Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

09.03.2023 року до суду звернулася [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення. В уточненій заяві [PERSON] зазначає, що в грудні 2022 року вона звернулась до Синельниківського відділу надання адміністративних послуг з метою отримання її сином [PERSON] , якому виповнилося 14 років, біометричного паспорту громадянина України у формі ID картки. Однак йому було відмовлено у видачі біометричного паспорту з підстави відсутності в його свідоцтві про народження відомостей щодо громадянства матері, тому за внесенням змін до актового запису про народження сина [PERSON] заявник звернулась до Синельниківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із усною заявоющодо внесення доповнень до актового запису про народження сина [PERSON] № 28 від 25.11.2008 року, а саме доповнити громадянство матері, де воно взагалі відсутнє на «громадянка Російської Федерації», в чому заявнику було відмовлено. У своєму листі щодо відмови у внесенні доповнень до вищезазначеного актового запису Синельниківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що нібито під час реєстрації народження сина [PERSON] чоловік заявника [PERSON] не надав паспорт матері, яким би підтвердив її громадянство, про що є нібито відповідна відмітка в актовому записі про народження. Відповідно для вирішення питання по суті, необхідна наявність паспорта «громадянки Російської Федерації», що підтвердить приналежність заявника до даного громадянства на час народження сина [INFO] . В зв`язку з тим, що 13.12.2016 року [PERSON] отримала паспорт громадянки України, а російський паспорт був анульований, то за вирішенням даного питання Синельниківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою суду від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до слухання у судовому засіданні. 11.04.2023 року [PERSON] надала до суду уточнену заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. У сьогоднішнє судове засідання заявник не з`явилася, представник заявника надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, уточнені вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас, діючий ЦПК України передбачає обов`язкове досудове вжиття заходів з надання відповідних доказів (ст.318 ЦПК України - зміст заяви та додатки до заяви). Саме на цей факт звернуто увагу у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Крім цього, у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення факту, що мають юридичне значення», зазначено наступне: «Інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові чи час народження не відповідають записам у паспорті чи у свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.» Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». За змістом пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12. січня 2011 року № 96/5 (далі - Правил), підставою для внесення змін, доповнень в актові записи цивільного стану є: рішення суду, в тому числі про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, неправильність, доповнення в актовому записі цивільного стану може бути встановлено рішенням суду. Єдиним шляхом встановлення факту, від якого залежить визначення громадянства особи, є встановлення відповідного факту у судовому порядку, тому, що саме на підставі рішення суду відділом реєстрації актів цивільного стану в актовий запис про народження особи вносяться доповнення відомостей про громадянство. Відповідно до абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду (п. 2.16.7 Правил). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 22 цього Закону, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Відповідно до п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відділами державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 1.7 Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану (метричного запису) у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису (метричного запису) проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно пункту 2.1 Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Відповідно до підпункту 2.13.1, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Як вбачається з матеріалів справи, факт національності [PERSON] та її громадянства Російської Федерації підтверджується свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] , (прізвище дружини після одруження - [PERSON]) серії [NUMBER] від 19.10.1996, виданого 19.10.1996 виконавчим комітетом Славгородської селищної ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області, в якому вказано, що [PERSON] , [INFO] , громадянка Росії, росіянка (а.с.10). Також відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , складеного міським РАЦС м. Кохма, Іванівської області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками вказано: батько - [PERSON] , за національністю - росіянин, та мати - [PERSON] , за національністю - українка (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (доньки заявника), [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 16.10.1997 року виконавчим комітетом Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, її батьками вказані: батько - [PERSON] , за національністю - українець, та мати - [PERSON] , за національністю - росіянка (а.с.9). Про факт зміни громадянства [PERSON] та підтвердження національності свідчить довідка Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (ГУ ДМС у Дніпропетровській області) від 28.12.2022 року № 1257-511/1257-22, якою підтверджується набуття нею громадянства України та отримання українського паспорта - 13.12.2016 р., а до цього часу існування паспорта громадянина [NUMBER] , виданого 24.12.2015 р. Г/К Росії. Харків, відповідно на час народження сина [INFO] вона була громадянкою Російської Федерації (а.с.11). Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником надані належні та допустимі докази наявності у неї на час народження сина [PERSON] , [INFO] , громадянства Російської Федерації, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, у зв`язку із чим заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved