Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

23.03.2023 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав по відношенню до себе, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по його вихованню, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою судді від 31.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.04.2023. Ухвалою суду від 27.04.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.05.2023. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку. Позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку свого позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без його участі. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] на а.с. 16). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] (копія свідоцтва серії [NUMBER] на а.с. 21). На даний час він мешкає за місцем реєстрації: [ADDRESS] , зі своїм дідусем (батьком матері), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради за вихідним № 1756 від 27.02.2023 та Витягом з реєстру територіальних громад від 22.03.2023, та навчається у Хмільницькому ліцеї Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області і є учнем 11 класу. Свого батька, [PERSON] , він не бачив з часу народження. Батько позивача матеріально не забезпечує, участі у вихованні та піклуванні не приймає, будь-яких зв`язків не підтримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток. У відповідності до довідки Хмільницького ліцею Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за вихідним № 07 від 28.02.2023, батько [PERSON] не бере участі у вихованні сина. На час подачі позову [PERSON] звернувся до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради для встановлення опіки над онуком. Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 20.04.2023 № 249, виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до позивача (а.с. 39, 40). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved