Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка на день смерті проживала в с. Немиринці Хмельницького району Хмельницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований [PERSON] у 1976 році, проте правовстановлюючий документ на будинок остання не оформила та право власності не зареєструвала. Позивач зазначив, що має право на спадщину за законом після смерті [PERSON] так як є її сином. Крім того, при життя [PERSON] склала на його користь заповіт, посвідчений 05.06.2007 року. [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку та інших спадкоємців крім нього немає. Оскільки житловий будинок за життя [PERSON] не оформила право власності, внаслідок чого позивачу було відмовлено нотаріусом, щодо оформлення спадкових прав на спірний будинок, через відсутність правовстановлюючих документів. Вказана обставина є перешкодою для оформлення спадщини у нотаріуса, а тому просить в судовому порядку визнати за ним право власності на вказане будинковолодіння. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач Миролюбненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області також подали до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти позову не заперечують. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] . 05 червня 2007 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Немиринецької сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 10, яким все своє майно заповіла сину [PERSON] 29 квітня 2020 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою, заведено спадкову справу № 168/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З матеріалів вищезазначеної спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом. Вказані обставини підтверджуютьсь: паспортними даними позивача [PERSON] та його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24.10.2017 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 06.11.2019 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу [PERSON] № 00024518241 від 12.11.2019 року; матеріалами спадкової справи № 168/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Вищезазначений житловий будинок був побудований [PERSON] у 1976 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеним 06.12.2022 року КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» за результатами технічної інвентаризації та довідкою про технічний опис об`єкта нерухомого майна від 16.12.2022 року за № 856. За повідомленням Миролюбненської сільської ради Хмельницького району\~Хмельницької області № 55 від 23.01.2023 року домогосподарство розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року до суспільної групи «колгоспний двір» не відносилося. Згідно довідки, виданої КП «Старокостянтинівське міське БТІ» 16.12.2022 року за № 855, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , право власності не зареєстровано. За життя [PERSON] не отримувала правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та у встановленому законом порядку не проводила його державну реєстрацію. Судом встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що мотивовано нотаріусом відсутністю документа про право власності на нерухоме майно та реєстрації права власності (відповідь на звернення (щодо спадкових прав) державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т.В. від 04.01.2023 року за № 22/02-14). У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», що набрав чинності з 12.03.2011 року, у пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05.08.1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, до 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01.07.2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26.02.2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту від 06.12.2022 року, складеного КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» за результатами технічної інвентаризації будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в якому зазначено, що будівництво житлового будинку «А-І» загальною площею 87,6 кв. м., прибудова «а» та хлів «Б-І» здійснено у 1976 році, а гараж «В-І» - 1991 році. Тобто, спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05.08.1992 року, а отже, померла [PERSON] набула за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до її єдиного спадкоємця сина [PERSON] . Оскільки спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало йому за життя на праві власності, тому воно увійшло до складу спадщини після його смерті. А тому, за позивачем [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вимог про стягнення судових витрат позивач не заявляв.

Outcome: approved