Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Суть питання, що вирішується рішенням. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про визнання договору поруки укладеним між [PERSON] , Компанією «Тренд - Люкс ЛТД та [PERSON] не дійсним. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що [PERSON] не могла поручатися за виконання основного зобов`язання, оскільки у первісного кредитора ( [PERSON] ) не виникло права вимоги до покупця ( [PERSON] ). Позивач вважає, що укладенням такого правочину порушуються його права як кредитора по іншим грошовим зобов`язанням із [PERSON] , а саме в частині черговості стягнення з неї коштів на його користь, та такими, що спрямовані на уникнення виконання таких зобов`язань, через відповідні штучні угоди спрямованих на вихід активів [PERSON] з під арешту, накладених в результаті судових тяжб. Рух справи. 10.02.2022 позов надійшов до суду. 10.02.2022 протоколом автоматизованого розподілу справу розподілено на суддю Циабл І.К. 11.02.2022 зроблено запит до електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГОЦ/КМДА". 17.02.2022 надано відповідь на запит. 18.02.2022 постановлено ухвалу про відкриття провадження, справу призначено до підготовчого засінання на 13.04.2022. 13.04.2022 справу знято з розгляду в зв`язку з запровадженим на території України військовим станом, призначено до розгляду на 03.08.2022. 03.08.2022 підготовче засідання перенесно на 10.10.2022 в зв`язку з неявкою відповідачів. 10.10.2022 підготовче засідання перенесено на 23.11.2022 в зв`язку з неявкою відповідачів. 23.11.2022 підготовче засідання перенесено на 19.12.2022 в зв`язку з неявкою відповідачів та за клопотання представника позивача. 19.12.2022 справу знято з розгляду на 30.01.2023 в зв`язку з відсутністю електроенергії. 30.01.2023 розгял справи перенесено на 21.03.2023 за клопотання представника позивача. 21.03.2023 справу призначено до розгляду по суті на 19.04.2023. 19.04.2023 розгяляд справи відкладено на 22.05.2023 в зв`язку з неявкою відповідачів. 22.05.2023 ухвалено рішення. Встановлені судом обставини. 25.12.2020 між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СОЛАР ЕНЕРДЖИ ТЕХНОЛОДЖИ» за ціною 1000000000 /сто мільйонів/ грн., які покупець повинна була сплатити у строк до 25.01.2021 /а.с. 115-116/. 26.12.2020 між [PERSON] (первісний кредитор) та Компанією «Тренд - Люкс ЛТД» (новим кредитором) укладено договір про відступлення права вимоги за основним договором купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СОЛАР ЕНЕРДЖИ ТЕХНОЛОДЖИ» відповідно до якого новий кредитор повинен сплатити первісному кредитору 100000000 /сто мільйонів/ грн. в строк до 31.12.2020 /а.с.117-118/. 29.12.2020 між [PERSON] , (кредитор), Компанією «Тренд - Люкс ЛТД» (боржник) та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручилась перед кредитором за виконання боржником договору про відступлення права вимоги в межах 20000000 /двадцяти мільйонів/ грн. у строк до 31.12.2020 /а.с. 120 - 122/. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким керувався. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями ч. ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК. Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Згідно п. 24 ППВСУ«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Згідно з приписами ст. ст.553, 554 ЦК України, договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов`язанням, яке забезпечується договором поруки. Позивач обґрунтовуючи позов посилається на те, що останній є фіктивним згідно ст. 234 ЦК України, проте згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів, що сторони договору поруки діяли із спільним умислом, спрямованим на те, щоб шляхом укладення такого правочину змінити чергу у погашенні боргу [PERSON] перед позивачем. Що стосується доводів позивача стосовно вад договору поруки, зокрема що останній не міг був укладений [PERSON] , оскільки в [PERSON] не виникло право вимоги за основним договором купівлі - продажу до [PERSON] , суд вважає їх не спроможними, оскільки [PERSON] виступала поручителем перед [PERSON] за виконання умов договору саме про відступлення права вимогиукладений між [PERSON] та Компанією «Тренд - Люкс ЛТД», де строк виконання грошового зобов`язання Компанією «Тренд - Люкс ЛТД» за яку поручилася [PERSON] визначений інший ніж у договорі купівлі продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] , про який зазначає позивач. Разом з цим, такі доводи позивача також не свідчать про фіктивність оскаржуваного правочину. Крім того, суду не надані докази про те, що основні договори, зокрема купівлі - продажу, договір про відступлення прав вимоги, забезпечений порукою, оскаржувалися з підстав порушення порядку їх укладення, тощо. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не є обґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed