Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

До Приморського районного суду міста Одеси звернувся позивач [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON] , згідно якого просила стягнути із [PERSON] грошові кошти у розмірі 610 065,33 євро в порядку поділу спільного майна подружжя та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи подану позовну заяву, позивач зазначила, що шлюб між сторонами було укладено 22.05.1980 у відділі запису актів цивільного стану у Естонії, який було розірвано рішенням Хар`юського повітового суду від 11.09.2013 року та набуло чинності 26.02.2014 року. Таким чином, майнові відносини між позивачем та відповідачем припинилися в момент розірвання шлюбу, тобто в момент набуття чинності рішенням - 26.02.2014. Між стронами рішенням Талліннського окружного суду республіки Естонія від 27 жовтня 2017 року у справі 2-13-5799 було поділено спільне майно подружжя. Позивачці стало відомо, що відповідач перед розірванням шлюбу відкривав банківські рахунки в Україні, а саме депозитні рахунки в Ощадбанку та Укрексімбанку . На цих рахунках знаходяться значні кошти, а саме: на рахунках в Ощадбанку; на рахунках в «Укрексімбанку». При розподілі майна відповідач приховав від суду інформацію про вищезазначені рахунки та грошові суми, що перебувають на цих рахунках, залишилися не розглянуті судом. (рішення Талліннського окружного суду у цивільній справі № 2-13-5799). Таким чином, на думку Позивача в Ощадбанку у період шлюбу сторін на рахунках відповідача перебувало 478 495 євро, а у Укрексімбанку 45 157,42 євро та 40 000,07 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року, було відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року по справі було вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 року було застосовано зустрічне забезпечення позову. Позивач звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог від 20.08.2022 року, якою, просила стягнути із [PERSON] грошові кошти у розмірі 118 221,00 євро в порядку поділу спільного майна подружжя та стягнути судові витрати. Обґрунтувала тим, що на виконання ухвали про витребування доказів від 25.01.2022 року надійшли відповіді від різних банків. Як з`ясувалось до розірвання шлюбу рахунки були відкриті в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та в АТ «Сбербанк», правонаступником якого є АТ «МР Банк». На ці рахунки в період шлюбу були переведені кошти Відповідачем, які є спільним майном подружжя , оскільки це зроблено у період шлюбу. Так, на рахунки в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до розірвання шлюбу було переведено суми в розмірі 69775 Євро. На рахунки в АТ«МР Банк» до розірвання шлюбу було переведено суми в розмірі 166667 Євро. Отже, загальна сума переведених Відповідачем коштів до шлюбу дорівнює 236448,91 Євро, які є спільним майном. Згідно поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, відповідач заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що грошові перекази здійснені у спірний період складають у сумі не більше 103181, 91 Євро. Отже, половина від цієї суми складає 51590,95 євро. Також посилався на те, що у 2003 році у подружжя виникли спільні боргові обов`язки у розмірі 100000 доларів США. Вказані кошті були взяті з метою будівництва будинку. Отже, на думку Відповідача кошти на рахунках банків не є прибутком, оскільки Відповідач здійснював погашення спільного боргу. Підтвердженням цього є нотаріальна заява громадянина РФ [PERSON] про те, що він передав Відповідачу у січні 2003 року безпроцентну позику у розмірі 100000 доларів США, яка повністю повернута останнім у лютому 2013 року. Представник позивача у судовому засіданні, 25 травня 2023 року наполягав на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 22.05.1980 у відділі запису актів цивільного стану у Естонії, який було розірвано рішенням Хар`юського повітового суду від 11.09.2013 року та набуло чинності 26.02.2014 року. Справа розглядалась з лютого 2013 року. Рішенням Талліннського окружного суду республіки Естонія від 27 жовтня 2017 року у справі 2-13-5799 було поділено спільне майно подружжя між сторонами справи. Згідно довідок, наявних у матеріалах справи на рахунках в АТ «МР Банк» до розірвання шлюбу було переведено суми в розмірі 166 667 євро, в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до розірвання шлюбу було переведено суми в розмірі 69775 Євро, а загальна сума переведених відповідачем коштів до шлюбу дорівнює 236 448,91 євро. Половина від даної суми 118 221,00 євро. Згідно виписок з банківських рахунків АТ«МР Банк» вбачається наступне: рахунок № [NUMBER] - на 09.12.2013 залишок складає 33 374 євро; рахунок № [NUMBER] - кошти на рахунку 04.01.2013 року у розмірі 17 365 євро, 07.02.2013 у розмірі 31 343 євро. На 09.12.2013 - залишок складає 33 171 євро; рахунок № [NUMBER] - на 07.12.2013 залишок складає 33 374,62 євро; рахунок № [NUMBER] - кошти на рахунку 08.01.2013 у розмірі 17 385 євро, 23.01.2013 - у розмірі 31 343, 07.03.2013 - у розмірі 31 484 євро, на 27.12.2013 залишок складає 33 374,62 євро; рахунок [NUMBER] - кошти на рахунку 04.01.2013 - 16 000 євро, на 09.12.2013 залишок на рахунку - 33 374 євро. Таким чином, судом встановлено, що Відповідачем на рахунки в Україні було переведено суми у розмірі 236 448,91 євро. Вказані кошти є спільним набутим майном подружжя, оскільки рахунки відкривались у період шлюбу. При цьому рахунки відкривались або кошти на них були переведені у період розгляду справи про поділ майна, яка проходила в Естонії. Отже, відповідач приховав ці кошти від дружини, після закриття рахунків використав їх на власні цілі. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23,24 цієї постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 вказаної постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд України роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, та задовольняє позовну заяву.Суд вважає, що в порядку спільного поділу майна подружжя із відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 118 221,00 євро. Посилання Відповідача на той факт, що вказані кошти не є прибутком та були використані для погашення боргу суд відхиляє. Відповідачем не надано доказів, що позичені кошти використовувались в інтересах сім`ї, а також що саме кошти з рахунків банків в Україні повертались кредитору. Окрім цього, згідно нотаріальної заявою громадянина РФ [PERSON] від 27.04.2018 року кошти були повністю повернуті у лютому 2013 року. Однак, згідно виписок по рахункам кошти знаходились там значно пізніше цієї дати, що свідчить про необґрунтованість посилань Відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved