Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

19 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» із вимогою відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я, внаслідок нещасного випадку на виробництві (а. с. 1-7). В обґрунтування позовних вимог вказує, що він з 03 листопада 2004 року працював у ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» гірничим працівником підземним 3 розряду. 05 серпня 2008 року ВАТ «Вк «Шахта Красноармійська Західна-1» змінено найменування на ВАТ «Покровське». 3 07 листопада 2008 року позивача переведено на тому ж підприємстві гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 07 вересня 2010 року ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» змінено найменування на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 17 травня 2011 року його переведено гірником очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті, а 29 грудня 2014 року його було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 19 липня 2017 року його було прийнято на підприємство учнем гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті з подальшим працевлаштуванням на посаду гірника очисного забою. 13 вересня 2018 року ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» перейменовано ПАТ «Шахтоуправління Покровське». 18 травня 2020 року його було звільнено з роботи у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п. 2 ст. 40 КЗпП України. Стверджує, що за час роботи на підприємстві відповідача з ним сталося 2 нещасних випадки на виробництві: перший нещасний випадок стався 23 квітня 2009 року, а другий - 21 жовтня 2019 року. Відповідно до довідки МСЕК від 18 травня 2020 року серії 12 AAA № 093071 йому первинно було встановлено 50% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, з них 10% втрати працездатності повторно, по трудовому каліцтву 23 квітня 2009 року . Відповідно до довідки МСЕК від 22 липня 2021 року серії 12 AAA № 091809 йому первинно встановлено 50% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, з них 10% втрати працездатності повторно, по трудовому каліцтву 23 квітня 2009 року та, повторно встановлено третю групу інвалідності та трудовим каліцтвом. У зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематично необхідністю отримання медичної допомоги. Зазначає, що він постійно відчуває психічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стану. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок трудового каліцтва отриманого внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Тому, прохає суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 200000 гривень. Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 31), яка надіслана відповідачу 26 грудня 2022 року за вихідним № 1442/23-вих/2/204/898/23 (а. с. 32) та, яка ним отримана 09 березня 2023 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 05 травня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача - адвокатки Бузівської Н.М., на позовну заяву (а. с. 36-42 та на звороті), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. Прохає суд визнати поважними причини ненадання до суду відзиву у встановлений судом строк та поновити його. В обґрунтування відзиву зазначено, що зі змісту Акту розслідування нещасного випадку № 28, що стався з позивачем 23 квітня 2009 року форми Н-1 від 27 квітня 2009 року та Акту розслідування нещасного випадку, що стався 21 жовтня 2019 року форми Н-1/П від 21 січня 2020 року вбачається те, що причиною настання нещасного випадку стала особиста небезпека постраждалого, у даному випадку - позивача. Також у п. 10 Акту розслідування нещасного випадку № 28, що стався з позивачем 23 квітня 2009 року форми Н-1 від 27 квітня 2009 року зазначено, що «особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці» - є саме [PERSON] , який порушив п. 1.11. Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінки на шахті гірноробочого очисного забою», п. 11.21.1 «Системи управління охорони праці в вугільній промисловості України», ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11. Колективного договору на 2007-2009 рр. Крім того, у п. 8. Акту розслідування нещасного випадку, що стався 21 жовтня 2019 року форми Н-1/П від 21 січня 2020 року, зазначено, що «особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці» - є також [PERSON] , який порушив технологічну дисципліну, п.1.11. Інструкції з охорони травці, безпечному виконанню робіт і поведінки на шахті гірноробочого очисного забою», п. 1 гл. 5 НПАОП 10.0.-1.01-10 4 «Правила безпеки в вугільній шахтах», п. 2.9. Колективного договору. В наслідок цього, особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, комісією, визнано саме позивача. Стверджує, що відповідач сумлінно виконував і продовжує виконувати всі вимоги, які встановлені ст. 13 Закону України «Про охорону праці», створив на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Тому вважає, що твердження позивача про порушення відповідачем законодавства про охорону праці - не відповідає дійсності, ґрунтується на припущеннях та не повинно прийматись судом до уваги. Вказує, що встановлення позивачу лише відсотків втрати працездатності, при цьому не встановлення йому інвалідності, свідчить про те, що останній може у звичних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи. Разом з цим, зазначає, що в позовній заяві не вказано яким чином дії/бездіяльність відповідача вплинули на «нормальні життєві зв`язки» позивача та можливість останнього «реалізовувати свої звички та бажання». Відповідач звертає увагу суду на те, що оскільки: позивач не надає жодних аргументованих обґрунтувань розрахунку своїх позовних вимог; при цьому є винним у настанні нещасного випадку на виробництві; вина відповідача у настанні нещасного випадку з позивачем відсутня, тому вважає вимоги позивача щодо сплати йому моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже і такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди, яка заявлена позивачем не відповідає засадам розумності та справедливості. Вказує на те, що позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий Акт розслідування нещасного випадку № 28, що стався з позивачем 23 квітня 2009 року форми Н-1 від 27 квітня 2009 року та Акт розслідування нещасного випадку, що стався 21 жовтня 2019 року форми Н-1/П від 21 січня 2020 року та довідки МСЕК про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності. Однак, зазначені документи не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зав`язків не підтверджено жодними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зв`язків не підтверджено жодними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача не підтверджуються належними доказами у справі, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Разом з цим зазначає, що внаслідок початку 24 лютого 2022 року рф збройної агресії проти України, більшість робітників відповідача працюють онлайн з постійним виключенням світла, що визиває в умовах воєнного стану дуже великі труднощі з отриманням доказів по справі. З урахуванням вищевикладених обставин та складністю та специфічності спору, для підготовки відзиву на позовну заяву та надання належних доказів по справі відповідачу був необхідний додатковий час для отримання відповідної доказаної бази, розшуку документів в структурних підрозділах відповідача (в тому числі в архівах підприємства), з метою з`ясування всіх обставин справи. Відповідачем в процесі розшуку архівних документів у зв`язку з бойовими діями виниклі деякі трудності у пошуку зазначених документів. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачу потрібен додатковий час. У зв`язку з чим, просить суд визнати поважними причини пропуску строку подання відзиву до суду. 08 травня 2023 року на офіційну електронну адресу суду надійшла заява представниці позивача - адвокатки Повалій О.В. (а. с. 45-47), в якій вона зазначає, що відзив відповідача на позовну заяву отримала, але вважає, що необхідності в наданні відповіді на нього немає, аргументи сторони позивача були викладені у позивній заяві. Разом з цим, прохала суду, у разі задоволення позовних вимог та при визначенні суми відшкодування моральної шкоди. врахувати актуальну судову практику судів Дніпропетровської області в аналогічних справах. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач з 03 листопада 2004 року працював у ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» гірничим працівником підземним 3 розряду. 05 серпня 2008 року ВАТ «Вк «Шахта Красноармійська Західна-1» змінено найменування на ВАТ «Покровське». 3 07 листопада 2008 року позивача переведено на тому ж підприємстві гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 07 вересня 2010 року ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська Західна-1» змінено найменування на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 17 травня 2011 року позивача переведено гірником очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті, а 29 грудня 2014 року позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а. с. 12). Пізніше, 19 липня 2017 року відповідачем було прийнято позивача на підприємство учнем гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті з подальшим працевлаштуванням на посаду гірника очисного забою. 13 вересня 2018 року ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» перейменовано ПАТ «Шахтоуправління Покровське». 18 травня 2020 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я п. 2 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 1370 в від 21 травня 2020 року, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 13 на звороті). Актом № 28 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 27 квітня 2009 року, затвердженого 27 квітня 2009 року генеральним директором ВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська - Західна № 1» Гирюк В.С. (а. с. 14-15 та на звороті) встановлено, що на 4 дільниці 8 південної лави блока 6, 23 квітня 2009 року о 13 годині 30 хвилин з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. В пункті 7 даного акту зазначено, що основною причиною нещасного випадку є особиста необережність потерпілого (позивача), знаходження в небезпечній зоні; а супутньою - відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт. При цьому, особами, які допустили правопорушення вимог законодавства про охорону праці, у п. 10 даного акту, зазначено позивача, [PERSON] та [PERSON] . В акті розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 21 жовтня 2019 року о 17 годині 10 хвилин, який затверджений 21 січня 2020 року генеральним директором ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» Яковенком В.Г. (а. с. 16-21) встановлено, що на дільниці з видобутку вугілля № 5 ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» 11 південна лава боку 10, 21 жовтня 2019 року о 17 годині 10 хвилин з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. При цьому, у п. 5 даного акту «вид події та причини настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, шкідливі або небезпечні виробничі фактори» зазначено: «вид події» - падіння устаткування (обладнання) або їх конструктивних елементів; «причини: основна технічна» - незадовільний технічний стан засобів виробництва: знаходження верхнього перекриття секцій механізованого комплексу ЗКД - 90Т № 21 і № 24 в 11 південній лаві блоку 10 у стані «нахлесту» (порушення: паспорт відпрацювання виїмної дільниці 11 південної лави блоку 10 пласта d4 (технологія ведення очисних робіт)), «причина супутня організаційна» - порушення технологічного процесу: порушення виконавцями робіт технологічного процесу з вирівнювання секцій механізованого комплексу ЗКД - 90Т № 23 і № 24у 11 південній лаві блоку 10 пласта d4 - застосування сторонніх предметів (вісь горизонтальна) та у спосіб, не визначений технологічною документацією за необхідністю: виконання робіт двома ГРОЗ; виконання робіт за попереднім узгодженням з відповідальною посадовою особою у зміні (гірничий майстер); застосування гідравлічного домкрату ЗКД-90Т, який необхідно закріпити двома відрізками ланцюга 30*108 до надійно розтиснутої сусідньої, з «закушенної» з боку секцією, яка встановлена правильно (№24). Другий бік гідродомкрату відрізком ланцюга аналогічно закріплюється до «закушеної» секції після чого виконується вирівнювання «закушеної» секції; порушення: п. 1.11. Інструкції з охорони праці, безпечного виконання робіт та поведінці в шахті гірника очисного забою», затвердженої наказом № 5823 ТБ від 08 травня 2019 року; п. 1 гл. 5 роз. IV НПАОП 10.0-1.01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду № 62 від 22 березня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року під № 398/17693, п. 2.9 «Колективного договору підприємства на 2017-2019 рр.», зареєстрованого в Покровській міській раді за № 43від 04 квітня 2017 року, ст. 14 Закону України «Про охорону праці»; невиконання посадових обов`язків: відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт на дільниці № 5 21 жовтня 2019 року у ІІ зміну з боку інженерно-технічного персоналу дільниці № 5(порушення п. 16, гл. 5, розд. IV 10.0-1.01-10 «Правила безпеки у вугільних шахтах» затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду № 62 від 22 березня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року під № 398/17693, п. 4.2 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля», п. 2.11«Колективного договору підприємства на 2017-2019 рр.», зареєстрованого в Покровській міській раді за № 43від 04 квітня 2017 року. При цьому, особами, які допустили правопорушення вимог законодавства з охорони праці та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування (у разі складення тимчасового акта за формою 11-1), у п. 8 даного акту, зазначено позивача та [PERSON] . З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 091809 від 22 липня 2021 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 23 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: повторно всього 50%, із них: 40 % трудовому каліцтву від 21 жовтня 2019 року та 10 % повторно по трудовому каліцтву від 23 квітня 2009 року, з 22 липня 2021 року до 01 серпня 2023 року. Потреба у медикаментозному, оперативному лікуванні, підстава Акт огляду МСЕК № 852. Також з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18 травня 2021 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 22 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено первинно третю групу інвалідності до 01 червня 2021 року. Причина інвалідності - трудове каліцтво. Висновок про умови праці - протипоказана важка фізична праця, тривала хода та підземні умови праці. Може працювати сторожем, вахтером, підсобним робітником, підстава Акт огляду МСЕК № 604. Крім того, з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22 липня 2021 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а. с. 23 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено повторно третю групу інвалідності до 01 серпня 2023 року. Причина інвалідності - трудове каліцтво. Висновок про умови праці - протипоказана важка фізична праця, тривала хода та підземні умови праці. Може працювати сторожем, вахтером, підсобним робітником, підстава Акт огляду МСЕК № 852. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Разом з цим, приписами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з вимогами ст. 38 Гірничого Закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю. Приписами ст. 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що ушкодження здоров`я внаслідок нещасних випадків на виробництві відповідача та подальше встановлення у зв`язку з цим йому третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 200000 гривень. Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Нормами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Так, у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах,в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Суд, зазначає, що наведені у відзиві на позовну заяву доводи представниці відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні виробничої травми позивача є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки як вже зазначалось вище, в акті № 28 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 27 квітня 2009 року, затвердженого 27 квітня 2009 року генеральним директором ВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська - Західна № 1» Гирюк В.С. (а. с. 14-15 та на звороті) з-поміж іншого зазначено, що супутньою причиною нещасного випадку позивача є відсутність належного контролю за безпечним виконанням робіт. При цьому, особами, які допустили правопорушення вимог законодавства про охорону праці, у п. 10 даного акту, окрім позивача зазначено працівників відповідача - [PERSON] та [PERSON] , а в акті розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 21 жовтня 2019 року о 17 годині 10 хвилин, який затверджений 21 січня 2020 року генеральним директором ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» Яковенком В.Г. (а. с. 16-21) з-поміж іншого зазначено, що основною причиною даного нещасного випадку є (технічна причина) незадовільний технічний стан засобів виробництва, а супутньою - порушення технологічного процесу та невиконання посадових обов`язків з боку інженерно-технічного персоналу дільниці № 5. При цьому, особами, які допустили правопорушення вимог законодавства з охорони праці та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування (у разі складення тимчасового акта за формою 11-1), у п. 8 даного акту, окрім позивача зазначено працівника відповідача - [PERSON] . Суд зазначає, що обидва нещасних випадки, що сталися з позивачем (23 квітня 2009 року та 21 жовтня 2019 року) самим відповідачем віднесені до нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом. Вищевказане свідчить про те, що в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у заподіянні позивачу як працівнику ушкодження здоров`я. Водночас, відповідно до роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 50% своєї професійної працездатності у відносно молодому віці - 40 років (на день другого нещасного випадку), встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності до 22 липня 2023 року. Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування. Разом з цим, суд зазначає, що доводи представниці відповідача про те, що встановлення відсотку втрати працездатності без встановлення позивачу інвалідності, свідчать про те, що останній може у звичних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, є необґрунтованими та такими, що спростовані матеріалами справи. Так, зокрема, 18 травня 2021 року позивачу первинно було встановлено третю групу інвалідності по трудовому каліцтву строком до 01 червня 2021 року (відповідно до довідки МСЕК від 18 травня 2021 року серії 12 ААА № 850563), та 22 липня 2021 року - повторно, строком до 01 серпня 2023 року (відповідно до довідки МСЕК від 22 липня 2021 року серії 12 ААА № 214686). Крім того, вказаними довідками встановлено, що позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода та підземні умови праці. При цьому, вказано, що останній може працювати сторожем, вахтером, підсобним робітником, що в свою чергу, хоч і не позбавляє його права на працю, але значно обмежує щодо неї. Разом з цим, суд зазначає, що доводи представниці відповідача щодо того, що позивач не позбавлений права на працю, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача трудового каліцтва та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника. З огляду на викладене, враховуючи факт отримання позивачем трудового каліцтва, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50% (встановлено при первинному огляді), його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили його змінити свій способі життя, а відтак дійсно йому завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Так, у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, вимогами ч. 1 ст. 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання трудового каліцтва позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 50 % своєї професійної працездатності первинно йому встановлено третю групу інвалідності, яку повторно встановлено до 01 серпня 2023 року, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд доходить висновку про доведеність факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час, а відтак, вважає позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди доведеними належними, достатніми та допустимими доказами, відтак такими, що підлягають задоволенню. Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 150000 гривень, а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Відповідно до вимог п. п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 гривень, а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 150000 гривень перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 х 4 = 26800), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. За таких обставин, моральна шкода у розмірі 150000 гривень підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача, де отримав професійне захворювання, пов`язане із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 65% (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, що в подальшому зумовило порушення його нормальних життєвих зв`язків, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити свій способі життя, що, як наслідок, завдало йому моральну шкоду, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, які підтверджені належними та достатніми доказами, які відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 150000 гривень, а позивач, в силу закону (на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1500 гривень, виходячи із розрахунку ((150000*100/200000)*2000/100%)). На підставі викладеного,

Outcome: partial