Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом в якому посилається на те, що 04 вересня 1993 року зареєструвала шлюб із відповідачем, в якому у них народилася дочка [PERSON] . За час перебування в шлюбі побудували житловий будинок в [ADDRESS] . Відповідач оформив правовстановлюючі документи на право власності на спільний житловий будинок, вона з дочкою зареєстровані за вказаною адресою. Вказує, що в період коли вона працювала за кордоном відповідач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 04 червня 2019 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється в добровільному порядку визнати належну їй частку в спільному нерухомому майні, не бажає також подарувати цю частку їхній дочці. Тому вважає, що такими діями відповідача порушено її право та просить визнати спірне будинковолодіння спільною сумісною власністю, та визнати за нею право власності на частину цього майна, стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, який прийнято до спільного розгляду із позовною заявою [PERSON] . Так, у зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначив, що дійсно вони з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними було придбано (побудовано) нерухоме майно. Однак, зазначає, що спірний житловий будинок зводився на належній йому земельній ділянці, він самостійно його придбав (побудував), і фактично сам проживав у ньому оскільки, дружина та дочка фактично проживали у його тещі. Вказує, що у вересні 2014 року дружина виїхала на постійне проживання до [PERSON] , в Україні перебувала незначні проміжки часу, зокрема у 2016 році приїхала з метою реєстрації себе та дочки у спірному будинковолодінні. Не заперечує, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Проте вважає, що слід відступити від засад рівності часток. Вказане мотивує тим, що з 2014 року позивачка не бере участі в утримання будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг. Оскільки він протягом тривалого часу самостійно несе тягар утримання спірного нерухомого майна, а колишня дружина самоусунулася від цього обов`язку, тому просить визнати за ним право власності на 2/3 частини будинку, а за [PERSON] 1/3 частини. Представник позивачки адвокат Чопей подав відзив на зустрічний позов в якому вказав, що вказаних вимог не визнає, та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Вказує, що сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, та спільно будували житловий будинок. У 1995 році [PERSON] був засуджений за крадіжку та відбував покарання в місцях позбавлення волі і позивачка в цей час продовжувала займатися будівництвом, матеріально підтримувала їх сім`ю та самого [PERSON] . Щодо земельної ділянки на якій зведено житловий будинок, то її було виділено під зведення цього будинку їхньою сім`єю, а не особисто Довіраку. Вказує, що [PERSON] особисто займалася виготовленням дозвільної документації під час будівництва, однак підписував документи чоловік на нього було зареєстровано житловий будинок, і вона не могла передбачити, що їхня сім`я розпадеться, тому не наполягала на виділення її частки у спільному майні. Не погоджується із твердженням [PERSON] про те, що у зв`язку із тим, що вона перебувала за кордоном та не брала участі в утриманні житлового будинку, оскільки виїхала туди працювати саме з метою заробити кошти для завершення будівництва. Вказує, що під час перебування у шлюбі їх фінансові відносини будувалися на принципі рівності і кожен з подружжя ніс половину витрат при веденні спільного господарства. Просить в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити, оскільки житловий будинок є спільною сумісною власністю і підлягає поділу в рівних частках. У відповіді на відзив представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним, адвокат Дикун, вказав, що [PERSON] сама підтверджує той факт, що з вересня 2014 року вона перебувала за кордоном і поверталася сюди лише на три місяці у 2016 році. Тобто постійно проживаючи за кордоном вона не дбала про утримання спірного житла не сплачувала комунальні послуги, а це є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя. У запереченні на відповідь на відзив представник позивачки за первісним позовом адвокат Чопей вказав, що чинним законодавством передбачена презумпція спільності права власності подружжя на майно набуте ними під час шлюбу. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, і саме на нього покладається тягар доказування. Однак, оплата Довіраком комунальних послуг не може бути підставою для відступлення від принципу рівності часток подружжя у спільному майні, інших доказів [PERSON] суду не надано. 04 жовтня 2021 року представник [PERSON] , адвокат Юркевич звернулася до суду із клопотанням про долучення доказів та уточнення позовних вимог в якому зазначила, що згідно висновку експерта, проведеного за результатами призначеної судом експертизи, запропоновані варіанти розподілу не передбачають можливості обом сторонам використовувати горище в рівних частках, тобто доступ до нього може мати тільки одна сторона. Крім того згідно запропонованих варіантів розподілу будинку, потрібно провести капітальне його перепланування, з втручанням в несучі та огороджувальні конструкції будинку. З аналізу норм чинного законодавства, в сфері будівельної діяльності слідує, що виконання будівельних робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції житлового будинку, потребують отримання дозволу на їх виконання та подальшого введення в експлуатацію. Вказані переобладнання вимагають значних коштів, як на розроблення відповідної проектної документації так і на проведення самих будівельних робіт. В зв`язку із цим адвокат звернулася до судового експерта Самулевич В.М. про проведення будівельно-технічної експертизи для подання до суду. Який надав висновок згідно із яким здійснити розподіл житлового будинку по частині між сторонами з врахуванням можливості забезпечення рівнозначного доступу на горище житлового будинку для спільного користування, без втручання в несучі (самонесучі) та огороджувальні конструктивні елементи житлового будинку, не представляється можливим, оскільки конструктивна схема (планування) даного будинку, не передбачає такої можливості. Та запропоновано варіант порядку користування, житловим будинком, що враховує забезпечення рівнозначного доступу на горище житлового будинку для спільного користування через існуючий прохід приміщень першого та другого поверху. Тому представник позивача за зустрічним позовом просить визнати порядок користування сторонами вказаним житловим будинком згідно цього висновку експерта. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом, адвокат Чопей, позовні вимоги підтримав з вказаних підстав та зазначив, що не погоджується із клопотанням представника Довірака щодо варіанту розподілу спірного будинковолодіння, на підставі висновку експерта складеного на замовлення останнього, оскільки на їх думку експерт що проводив експертизу за ухвалою суду, залишив поза увагою питання поділу горища. Вважає такий висновок експерта недопустимим доказом, виходячи з того, що стороною відповідача не ставилося питання про проведення по справі додаткової експертизи. Сам висновок поданий з порушенням встановленого законом порядку подання доказів. Крім того, вказаним клопотанням представник відповідача фактично змінила позовні вимоги та просить вже не визнати частки сторін з принципу 2/3 на 1/3, а встановити порядок користування житловим приміщенням. Оскільки такі варіанти поділу не висувалися у зустрічному позові, то заперечує щодо їх задоволення. Вказує, що запропонований варіант порядку користування позбавляє позивачку можливості користуватися комунікаціями, а саме котлами. Вважає, що експерт у запропонованому представником Довірака висновку обійшов питання спільних витрат. Через відсутність будь-якої комунікації з відповідачем [PERSON] буде позбавлена можливості провести роботи зі встановлення лічильників на другому поверсі, крім того такі роботи є дуже дорого вартісними. Вважає, що при бажанні кожна зі сторін по справі вправі поставити питання про поділ майна в натурі оцінивши наявне майно, електро та газові мережі, системи водо забезпечення, визначивши грошову компенсацію одній зі сторін, сплативши судовий збір з врахуванням вартості житлового будинку. Тому просить визнати спірне будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за кожною право власності на його частку, та відмовити в задоволенні запропонованого Довіраком варіанту розподілу житлового будинку. Щодо понесених судових витрат то просить їх розділити між сторонами порівну, вказавши, що позивачкою сплачено 5\~990 грн вартості призначеної судом будівельно-технічної експертизи. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним, [PERSON] , в судовому засіданні зазначив наступне. Після ознайомлення з висновком судової інженерно технічної експертизи № 23, що склав СП «Західно-Український експертно-консультативний Центр», вважає, що при проведенні експертизи експертом не було враховано та досліджено того факту, що в будинку є горище, оскільки згідно запропонованих варіантів розподілу будинку жоден з них не дає можливості обом сторонам використовувати горище в рівних частках, тобто доступ до нього може мати тільки одна сторона. Крім того згідно запропонованих варіантів розподілу, потрібно провести капітальне перепланування будинку, з втручанням в несучі та огороджувальні конструкції, що вимагає значних вкладень коштів як на розроблення відповідної проектної документації так і на проведення самих будівельних робіт. Тому вважає, що такі варіанти розподілу будинку, які потребують його повного перепланування не вирішать спору. У зв`язку із цим 30 грудня 2021 року за клопотанням його представника було складено висновок експерта № 74/з. Згідно із цим висновком здійснити розподіл спірного житлового будинку по частині між сторонами, з врахуванням можливості забезпечення рівнозначного доступу на горище житлового будинку для спільного користування, без втручання в несучі (самонесучі) та огороджувальні конструктивні елементи житлового будинку, не представляється можливим, оскільки конструктивна схема (планування) даного будинку, не передбачає цього. Запропонований варіант порядку користування, будинком враховує забезпечення рівнозначного доступу на горище житлового будинку для спільного користування через існуючий прохід приміщень першого та другого поверху, а саме: Першому співвласнику пропонуються наступні приміщення першого поверху: вітальня літ.1-2 пл. 16,0 кв.м.; кімната літ.1-3 пл.9,3 кв.м.; коридор літ.1-4 пл. 5,2 кв.м.; кухня літ.1-5 пл. 26,6 кв.м.; паливна літ.1-6 пл. 13,3 кв.м.; кладова літ.1-7 пл.7,5 кв.м.; сан.вузол літ.1-8 пл.7,5 кв.м., загальною площею 85,4кв.м. Другому співвласнику пропонуються наступні приміщення другого поверху: частину коридор літ.1-9 пл. 7,9 кв.м.; кімната літ.1-10 пл. 26,2 кв.м.; коридор літ.1-11 пл. 4,0 кв.м.; кімната літ.1-12 пл. 22,4 кв.м.; кімната літ.1-13 пл. 7,6 кв.м.; кімната літ.1-14 пл. 12,9 кв.м.; сан.вузол літ.1-15 пл.7,5 кв.м., загальною площею 88,5кв.м. Обом співвласникам пропонуються наступні приміщення: першого поверху - коридор літ.1-1 пл. 9,4 кв.м.; другого поверху - частину коридор літ.1-9 пл. 9,4 кв.м., загальною площею 18,8кв.м. При даному варіанті порядку користування, другому співвласнику 1/2 частини, одне із приміщень під літ.1-12 пл. або літ.1-13 пл. переобладнати у приміщення кухні. Також необхідно розділити приміщення коридору літ.1-9 пл. 17,3 кв.м. на приміщення пл. 9,4кв.м. сходова клітка та приміщення коридору пл. 7,9 кв.м. при цьому частина робіт виконується спільно обома сторонами. Запропонований експертом варіант встановлення порядку користування житловим будинком зберігає і рівність часток сторін, і можливість доступу до горища, та забезпечує можливість роздільного користування житловими приміщеннями між сторонами. Не передбачає втручань в несучі та огороджувальні конструкції, відповідно не передбачає отримання дозволу на виконання робіт та здачі в експлуатацію. Вважає поданий висновок експерта належним та допустимим доказом та таким, що відповідає вимогам ЦПК України. Щодо порушення строків подання доказів, на які посилається представник позивачки, то звертає увагу на те, що 10 вересня 2021 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду підготовче провадження в справі було закрито. Однак вказане клопотання пресдавтника Довірака подане до першого судового засідання, розгляд якого відкладавсяч з причин, визнаних судом поважними. Зазначив, що оскільки поділити в натурі спірний житловий будинок, без його фактичної перебудови неможливо, то встановлення порядку користування ним не порушить прав сторін на ідеальні частки у будинку та вирішить спір повністю. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Тому просить визнати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, визнати за сторонами право власності на нього по частці, та встановити порядок користування житловим будинком між ними відповідно до вказаного вище варіанту розподілу. Суд заслухавши думку сторін та їх представників, обставини на які вони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, вивчивши матеріалі справи дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в т. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, а також майна виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України), є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 04 вересня 1993 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням суду від 04 червня 2019 року розірвано (а.с. 7). \~ \~ \~ \~За час перебування у шлюбі сторонами зведено та здано в експлуатацію житловий будинок в [ADDRESS] . Згідно із долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2014 року № [NUMBER] право власності на вказаний житловий будинок належить відповідачу [PERSON] , який змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 39, 41). Вказане також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 липня 2014 року (а.с. 42). Даний житловий будинок відповідно до\~ст. 60 СК України\~є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу, що визнано сторонами в судовому засіданні та відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними Щодо посилань позивача за зустрічним позовом на підстави для відступлення від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності то, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про\~презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Однак, на підтвердження своїх доводів, щзодо відступу від рівності часток, [PERSON] не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів, вказана вимога \~є необґрунтованою й належно не мотивованою. Більше того, надалі [PERSON] в судовому засіданні просив визнати за ним та колишньою дружиною право власності на спірне нерухоме майно по частці. Тому вказано вимога про визнання за сторонами права власності по 1/2 частці на спірне нерухоме майно також підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Зі змісту п.п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст. 70\~СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Щодо посилань представника позивачки за первісним позовом на неможливість вирішення в рамках вказаної справи питання про встановлення порядку користування спірним житловий будинком суд вважає за необхідне зазначити наступне. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Як передбачено ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування будиноковолодінням, якщо про це заявлено позов. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19). Частинами першою та другою\~статті 364 ЦК України\~визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). В ході розгляду справи проведено судову інженерно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта № 223 від 27 квітня 27 травня 2020 року ринкова вартість спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами станом на час проведення експертизи становить 1555323 грн. Експертом запропоновано два варіанти реального поділу будинковолодіння на дві ізольовані частини у співвідношенні часток співвласників 2/3 до 1/3, та два варіанти поділу зі співвідношення часток по або близьких до ідеальних ( том 1 а.с. 111-173). Однак, жоден із запропонованих варіантів поділу не задовольнив сторін по справі, щодо визначення порядку користування спільним нерухомим майном. Кожна зі сторін вважає його надто дорого вартісним, оскільки передбачає знесення несучих конструкцій, капітальне перепланування будинку, вироблення відповідної дозвільної документації. Крім того, враховуючи те, що при проведенні експертизи експертом не враховано порядку користування горищем представником позивача за зустрічним позовом замовлено проведення будівельно-технічної експертизи. Згідно висновку експерта від 30 грудня 2021 року № 74/з здійснити розподіл житлового будинку по частині між сторонами з врахуванням можливості забезпечення рівнозначного доступу на горище житлового будинку для спільного користування без втручання в несучі (самонесучі) та огороджувальні елементи житлового будинку не представляється можливим, оскільки конструктивна схема (планування) будинку не передбачає такої можливості. У вказаному висновку експертом запропоновано варіант порядку користування спірним житловим будинком враховуючи забезпечення рівнозначного доступу на горище для спільного користування через існуючий прохід приміщень першого та другого поверхів (том 2 а.с. 5-20). Щодо посилань представника позивачки за первісним позовом на недопустимість вказаного висновку експерта, зважаючи на те що порушено порядок подання доказів та призначення експертизи суд вважає наступне. Згідно статті 106 ЦПК України проведення експертизи\~на замовлення\~учасників справи Учасник\~справи має\~право подати\~до суду\~висновок експерта,\~складений на\~його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Зважаючи на те, що представник позивачки за первісним позовом не погодився на жоден із варіантів реального розподілу спірного будинковлодіння, не заявляв клопотання про проведення додаткової експертизи. Натомість представник позивача за зустрічним позовом бажає розділити спільний житловий будинок в натурі, та шляхом проведення експертного дослідження визначив для цього найбільш прийнятний варіант із врахуванням інтересів кожного власника. Зважаючи на це та з ціллю забезпечення принципу процесуальної економії з метою вирішення вказаного спору в повному обсязі, забезпечивши законні права та інтереси кожної зі сторін, суд вважає, що окрім визнання спірного будинковолодіння спільною власністю подружжя та визнання за сторонами право власності по його частці слід також встановити порядок користування вказаним нерухомим майном. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п.2 ч.3\~ст.133 ЦПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи відносяться також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно висновку експерта вартість спірного будинковолодіння становить 1555323 грн, за кожною із сторін визнається право власності на частину вказаного будинковолодіння, а отже з них підлягає стягнення судовий збір за майнову вимогу у розмірі одного відсотка від ціни позову, що становить 7\~776,6 грн. Тому з [PERSON] та [PERSON] слід тягнути по 7\~008,2 грн недоплаченого судового збору. На підставі\~наведеного та\~ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, ст.ст. 328, 358, 368, 372, ЦК України,

Outcome: approved