Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

в позові вказано, що позивач є військовослужбовцем державної охорони з 16/07/2016. 11/07/2014 позивач відкрив рахунок в установі відповідача та отримав споживчий кредит на суму 10600 гривень під 25 процентів. У відповідності до додаткового договору до договору №428217 від 11.07.2014р. про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки акціонерним товариством «Державний Ощадний Банк України», в особі банківської установи ТВБВ№ 10008/040 у м. Івано-Франківську був наданий споживчий кредит в сумі 10600.00 грн. Строк дії кредиту встановлено на період дії платіжної картки. Процентна ставка складає 25.00 процентів річних (п.1.1.4 Договору). 16 липня 2016 року, під час дії у державі особливого періоду, призваний на військову службу за контрактом і є військовослужбовцем Управління державної охорони України на теперішній час. Згідно ст. 11 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» №160/98-ВР від 04 березня 1998 року УДО України є державним правоохоронним органом спеціального призначення, підпорядкованим Президентові України та підконтрольним Верховній Раді України. Отже, на військовослужбовця УДО України поширюється правова норма пункту першого, частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон №2011-XII). Положенням частини 15 статті 14 Закону №2011-XII (в редакції чинній по 22 квітня 2021 року) встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В серпні 2021 року позивачу стало відомо що за період з 01.08.2016р. по 04.08.2021 р. розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за Договорам складає 9580,15 гривень. Відповідач делегував Філії свої обов`язки щодо розгляду звернень позивача. У відповідь на заяви керівництво Філії листами від 22.09.2021р. №108.14- 07/11/467/4883/2021-08/с, від 01.11.2021р. №108.14-07/11/524/5480/2021-08/с, та від 05.01.2022р. №108.14-07/11/7/23/2022-08/с повідомило що здійснення перерахунку процентів та/або неустойки (штрафів, пені), можливе за умови отримання документального підтвердження факту перебування позичальника у районах Донецькій та Луганській областях та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, як того вимагає частина 15 статті 14 Закону №2011-XII в редакції від 23/04/2021. Згідно довідок виданих Банком 24 січня 2022 року №108.048/40-22, за період з 16.07.2016р. по 22.04.2021р. розмір нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом, встановленим на карткових рахунках № [NUMBER] а № [NUMBER] складає в сумі 8791,99 гривень. Окрім цього 02 вересня 2014 року за №18-112/48620 Юридичний департамент Національного Банку України надіслав банкам України лист Міністерства оборони України від 21.08.2014р. №322/2/7142 з роз`ясненням щодо переліку документів, які підтверджують призов на особливий період, та проходження військової служби, що вдаються позичальниками до банків з метою звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом. В листі Міністерства оборони України підтверджено що документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на час особливого періоду, можуть бути військовий квиток, довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30.05.2018р. у справі №521/12726/16-ц (касаційне провадження №61-16144 св18) за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Необхідність постійного звернення до Банку, доведення свого права завдало позивачу моральну шкоду, в сумі 10000 грн. Тому позивач просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачу в якості погашення основного зобов`язання за договором №428217 від 11/07/2014 сплачені 8791,99 гривень, які були нараховані банком в якості відсотків за користування кредитним лімітом по карткових рахунках в період з 16/07/2016 по 22/04/2021 та стягнути з відповідач 10000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач надав перед судом пояснення про те, що перше зобов`язання закрито і погашено кредитний ліміт; другий договір укладено від 2019 року; позивачем надано відповідачу довідку 14/02/2022; позика погашена банком за рахунок рефінансування; позивача не попереджали про рефінансування; позивача запросили в банк через те, що закінчилась пенсійна картка і рахунок поділено на два, а не рефінансування; в банку позивача попередили, що для військовослужбовців встановлено спірні пільги; позивач проходить військову службу в УДО; довідка надана позивачем є аналогом довідок про військову службу; 4794,75 гривень позовна давність; позивач не проходив військову службу у військовій частині, тому не міг надати документ з військової частини чи військового комісаріату; відповідачем було закрито рахунок і борг; кредит - це овердрафт і проценти; на пенсійній картці не може бути інше нарахування, тому було картка з процентами; період з 2016 по 2017 частково підпадає під позовну давність; з 16/07/2016 по 17/03/2017 - це період позовної давності; 31/08/2022 вперше повідомив банк про належність до військовослужбовців; з 22/04/2021 позивач не підпадає під категорію військовослужбовців, яким надається пільга. Представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що сторони уклали два різних кредитних договори з 11/07/2014 по 22/04/2021; перший договір 42/88/17 і до нього уклали додаткову кредитну угоду 11/07/2014; 21/12/2019 договір виконано і позивач сплатив тіло кредиту і відсотки; спосіб завершення зобов`язання не має значення чи це рефінансування чи власні кошти; позивач надав відповідачу заяву про надання наступного кредиту; не було єдиного кредитного договору; в 2022 році звернувся до суду, а 21/12/2019 завершився договір; відповідно до ст. 632 ЦК України після завершення договору ціна договору не може бути змінена; позивач не надав документ про те, що він є військовослужбовцем; банк пропонував позивачу подати документ про те, що він є військовослужбовцем; зупинення нарахування процентів здійснено на підставі додаткового договору; позивач не реалізував своє право на звільнення від процентів; оскільки позивач не звернувся до відповідач із заявою про звільнення від процентів, тому відповідач і не відмовляв в такому праві; про статус військовослужбовця позивач повідомив відповідача 31/08/2021; позивач не надав документ встановленого зразка про те, що він військовослужбовець; листом від 2014 року НБУ надав роз`яснення про статус військовослужбовця; інших підстав в листі НБУ непередбачено; 01/02/2019 Міністерство оборони України залишило перелік категорій військовослужбовців за переліком НБУ; 21/12/2019 перший договір завершився і в цей день було укладено інший договір, який і є діючий; позивач звернувся до суду 31/08/2022; позивачем пропущено строк позовної давності за його зверненням; розрахунок процентів поза межами позовної давності; по першому договору спливла позовна давність ще до воєнного стану; перший договір «Тариф Пенсійний»; кредитний ліміт наданий позивачу за соціальним статусом «пенсіонер»; наданий позивачу тариф і пакет «Пенсійний» за його соціальним статусом; кредитний договір 2019 «Мій комфорт» соціальний статус найманий працівник, робітник, як це вказано в заяві позивача про приєднання; з 31/08/2021 повинна обчислюватись позовна давність; в 2019 році перший договір припинився, тому відповідний договір не може бути змінено після виконання; тільки з 11/07/2014 передбачено кредитування, до цього часу не було можливості отримувати кредит; рахунок відкрито в 2013 році; заява про приєднання - це другий кредит, який діє до цього часу. Судом встановлено наступні обставини. 02/11/2022 позивачем пред?явлено позов до відповідача. 31/08/2021 позивач повідомив відповідача про те, що він призваний на військову службу з 16/07/2016 і просив зарахувати відсотки в якості погашення основного зобов?язання, відсотки анулювати за договором №428217. На звернення позивача про перерахунок відсотків від 31/08/2021 відповідач повідомив позивача про необхідність підтвердити документально належність до військовослужбовців. 11/07/2014 позивач та відповідач уклали договір до договору №428217 «Пенсійний». Позивачем подано відповідачу заяву про приєднання №863264/211219 до договору комплексного банківського обслуговування. 24/01/2022 відповідач видав позивачу довідку про те, що 14/07/2014 по картковому рахунку на імя позивача встановлено кредитний ліміт 10600 гривень. В період з 16/07/2016 по 22/04/2021 розмір відсотків за користування кредитним лімітом складає 5093,77 гривень. 24/01/2022 відповідач видав позивачу довідку про те, що 14/07/2014 по картковому рахунку на ім`я позивача встановлено кредитний ліміт 11100 гривень. В період з 21/12/2019 по 22/04/2021 розмір відсотків за користування кредитним лімітом складає 3698,22 гривень. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» Управління державної охорони України є державним правоохоронним органом спеціального призначення, підпорядкованим Президентові України та підконтрольним Верховній Раді України. В ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції до 22/04/2021 вказано військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Будь-який особливий механізм реалізації права за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» законом не встановлено, в тому числі і у формі укладання додаткового договору про звільнення від позивача від штрафних санкцій і пені. В ст. 3 ЦК України в якості загальної засади цивільного законодавства визначено добросовісність та розумність. Отже, єдиною підставою для реалізації права за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є поінформування позивачем відповідача про його волевиявлення щодо використання права на відповідну пільгу. Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що позивач повідомив відповідача про належність до військовослужбовців. Позивачем доведено перед судом обставину, що він неодноразово звертав до відповідача з повідомленням про належність до військовослужбовців. Оскільки позивач належить до військовослужбовців відповідного виду, тому документом, який посвідчує його таку належність є документ, який виданий позивачу про вступ на відповідну військову службу. Отже, між сторонами виник спір щодо реалізації позивачем його права на звільнення від процентів та штрафів за попередній період, до часу повідомлення відповідача про належність до військовослужбовців. Відповідно до відзиву відповідача та заяви про застосування позовної давності вказано на те, що позивачу було нараховано неустойку на суму, яка ним зазначена в позову в сумі 8791,99 гривень, з яких 4794,75 гривень за період, що перебуває поза межами позовної давності. Отже, позивачем та відповідачем надано суду інформацію про те, що позивачу було нараховано неустойку на суму, яка ним зазначена в позову в сумі 8791,99 гривень. Однак відповідач просив суд відмовити позивачу в позові з підстав пропуску позивачем позовної давності на суму 4794,75 гривень. В ч. 1 ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В ст. 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач та представник відповідача надали суду пояснення про те, що позовна давність сплила за вимогами позивача за відповідний період на суму 4794,75 гривень. Таким чином позов обґрунтовано правовими підставами виключно на суму 3997,24 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що звільнення від процентів і штрафів для військовослужбовців у відповідний період реалізується виключно на майбутні періоди з моменту повідомлення відповідача про належність до військовослужбовців. Так само в судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити позивачу в позові з підстави спливу позовної давності, що є формою визнання обов`язку, але звільнення від нього на підставі спливу визначеного законом строку. Позивачем визнано перед судом обставину повідомлення ним відповідача про бажання бути звільненим від процентів та штрафів 31/08/2021. Отже, саме позивачем створено ситуацію, при якій він звернувся до відповідача про реалізацію відповідного права не до часу нарахування неустойки, а саме після нарахування неустойки, а також після спливу позовної давності та після завершення виконання одного договору та укладення іншого договору. Тому саме дії позивача мали своїм наслідком надання відповідачу можливості заперечувати вимоги позивача, що не складає собою правову підставу для відшкодування моральної шкоди порушенням прав позивача. Таким чином саме позивачем надано перед судом пояснення про спростування його позову до відповідача про компенсацію моральної шкоди. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial