Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач 21 лютого 2023 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22 липня 2000 року між нею та відповідачем, було укладено шлюб, який зареєстрований у с.Вовчинець Івано-Франківської міськради, про що зроблено актовий запис №6. У сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що останні 5 років чоловік постійно на неї психологічно тисне, подавляє її та постійно вчиняє конфліктні ситуації та сварки. На перших роках позивач думала, що все з часом зміниться та вони звикнуть одне до одного, але все ставало тільки гірше. Чоловік постійно пред`являє їй необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним, ображає її та принижує честь і гідність. У відповідача присутня патологічна ревність відносно позивача, він постійно перевіряє де вона знаходиться. Від такої поведінки відповідача у позивача та дітей з`явились панічні атаки. Відповідач безвідповідальний, практично не працює, дітей забезпечує та здебільшого утримує позивач. Подружні відносини між ними фактично вже пів року як припинені. За наведених обставин просить шлюб розірвати, а дітей залишити на проживання з матір`ю. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Судові витрати залишає за собою, також просила не розглядати позовну вимогу щодо місця проживання дочки [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов та жодних заяв від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 22 липня 2000 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2000 року у с.Вовчинець Івано-Франківської міськради, про що зроблено актовий запис № 6. У шлюбі народилась діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 листопада 2012 року (а.с.6), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15 серпня 2008 року (а.с.7) та [PERSON] , [INFO] , на даний час вже повнолітня. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач підтвердила, поданою заявою, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги позивача про залишення [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу на проживання з матір`ю, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що дитина: [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. З огляду на вищевикладене вказана позовна вимога підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача залишити шлюбне прізвище суд виходить з наступного: За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач не виявила бажання змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved