - стягнути з [PERSON] 440000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 44635 грн. матеріальної шкоди. Обґрунтовано позов тим, що 09.10.2020 року відбулася ДТП за участі транспортного засобу «RENAULT», модель «MEGANE SCENIC» днз [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . В результаті ДТП помер її син [PERSON] . [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності. Внаслідок подій вона зазнала дуже значних моральних страждань та понесла матеріальні витрати на лікування та поховання сина, які в добровільному порядку відповідачами не сплачені. Ухвалою суду від 22.02.2023 року відкрито провадження у справі. Відповідачами надано відзиви на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідач ТДВ «Страхова компанія «Кредо» в задоволенні позову просить відмовити, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково в розмірі 70000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та 23635 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. В судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судом встновлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено засудженого [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі частини першої статті 76 Кримінального кодексу України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов потерпілої [PERSON] - залишено без розгляду. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 15 липня 2022 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2022 року щодо [PERSON] в частині призначеного покарання - скасовано. Ухвалено новий вирок, яким [PERSON] визнано винним за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В іншій частині вирок суду залишено без змін (а.с. 17-23). Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року вирок Чернігівського апеляційного суду від 15 липня 2022 року в кримінальному провадженні стосовно [PERSON] - залишено без змін. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, при розгляді кримінального провадження судами встановлено, що 09 жовтня 2020 року близько 02 год. 01 хв. автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , рухався у м. Чернігові по вулиці Рокоссовського, на ділянці дороги з одностороннім рухом та має три смуги для руху в одному напрямку, зі сторони вулиці 1-го Травня в напрямку вулиці Доценка. Рухаючись у вказаному напрямку, по крайній лівій смузі проїзної частини дороги, поряд з будинком № 42-а по вулиці Рокоссовського в м. Чернігові, водій [PERSON] , перевищуючи дозволену у населених пунктах швидкість руху транспортних засобів, а також таку, що дозволяє в темну пору доби зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, порушуючи вимогу, яка зобов`язує водіїв триматися правого краю проїзної частини, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинив транспортний засіб, не надавши дорогу пішоходу [PERSON] , який переходив по нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вулиці Рокосовського, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, у зв`язку з чим здійснив наїзд на [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної події пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, синців, саден, ран голови, крововиливів у шкірно-м`язевий лоскут голови, лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа, переломів кісток носа, субдурального та субарахноідальних крововиливів, осередків забоїв мозку, закритої травми грудної клітини, крововиливів в тканини середостіння, забоїв легень, перелому ребра, перелому лівої малогомілкової кістки, синців, саден верхніх та нижніх кінцівок тулуба, які є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та згідно висновків судово-медичної експертизи № 940 від 14 грудня 2020 року, комплексної судово-медичної інженерно-транспортної експертизи № 28 від 17 лютого 2021 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього. Згідно з матеріалами кримінального провадження на момент ДТП [PERSON] був тверезий. Натомість, у висновку експерта № 30 вказано, що при лабораторному дослідженні крові та сечі, взятих 09 жовтня 2020 року в [PERSON] , виявлено етанол в концентрації: в крові - 1.83г/л, в сечі - 2.39г/л, що може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1064 від 13 жовтня 2020 року причиною смерті [PERSON] є внутрішньочерепна травма з переломом кісток черепа. На час ДТП транспортний засіб «RENAULT», модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , був забезпечений у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» відповідно до полісу № 200978067 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. 14 липня 2021 року мати потерпілого - [PERSON] звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування. За положеннями частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою, другою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України). За приписами статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 1.12 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Слід зазначити, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. На день настання страхового випадку - ДТП статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено в 2020 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 вересня - 5000 гривень. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , є його батьки: [PERSON] та [PERSON] . Дітей та дружини у померлого не було. Таким чином, враховуючи положення закону, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яке підлягає до стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь позивача складає 30000 грн. (12*5000):2 осіб). Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 748/359/20 зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Позивачка втратила єдиного сина, внаслідок ДТП та її наслідків у неї змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вона понесла значні потрясіння і душевні страждання через смерть близької людини, що змусило докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Позивач позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки сина у подальшому своєму житті та в старості. Відновити попередній стан життя позивачки неможливо, як і встановити ціну людського життя. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. За вказаних обставин, суд вважає, що вчиненим кримінальним правопорушенням позивачу завдано значної моральної шкоди, а тому, враховуючи всі обставини справи та доводи сторін, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, а також факт того, що [PERSON] під час слідства було відшкодовано позивачу 30000 грн. моральної шкоди, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 140000 грн. Відповідно до ст.. 1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Матеріаліами справи також встановлено, що позивачем у зв`язку з похованням сина було витрачено 104635 грн. , що підтверджується договором побутового підряду на виготовлення та встановлення пам`ятника та квитанцією на суму 96000 грн., договором замовленням на організацію та проведення поховання №3601 від 13.10.2020 року, накладною на замовлення на поховання [PERSON] на суму 1963 грн., видатковою накладною на закупівлю ритуальних атрибутів на суму 6672 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплачено позивачу 14000 грн. на поховання. Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь позивача 60000 грн. (12х5000 грн.) у відшкодування витрат на поховання та з відповідача [PERSON] 30635 грн. В задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на лікування суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не доведено їх призначення саме при лікуванні [PERSON] . Також, враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а також беручи до уваги позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28 листопада 2018 року в справі № 761/11472/15-ц та інших, згідно з якою позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є майновими вимогами, якщо вони позивачем визначені в грошовому вимірі, а тому відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial