Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

17.03.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрати на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 17 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції Київської області за актовим записом № 57 було зареєстровано її шлюб із відповідачем у даній справі. 21 січня 2011 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб було розірвано. Від спільного сумісного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка весь час проживає з позивачкою. 14 лютого 2023 року рішенням Баришівського районного суду Київської області з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до закінчення навчання. На даний час їхній донці, [PERSON] , виповнилося 18 років, вона є студенткою денної форми навчання ОС «Бакалавр» 2 курсу економічного факультету спеціальність «Економіка» Національного університету біоресурсів і природокористування України ІV рівня акредитації, та у зв`язку з навчанням не можливостю влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Дата вступу до університету - 01.09.2021 року, дата закінчення - 30.06.2025 року. Позивач несе додаткові витрати на навчання спільної з відповідачем дитини. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини. З метою нормального розвитку дитини вона змушена була придбати гаджет - ноутбук « HONOR M» , вартістю 25 999 грн., комплексний пакет « Налаштування ПК ПЛАТИНУМ», вартістю 1 248 грн, УПЗ «AWAX» блокувальник реклами для 1 пристрою на 24 місяці вартістю 169 грн, ЕПЗ ESET NOD32 Antivirus (2 ПК - 2 року) вартістю 581 грн, «Кіно» на 3 місяці «Стартовий пакет» «SWEET/ Т?» вартістю 201 грн. Загалом, сума додаткових витрат складає 28 198 грн, для проведення вимушеного онлайн навчання в Україні. Позивач вважає за необхідне розділити цю суму порівну між нею та відповідачем. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 06.04.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 02.05.2023р. 09.05.2023р. представником відповідача [PERSON] - [PERSON] - було надано на адресу суду відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 21 січня 2011 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). 27 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київської області за актовим записом №80 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного сумісного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). 14 лютого 2023 року рішенням Баришівського районного суду Київської області з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до закінчення навчання (а.с. 11). На даний час їх донці, [PERSON] , виповнилося 18 років, вона є студенткою денної форми навчання ОС «Бакалавр» 2 курсу економічного факультету спеціальність «Економіка» Національного університету біоресурсів і природокористування України ІV рівня акредитації, що підтверджується договором № ЕП 21197 6 від 11 серпня 2021 року про навчання у закладі вищої освіти, договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 11.08.2021р. (а.с. 12-17). 22.09.2022р. позивачкою було придбано гаджет - ноутбук « HONOR M», вартістю 25 999 грн., комплексний пакет «Налаштування ПК ПЛАТИНУМ», вартістю 1 248 грн, УПЗ «AWAX» блокувальник реклами для 1 пристрою на 24 місяці вартістю 169 грн, ЕПЗ ESET NOD32 Antivirus (2 ПК - 2 року) вартістю 581 грн, «Кіно» на 3 місяці «Стартовий пакет» «SWEET/ Т?» вартістю 201 грн. на загальну суму 28 198 грн, що підтверджується копією квитанції та нарядом замовлення № Т008-0004878580 (а.с. 18-19). 04 листопада 2016 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 34). Від даного шлюбу відповідач [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 35). Згідно довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайгер», [PERSON] працює охоронцем у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тайгер» з посадовим окладом 6 700,00 грн. (а.с. 37). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , остання не працює (а.с. 36). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. За змістом ч.ч.1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує положення ч.ч.1, 2ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Додаткові витрати на дитину мають нести батьки. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилалася на те, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах. Разом з тим, у даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею у зв`язку з навчанням доньки в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, а саме на придбання ноутбука, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Саме по собі навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та не може безумовно свідчити, що витрати пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18). До закінчення навчання повнолітньою дитиною у відповідача наявне зобов`язання аліментного утримання дитини , отже позивач скористалась своїм правом в частині стягнення аліментів, у разі коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, що передбачено ст. ст. 198-200 СК України. На підтвердження понесених додаткових витрат на дитину позивачем надано до суду наступні докази: наряд замовлення № Т008-0004878580, копію квитанції від 22.09.2022р., згідно яких 22.09.2022р. позивачкою було придбано гаджет - ноутбук « HONOR M» , вартістю 25 999 грн., комплексний пакет «Налаштування ПК ПЛАТИНУМ», вартістю 1 248 грн, УПЗ «AWAX» блокувальник реклами для 1 пристрою на 24 місяці вартістю 169 грн, ЕПЗ ESET NOD32 Antivirus (2 ПК - 2 року) вартістю 581 грн, «Кіно» на 3 місяці «Стартовий пакет» «SWEET/ Т?» вартістю 201 грн. на загальну суму 28 198 грн. (а.с. 18-19). Разом із тим, суд не погоджується із необхідністю стягнення із відповідача в якості додаткових витрат на дитину понесених позивачем витрат на купівлю ноутбуку, оскільки дані витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог ст. 185 СК України, а охоплюються аліментними зобов`язаннями. При цьому, будь-яких доказів того, що для розвитку здібностей повнолітньої дитини - [PERSON] - виникла необхідність у придбанні ноутбуку та певних програмних пакетів до нього, зокрема УПЗ «AWAX» блокувальник реклами для 1 пристрою на 24 місяці вартістю 169 грн, «Кіно» на 3 місяці «Стартовий пакет» «SWEET/ Т?» вартістю 201 грн. на загальну суму 28 198 грн. - матеріали справи не містять. Належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог в цій частині позову, представник позивача також не надав і в ході розгляду справи у суді. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed