Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 11 481 грн 99 коп. На обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 30.03.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В своїй заяві він стверджував, що в даний час не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та не отримує пенсії. Відповідно до вимог чинного законодавства йому була призначена та виплачувалася допомога по безробіттю. На виконання вимог п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості було проведено розслідування страхового випадку відносно відповідача шляхом інформаційного обміну даних з податковим органом, державним центром зайнятості. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 45 від 07.04.2022 року встановлено, що в період перебування на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості [PERSON] одночасно отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28.03.2017 року по 09.10.2017 року. Сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю відповідача за період з 30.03.2017 року по 08.10.2017 року становить 11 481 грн 99 коп. Ухвалою судді від 31.01.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 29.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 37-39). 18.04.2023 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача (а.с. 50-55). У судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, розгляд справи просив проводити без його. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України та відмовити позивачу в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи: 30.03.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості [PERSON] було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Так, в результаті обміну інформацією з Державним центром зайнятості та Державною фіскальною службою України, було виявлено порушення умов перебування [PERSON] у період перебування на обліку, як безробітного в центрі зайнятості. 07.04.2022 року Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості складено акт № 45 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно висновків вищезазначеного акту [PERSON] не мав права на отримання допомоги по безробіттю з 30.03.2017 року по 08.10.2017 року, оскільки під час перебування на обліку у Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості він одночасно отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28.03.2017 року по 09.10.2017 року. Оскільки відповідач умисно приховав відомості про отримання пенсії, Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості був виданий наказ № 53 від 07.04.2022 року про повернення [PERSON] безпідставно нарахованої допомоги по безробіттю за період з 30.03.2017 року по 08.10.2017 року у розмірі 11 481 грн 99 коп. Вдповідачу було направлено повідомлення про необхідність відшкодування незаконно отриманих коштів, яке відповідач залишив без уваги. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Судом встановлено, що відповідач під час постановлення на облік в Кременчуцькому міськрайонниму центрі зайнятості був особою, якій було призначено пенсію за вислугу років і він такий факт приховав та не повідомив позивача при поданні заяви про надання йому статусу безробітного, а тому, незаконно отримав статус безробітного та право на виплату допомоги по безробіттю упродовж перебування на обліку за період з 30.03.2017 року по 08.10.2017 року в сумі 11 481 грн 99 коп. Вказані обставини, не оспорюються відповідачем. Тому, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що даний позов є підставним. Однак, відповідач подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України і просив суд відмовити на підставі цього у задоволенні позову. Вирішуючи заяву відповідача, суд враховує наступне: Відповідно до ст. 256ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Ураховуючи викладене, суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності починається від дня надання відповідачу центром зайнятості статусу безробітного, а саме з 30 березня 2017 року. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 727/4084/16, від 13 лютого 2020 року в справі № 302/66/17 в подібних правовідносинах, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом при розгляду справи. Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи те, що початок перебігу позовної давності почався від дня надання відповідачу статусу безробітного і призначення йому допомоги по безробіттю, а саме з 30 березня 2017 року, тому строк позовної давності, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України, до вказаних позовних вимог сплив у квітні 2020 року, а з позовом про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю сторона позивача звернулася лише 30 грудня 2022 року і про поважність причин пропуску такого строку сторона позивача суду не повідомила, та не заявила перед судом клопотання про поновлення такого строку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відому у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed