Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 31.01.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. Позов обґрунтований наступним. Відповідачка є матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідачка вже позбавлена батьківських прав відносно п`ятьох малолітніх дітей, оскільки постійно зловживає спиртними напоями, умови для проживання та виховання малолітніх дітей не були створені. Сім`я [PERSON] з 16.11.2015 рік по 19.08.2022 рік перебувала на обліку в КУ ІСР «Центр соціальних служб» як сім`я, яка опинилась в складних життєвих обставинах. За час перебування на обліку відповідачка постійного місця проживання не мала, підсобного господарства не вела, доглядом та належним утриманням дітей не займалась, неодноразово була виявлена в стані алкогольного сп`яніння, систематично ухилялася від виконання батьківських обов`язків. 19.08.2022 року [PERSON] була знята з обліку у зв`язку з позбавленням батьківських прав. Працівники соціальних служб неодноразово здійснювали спільні виїзди в сім`ю відповідачки,під час яких було виявлено, що під час вагітності вона постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Народжувала дитину також в стані алкогольного сп`яніння та була доставлена до пологового відділення КНП ІСР «Іванківська ЦРЛ» з переохолодженим немовлям про що, 20.10.2022 року, лікарями було повідомлено Іванківську селищну раду та КУ ІСР «Центр соціальних служб». Під час перебування [PERSON] в лікарні, фахівцем із соціальної роботи проводились з нею бесіди щодо формування материнської прив`язаності, належного батьківства, ведення здорового способу життя, попереджено про наслідки нехтування своїми материнськими обов`язками та запропоновано пройти повну реабілітацію від алкогольної залежності, оскільки вона вже проходила курс реабілітації в Одеському реабілітаційному центрі «Шлях до світла», після повернення з якого, знову почала зловживати алкогольними напоями. Згідно з довідками БО Всеукраїнського благодійного фонду «Перетворення України» та Християнська церква «Нове покоління», [PERSON] , разом з новонародженою дитиною [PERSON] , перебувала у зазначених установах на реабілітації та самовільно залишила їх. 14.01.2023 року працівники поліції повідомили службу у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради про те, що малолітня дитина знаходиться без догляду матері, оскільки та перебуває в нетверезому стані (спить) в будинку тимчасового проживання. Цього ж дня, під час обстеження працівниками соціальних служб умов проживання дитини, було встановлено, що відповідачка перебуває в нетверезому стані. З метою захисту прав та законних інтересів дитини, було проведено оцінку рівня безпеки дитини, про що складено відповідний акт та встановлено, що мати з дитиною тимчасово проживають в [ADDRESS] у чужої людини. [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, за дитиною доглядає власник будинку, в якому мати та дитина тимчасово проживають, що є безпосередньою загрозою для дитини. Врахувавши це, малолітнього [PERSON] було негайно відібрано у матері та тимчасово влаштовано до дитячого відділення КНП ІСР «Іванківська ЦРЛ». За час перебування дитини в лікарні, мати жодного разу його не відвідувала, не цікавилася його життям та здоров`ям, не проявляла зацікавленості в тому, щоб забрати дитину. За таких обставин позивач, з метою охорони життя, здоров`я, законних прав та інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , просить суд винести рішення про позбавлення відповідачку батьківських прав відносно нього та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. ІІ. Рух справи 06.02.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 06.03.2023 року, яке відкладено на 31.03.2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача. 06.03.2023 року до суду надійшла заява представника позивача, [PERSON] , про приєднання до матеріалів справи рішення Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 67 від 13.02.2023 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] ». 31.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті на 19.04.2023 року та відкладено на 19.05.2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. ІIІ. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце та час проведення повідомлено належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце та час проведення повідомлялась шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на адресу зазначену в позовній заяві ( [ADDRESS] ) та на зареєстроване місце проживання ( [ADDRESS] ), яка повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також виклик відповідача здійснювавсь шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки до суду не повідомила. Відзиву, заяв та клопотань від відповідачки до суду не надходило. Представник третьої особи, служби у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради, у судове засідання не з`явилась. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, подали заяву про розгляд справи без їх участі. За згодою позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 110 /а.с.6/. Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 17378) /а.с.5/. З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Іванківської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . [INFO] », який затверджений рішенням виконавчого комітету Іванківської селищної ради від 13.02.2023 року № 67, вбачається, що [PERSON] Іванківським районним судом Київської області вже позбавлена батьківських прав відносно п`ятьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Під час вагітності постійно вживала алкоголь, народжувала дитину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Працівниками соціальних служб проводилися бесіди з питань формування материнської прив`язаності, належного батьківства, ведення здорового способу життя, профілактики вживання алкоголю та тютюнопаління та запропоновано поїхати з новонародженою дитиною до реабілітаційного центру та пройти повну реабілітацію від алкогольної залежності, оскільки вона вже проходила курс реабілітації в Одеському реабілітаційному центрі «Шлях до світла», після повернення з якого, знову почала зловживати алкогольними напоями. [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями, не доглядає та байдуже ставиться до дитини, систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини. З метою захисту прав та законних інтересів дитини, малолітнього [PERSON] було негайно відібрано у матері та тимчасово влаштовано до дитячого відділення КНП ІСР «Іванківська ЦРЛ». За час перебування дитини в лікарні, мати жодного разу його не відвідувала, не цікавилася його життям та здоров`ям, не проявляла зацікавленості в тому, щоб забрати дитину. Таким чином, враховуючи, що відповідачка злісно самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, проявляє байдужість та безвідповідальність щодо своєї дитини, не бере участі у вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує належним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, в інтересах охорони життя, здоров`я, прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Іванківської селищної ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судом досліджено докази, якими обґрунтовано доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , зокрема: - акт обстеження умов проживання дитини (за тимчасовою адресою проживання: [ADDRESS] ) від 14.01.2023 року, з якого вбачається, що мати та дитина не мають постійного місця проживання, для виховання та розвитку дитини умови відсутні, за дитиною доглядав власник будинку, харчуванням допомагала сусідка, мати дитини перебувала в нетверезому стані, не могла розмовляти /а.с.8/; - акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 14.01.2023 року, на підставі якого було зроблено висновок про негайне відібрання малолітньої дитини та доставлення її дитячого відділення лікарні. Цим актом засвідчено, що на момент оцінки рівня безпеки дитини, її матір, перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння /а.с.9-13/; - рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 10 від 16.01.2023 року «Про негайне відібрання малолітньої дитини»; /а.с.14;/ - довідки Християнської церкви «Нове покоління» від 16.01.2023 року № 2 та БО Всеукраїнський благодійний фонд Перетворення України від 15.01.2023 року, з яких вбачається, що [PERSON] , разом з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , перебувала в зазначених установах на реабілітації та самовільно їх залишила /а.с.15, 16/. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У Постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справ № 459/3411/18, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 зазначеного закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач не виконує покладені на неї законом обов`язки щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не піклується про свою дитину, не цікавиться її життям, що свідчить про дійсне ухилення (свідоме самоусунення) її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таке ж відношення мало місце і щодо інших її дітей, відносно яких вона вже позбавлена батьківських прав. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету від 13.02.2023 року № 67 та приходить до висновку, що позов слід задовольнити: судом достовірно встановлений той факт, що малолітній [PERSON] , [INFO] позбавлений належного батьківського піклування зі сторони матері. Щодо стягнення аліментів Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч .3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч .2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік». Враховуючи те, що при позбавленні батьківських прав особи не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, вимога щодо стягнення з відповідачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (мінімальний розмір, передбачений законодавством) щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судового збору При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 2 147 грн. 20 коп., з яких: 1073,60 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved