Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 09.07.2021 року між ТОВ «2х2 ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір Купівлі-продажу, серія та номер: 1371, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю «2х2 ФІНАНС» набуло право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт державної реєстрації права власності на зазначене майно підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2021 (індексний номер 265295565) та Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.2021 року. Інформацію про те, що в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані сторонні для позивача особи, позивач дізнався з довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб, яка була видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 25.08.2021 року. Наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі створює для позивача перешкоди у її користуванні. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2022 року на 10год. 45хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 22.08.2022 року на 11год. 15хв. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.57). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 09.07.2021 між ТОВ «2х2 ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ`було укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого ТОВ «2х2 ФІНАНС» набуло права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., за №1371 (арк.сп.6-7). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2021 року, індексний номер 265295565, номер запису про право власності: 42919101 від 099.07.2021 року, право власності на квартиру [ADDRESS] належить ТОВ «2х2 ФІНАНС» (арк.сп.8). Згідно Відомості №Т5-203978-ю/л від 25.08.2021 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщені/будинку, наданих Департаментом надання адміністративних послуг, відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі. (арк.сп.9). Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 12 ст. ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому у задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку необхідно відмовити. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є власником (співвласником) квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачеві на праві власності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «2Х2 ФІНАНС» до [PERSON] в частині визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, та є достатньою підставою для зняття зареєстрованої особи з реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). .При таких обставинах, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягають частковому задоволенню. Відповідно п. 1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Н підставі викладеного, та

Outcome: partial