Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» (далі Позивач) в особі свого представника Вершиніна Костянтина Валерійовича (далі Представник позивача) звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, запоідяної працівником [PERSON] (далі Відповідач) в розмірі 78772 грн. (сімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят дві гривні) та судові витрати по справі. В обґрунтування поданого позову зазначено, що відповідач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг (далі\~ПНФП) Філії № 1 ТОВ «Пост Фінанс» з 15 жовтня 2020 року на підставі наказу №3040-к від 14.10.2020 року. Наказом № 2946-к від 01 листопада 2022 року Відповідача переведено на посаду начальника ПНФП Філії № 1 з 14.11.2022 року. З відповідачем на час переведення на іншу посаду 14 листопада 2022 року був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 14 листопада 2022 року відповідач була ознайомлена з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії № 1. Відповідач виконувала функції старшого касира в пункті надання фінансових послуг № 10456 (м. Київ Дніпровська набережна, буд. 25А). 02 січня 2023 року касир [PERSON] передав начальнику ПНФП Андрієнко С.В. касу ПНФП без розбіжностей з цього часу моменту Відповідач почала виконувати роль старшого касира ПНФП. 25 січня 2023 року в ПНФП № 10456 (м. Київ Дніпровська набережна,буд. 25А) було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких згідно посадових обов`язків здійснював відповідач. За результатами інвентаризації був складений акт від 25.01.2023 року, в якому зафіксована нестача коштів в розмірі 78772 грн. Згідно наказу № 458-к від 10 лютого 2023 року відповідача було звільнено з посади начальника ПНФП Філії № 1 з 10 лютого 2023 року. Після звільнення відповідач не відшкодувала завдану позивачу матеріальну шкоду, яка станом на день подання заяви становить 78772 грн. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не відшкодовує матеріальну шкоду, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Нова Пей» та змушує Позивача звертатися до суду з даним позовом. Крім того, представник позивача зазначає, що товариством були понесені судові витрати в розмірі 10648,73 грн., які також просять стягнути з відповідача. Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 54-55/. У судове засідання представник позивача не з`явився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із клопотанням, в якому просить справу розглядати без представника, не заперечує проти винесення заочного рішення, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена вчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань від [PERSON] не надійшло. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, представник позивача в поданій позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечує, відповідач будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, відзиву, заяв та клопотань не надіслала, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з 15 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] була прийнята на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії №1 на підставі наказу №3040-к від 14.10.2020 року /а.с. 14/. Наказом № 2946-к від 01 листопада 2022 року Відповідача переведено на посаду начальника ПНФП Філії № 1 з 14.11.2022 року /а.с. 13/. З відповідачем на час переведення на іншу посаду 14 листопада 2022 року був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність /а.с. 11/. 14 листопада 2022 року відповідач була ознайомлена з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії № 1 /а.с. 15-23/. Відповідно до п. 2.15 посадової інструкції начальника ПНФП на нього покладаються обов`язки, зокрема, з виконання в разі необхідності функцій касира (старшого касира) ПНФП. Всі касові працівники безпосередньо обслуговують грошові кошти Відповідача та є матеріально відповідальними особами за отримані кошти в залежності від функціоналу (старший касир/касир). Старший касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль старшого касира відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти, які зберігаються в сейфі ПНФП, на початку зміни передає касирам другорядних кас грошові кошти для проведення касових операцій, по закінченню зміни приймає від касирів другорядних кас грошові кошти після проведення касових операцій. Касир (будь-який касовий працівник, який виконує роль касира другорядної каси відповідно до затвердженого графіку) є відповідальним за грошові кошти, отримані від головного касира на початку зміни, по закінченню зміни передає головному касиру грошові кошти після проведення касових операцій. Кожен касовий працівник ПНФП має свій логін, під яким пароводяться касові операції. Згідно даних касової книги, видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів з 24.01.2023 року по 25.01.2023 року в ПНФП 10456 роль старшого касира (матеріально відповідальна особа за головну касу (сейф) ПНФП) у період з 24.01.2023 року по 25.01.2023 року виконувала Відповідач. Вказані документи Відповідач підписувала із допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП) /а.с. 24-37/. 25 січня 2023 року в ПНФП № 10456 (м. Київ Дніпровська набережна, буд. 25А) була проведена інвентаризація наявних коштів, якою була встановлена нестача у розмірі 78772 грн., матеріально відповідальна особа начальник ПНФП Андрієнко Світлана Володимирівна /а.с. 9/. Вказаний Акт підписала Відповідач та надала письмові пояснення, в яких зазначила, що нестача сталась у зв`язку з її протиправними діями /а.с. 38-41/. Згідно п. 5.3.9 Положення про ведення касових операцій в національній валюті у касах ТОВ «НоваПей» (дал\~Положення) відповідальність щодо конролю за належним відображенням усіх записів в Касовій книзі ПНФП та щоденним звірянням таких записів із касовими документами ПНФП несе Старший касир, який закриває операційний день на ПНФП. Вимогами п. 4.1.4 Положення матеріальна відповідальність, пов`зана зі зберіганням готівки та інших цінностей, які знаходяться у головній касі ПНФП, а також за здійснення операцій з ними та належний їх облік покладається на Начальника ПНФП / Старшого касира ПНФП або на Касира, який виконує функціонал Старшого касира. Згідно наказу № 458-к від 10 лютого 2023 року відповідача було звільнено з посади начальника ПНФП Філії № 1 з 10 лютого 2023 року /а.с. 12/. Після звільнення відповідач не відшкодувала завдану позивачу матеріальну шкоду, яка станом на день подання заяви становить 78772 грн. Згідно з ст.\~130\~КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст.\~135-1\~КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Пунктом 1 ст.\~134\~КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як вбачається із матеріалів справи відповідач є матеріально відповідальною особою, з якою позивачем у відповідності до ст.135-1\~КЗпП було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24, робота відповідача з грошовими коштами позивача включена до даного Переліку. Відповідно до п. п. а) та б) ст.1 Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей; зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Згідно ст.\~136\~КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст.\~233\~КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, доводять те, що відповідачем, як матеріально відповідальною особою, завдано позивачу матеріальну шкоду, яка на даний час є невідшкодованою, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішення питання про судові витрати Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1\~статті Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною 1\~статті 4 цього закону\~визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з вимогами пункту 1 частини 2\~статті 4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір, у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатких осіб, що станом на 2023 рік (дату подання позову) становить 2684 грн. При подачі позову до суду Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн., що підтверджується квитанцією № ПФ565465 від 03.03.2023 року /а.с. 48/. Відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судрвий щзбір за подачу позову до суду в розмірі 2684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано Договір про надання правової допомоги №б/н від 01.09.2019 року з протоколом узгодженням вартості послуг № 3 від 10.05.2023 року (відповідно до якого загальна суму надання адвокатських послуг становить 5000 грн.); ордером на надання правової допомоги серії АІ № 1128373, що підтверджується матеріалами справи. Суд дослідивши зазначені докази, враховуючи співмірність зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, виходячи з відповідають реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають повному задоволенню, а саме в розмірі 5\~000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Outcome: approved