Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач звернулася в лютому 2023 року до Приморського районного суду м. Одеса з позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів, в якій просить суд стягнути з ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» на користь позивача грошові кошти в сумі 194\~205,64 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.05.2021 року між [PERSON] яка діяла в своїх інтересах та інтересах її доньки [PERSON] та ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» було укладено договір оренди приміщення площею 221,7 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] терміном на один рік. Остання орендна плата була внесена орендарем 15.02.2022 року в сумі 1700 дол. США, а решту 25 дол. США було обіцяно позивачу передати у найближчий час. Згодом, у встановлений договором строк, у березні орендарем не було внесено орендну плату, аргументуючи це тим, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 відповідач до закінчення військового стану взагалі не повинен сплачувати орендну плату. 30.03.2022 року позивачем було отримано документи від орендаря щодо розірвання договору оренди з 15.03.2023 року у зв`язку з форс-мажорними обставинами. Позивачем не було прийнято вищезазначену пропозицію щодо розірвання договору, оскільки відповідачем було порушено ряд умов укладеного між сторонами договору оренди. Пропозицій від орендаря щодо зменшення або звільнення від орендної плати на певний період, розстрочення, відстрочення платежів за орендною платою упродовж дії договору орендодавцю не надходило. До суду щодо розірвання договору орендар також не звертався. У ході тривалого спілкування та обміну пропозиціями щодо розірвання договору сторони 13.06.2022 року склали акт прийому-передачі (повернення) до договору оренди приміщення від 26.05.2021 року, відповідач сплатив комунальні послуги у повному обсязі, проте невиконані зобов`язання орендаря з орендної плати за два місяці, щодо несплати орендної плати за лютий 2022 року. Також, зазначила, у зв`язку із тим, що термін договору закінчився 26.05.2022 року, а об`єкт оренди передано 13.06.2023 року, то період користування річчю за час прострочення становить 18 календарних днів, а отже позивач має право на вішкодування неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, у розмірі 61152 грн. До того ж, майну, яке було предметом договору оренди завдано шкоди орендарем, проте така шкода не була усунута самостійно, а отже, позивач , також, просить стягнути з відповідача 27\~006 грн. у рахунок відновлення майна. Ухвалою суду від 08.02.2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 06.03.2023 року від представника відповідача адвоката Головатюк Я.О. через підсистему електронний суд надійшов відзив, у якому зазначено, що відповідач з позовними вимогами не погоджується частково, вважає їх необґрунтованими, оскільки з введенням воєнного стану було припинено роботу єдиних держаних реєстрів, що унеможливило здійснення будь-яких операцій з нерухомістю. Фактично відповідач звільнив орендоване приміщення з 14.03.2022 року. Позивач ухилялась від приймання приміщення. Орендар попередив за місяць орендодавця щодо розірвання договору з 15.04.2022 року шляхом направлення повідомлення рекомендованим листом, яке повернулось на адресу відповідача з відміткою за закінченням строку зберігання. Орендна плата за перший місяць оренди зараховувалась через 14 днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, а не з 27.06.2021 по 26.07.2021 року як зазначає позивач, а приміщення було передано орендодавцем та прийнято орендарем 29.06.2021 року. Отже, відповідачем визнається сума заборгованості за орендну плату з 27.02.2022 року по 14.03.2022 року у розмірі 1848 грн. Щодо недоплати оренди за лютий 2022 року, то позивач не надала жодних доказів на підтвердження цієї вимоги. Вимоги позивача щодо відшкодування збитків, нарахування неустойки є безпідставними та нічим не підтвердженими. 15.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що сам по собі лист ТПП, на який посилається відповідач не є доказом існування у відповідача форс-мажорних обставин, як причини порушення/невиконання зобов`язань. Про зупинення роботи відповідач позивача належним чином не повідомляв в тому числі про існування обставин непереборної сили під дією яких відповідач на його думку знаходився протягом трьох робочих днів, як встановлено п. 7.8 договору позивача також не повідомлено було. Введення воєнного стану не вплинуло на стан об`єкту оренди та можливість його використання. Оскільки надіслана орендарем пропозиція щодо розірвання договору з 15.03.2023 року була отримана позивачем 30.03.2023 року, тобто підписання договору передбачалось задніми числами, до того ж додаткових умов до додаткової угоди про розірвання договору оренди відповідачем надано не було, не було зрозумілим на яких саме умовах сторони повинні були досягти згоди про розірвання договору, а отже прийняття наданої орендарем пропозиції за таких обставин могло призвести до порушення майнових прав позивача та її дитини, яка є співвласником об`єкту оренди. Щодо недоплати частини суми оренди за лютий 2022 року, зазначила, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження оплати за оренду. Щодо відшкодування збитків унаслідок пошкодженого орендованого майна, відповідачем під час листування з позивачем 13.04.2022 року було надіслано розрахунки обсягу та вартості ремонтних робіт саме в розмірі 21\~058 грн., а отже даний факт відповідачем був визнаний, проте шкода усунута не була. Термін договору оренди закінчився 26.05.2022 року, позивачем було вжито всіх можливих заходів щодо повернення свого майна, фактично 13.06.2022 року відбулася остання зустріч з відповідачем, та об`єкт оренди було повернуто позивачу, а отже існують усі підстави для стягнення з відповідача неустойки. 14.04.2023 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у якій вона просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 219\~624,77 грн, з яких 105\~317,64 грн. сума заборгованості з орендної плати за два місяці, 730 грн. недоплачена сума орендної плати за лютий, 27006 грн. відшкодування збитків унаслідок пошкодження орендованого майна, 61\~152 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, 25\~419,13 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних від прострочених сум грошового зобов`язання з орендної плати за договором, згідно ст. 625 ЦПК України. Позивач в судове засідання з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис№2801. Батьками зазначено: мати [PERSON] , батько [PERSON] . Між позивачем та відповідачем укладений договір оренди приміщення б/н від 26.05.2021 року згідно якого [PERSON] передає приміщення площею: 221, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» приймає його в строкове платне користування з метою використання його під офіс (а.с.20-22). Відповідно до п.п. 3.1. додаткової угоди до договору оренди від 26.05.2021 року плата за використання об`єкту оренди встановлюється за згодою сторін у сумі 1800 доларів за кожен звітний місяць. Плата за використання об`єкту оренди за кожен звітний місяць сплачується орендарем орендодавцю не пізніше 10 числа цього звітного місяця (а.с.24). Відповідно до Акту прийому-передачі до договору оренди приміщення від 26.05.2021 року, який складено 29.06.2021 року [PERSON] передала, а ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» прийняв в строкове платне користування приміщення площею: 221,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). До матеріалів справи позивачем долучено роздруківки із застосунку Viber з яких вбачається, що фактично об`єкт оренди було передано позивачем відповідачу 09.06.2021 року, проте Акт прийому-передачі складено 29.06.2021 року (а.с.27-28). Згідно листа № 31 від 14.03.2022 року ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» повідомляло [PERSON] про необхідність припинення договору оренди приміщення за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що позивач наполягала на сплаті орендної плати незважаючи на виниклі форс-мажорні обставини, пов`язані з агресією Російської Федерації проти України. До листа долучено додаткову угоду про розірвання договору оренди від 26.05.2021 року, яка датована 14.03.2022 року, у якій запропоновано позивачу розірвати договір оренди 15.03.2022 року (а.с.33). До матеріалів справи відповідачем долучено поштове повідомлення за накладною № 6503908268745 про повернення вищезазначеного листа з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.98-99). Згідно листа направленого [PERSON] до ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта», позивач повідомила відповідача про те, що 30.03.2022 року отримала його пропозицію від 14.03.2022 року щодо розірвання договору з 15.03.2022 року та те, що 18.04.2022 року отримала проекти додаткової угоди про розірвання договору оренди, додаткових умов до додаткової угоди та акту прийому-передачі (повернення) до договору (а.с.54). Із вищезазначеного листа вбачається, що [PERSON] зазначила, що 26.04.2022 року нею на адресу відповідача було направлено пропозиції щодо внесення змін до проекту додаткових умов до додаткової угоди про внесення змін до проекту додаткових умов до додаткової угоди про розірвання договору оренди з урахуванням балансу інтересів обох сторін договору. Зазначила, що письмової відповіді щодо її пропозицій від відповідача не отримала. Також, у даному листі просила відповідача: здійснити ремонтні роботи щодо приведення приміщення у первісний стан самостійно, або забезпечити відшкодування орендодавцю ремонту в сумі 21\~058,00 грн, згідно наданого відповідачем кошторису; забезпечити розрахунок за комунальні послуги у розмірі 14\~443,00 грн.; сплатити заборгованість за орендною платою за березень та квітень 2022 року в сумі 3600 дол.США; зазначила, що орендна плата сплачена відповідачем при укладені договору оренди, в якості останнього місяця оренди покриває останній фактичний місяць оренди за договором травень 2022 року (а.с. 55). Згідно Акту прийому-передачі (повернення) до договору оренди приміщення від 26.05.2021 року датованого 13.06.2022 року ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» повернув, а [PERSON] прийняла приміщення площею: 221,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.61). До матеріалів справи позивачем долучено фотографії приміщення яке було об`єктом оренди, з яких вбачається пошкодження майна (а.с.130-137). Відповідно до п.п. 4.1. ґ) д) договору оренди приміщення від 26.05.2021 року орендар несе повну відповідальність за правильну експлуатацію і утримання об`єкта оренди в належному стані; в разі руйнування, псування та ін. об`єкту оренди з вини орендаря всі витрати на ремонт об`єкту оренди несе орендар (а.с.21). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями договору оренди, а також Цивільного кодексу України. Щодо вимог про стягнення суми орендної плати за березень, квітень 2022 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як убачається з матеріалів справи, сторони уклали договір оренди приміщення від 26.05.2021 року, строком на 1 рік та погодили плату за використання об`єкту оренди в додатковій угоді від 26.05.2021 року у розмірі 1800 дол. США. Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 763 ЦК України кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Відповідно до п.п. 6.4 договору оренди приміщення від 26.05.2021 року орендар має право розірвати цей договір попередивши орендодавця за один місяць до дати такого розірвання. Відповідно до п.п. 7.8 договору оренди приміщення від 26.05.2021 року жодна із сторін не несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили (перелік таких обставин встановлюється чинним законодавством). Сторона, яка знаходиться під дією обставин непереборної сили, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту настання форс-мажору. Судом встановлено, лист від 14.03.2022 року на який посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції був отриманий позивачем 30.03.2022 року, у даному листі містилася пропозиція відповідача щодо розірвання договору оренди у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а також містилася пропозиція про розірвання договору 15.03.2023 року, а отже відповідач пропонував позивачу розірвати договір датою, яка вже настала, що не передбачено договором оренди приміщення який було укладено між сторонами 26.05.2021 року. Також, відповідач зазначає, що [PERSON] була належним чином повідомлена про строк розірвання договору, оскільки відповідач позивачу направив лист засобами поштового зв`язку яке повернулося із зазначенням причини неотримання «за закінченням терміну зберігання», а отже, на його думку, договір вважається розірваним з 15.04.2023 року. Суд не приймає вищезазначені доводи відповідача, оскільки причиною повернення поштового повідомлення зазначено «за закінченням терміну зберігання», а це не є доказом належного інформування відповідно до діючого законодавства України, адже не свідчить про відмову сторони від одержання листа чи про його незнаходження за адресою. Щодо форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач в обґрунтування причини розірвання договору оренди приміщенні від 26.05.2021 року, суд зазначає наступне. Відповідачем визнається факт несплати орендної плати за період з 27.02.2022 року по 14.03.2023 року. В обґрунтування своєї позиції щодо несплати орендної плати зазначив, що настали форс-мажорні обставини у виді військового стану, що стало перешкодою для здійснення діяльності, посилаючись на лист Торгово-промислової палати України вих.2024/02.0-7 від 28.02.2022 року. Надавши належну юридичну оцінку доводам відповідача в цій частині, суд відхиляє їх з огляду на наступне. Законодавець у частині першій\~статті 614 ЦК України\~визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно з\~ч. 1 ст. 617\~ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно,\~ч. 6 ст. 762\~ЦК України,\~наймач звільняється\~від плати\~за весь\~час,\~протягом якого\~майно не\~могло бути\~використане ним\~через обставини,\~за які\~він не\~відповідає.\~ Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, стосується невизначеного кола осіб та не є підставою для звільнення сторони договору від виконання зобов`язань за ним. В будь-якому разі сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, що саме через настання цих обставин сторона об`єктивно була позбавлена можливості виконати договірне зобов`язання. Саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем. Таким чином, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин та не звільняє відповідача від виконання покладених на нього зобов`язань за договором, оскільки приміщення, яке було предметом договору оренди не знищене та не пошкоджене, а відповідач не звертався до позивача із пропозиціями щодо внесення змін до Договору шляхом зменшення або звільнення орендаря від орендної плати на певний період. Суд, з урахуванням того, що твердження відповідача щодо розірвання договору оренди приміщення від 26.05.2021 року з 15.04.2023 року судом не прийняті, строк дії договору оренди закінчився 26.05.2022 року, а приміщення, яке було об`єктом договору оренди фактично було передано позивачу - 13.06.2022 року, що засвідчено Актом прийому-передачі (повернення), вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 105317,64 грн., що за курсом НБУ на день сплати відповідало 3600 дол. США за березень, квітень 2022 року підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача недоплаченої суми орендної плати за лютий. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не обґрунтовано та не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження зазначеної вимоги, а отже суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої. Щодо вимоги про відшкодування збитків унаслідок пошкодження орендованого майна. Судом встановлено, позивачем долучено до матеріалів справи фотокартки, з яких вбачається пошкодження майна орендодавця. Як убачається з матеріалів справи, а саме із скрін-шотів листування позивача з представниками відповідача, факт пошкодження майна позивача на день листування сторонами, визнавався відповідачем (а.с.40,41,162). До того ж, із пропонованих відповідачем додаткових умов до договору від 26.05.2021 року вбачається, що відповідачем було визнано вартість ремонтних робіт у розмірі 21\~058,00 грн (а.с.46). Відповідно до ч.1, 2 ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини; у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача щодо скрін-шотів, які на думку відповідача, є неналежним доказом, з урахуванням наступного. У частинах першій-третій\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на\~всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також\~достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові у справі № 753/10840/19 від 13 липня 2020 року дійшов висновку, що скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами. Так, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача щодо відшкодування збитків унаслідок пошкодження орендованого майна. Щодо вимог про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, інфляційних нарахувань та 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України \~у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України \~ якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Як убачається з матеріалів справи, термін дії договору закінчився 26.05.2022 року, а об`єкт договору оренди передано позивачу 13.06.2022 року, отже з пропущенням встановленого договором строку, період користування річчю за час прострочення становить 18 календарних днів. Посилання відповідача на те, що з березня 2022 року намагався повернути орендоване майно, а орендодавець ухилявся, штучно розтягуючи строки спростовуються матеріалами справи, оскільки з наданих позивачем скрін-шотів листування між сторонами, фотокарток вбачається, що між сторонами весь час велися переговори щодо умов розірвання договору. До того ж, станом на 06.06.2022 року на вхідних дверях орендованого відповідачем приміщення була розташована рекламна продукція ТОВ «Агентство нерухомості «Атланта» та графік роботи. Отже у суду відсутні підстави вважати, що орендоване приміщення було звільнено, як зазначається відповідачем з 14.03.2022 року, оскільки на підтвердження зазначеного до суду не надано відповідних доказів. Неустойка згідно із ч. 2 ст. 785 ЦК розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). Про це зазначив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду\~при розгляді справи\~№\~\~910/11131/19. Також, зазначив, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою\~статті 785\~\~ ЦК\~\~ України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог\~статті 614 ЦК України. Отже, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої вимоги позивачем щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю. За змістом частини першої\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої\~статті 625 Цивільного кодексу\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, в період з 27.02.2022 по 07.02.2023 року відповідач безпідставно користується коштами у розмірі 3600 дол. США, що станом на день сплати відповідало за курсом НБУ 105317,64 грн., що належали до сплати за оренду приміщення позивачу. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Відповідне положення міститься у\~постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. В силу наведеного, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати лише 3 % річних за користування грошовими коштами. Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, суд розраховує 3% річних на суму заборгованості 3600 дол. США, що станом на день сплати відповідало за курсом НБУ 105 317,64 грн. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) (105\~317,64 х 3% х 346/365 = 2995,06 грн.). Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, суд приходить до наступних висновків, позивачем підтверджено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, а саме те, що відповідачем тривалий час не виконувались зобов`язання по сплаті оренди, об`єкту оренди було завдано шкоди, яка не була у добровільному порядку відшкодована відповідачем, орендоване приміщення не було звільнено вчасно після закінчення договору оренди. На спростування викладених у позовній заяві обставин відповідачем належних та допустимих доказів не надано. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2847510419.1 від 07.02.2023 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають (196\~470,07 / 219 624,77 *100)= 90%, отже 966,24 грн. На підставі\~ст.\~ст.\~\~509,525,526,617,625,627,759,762,779,785ЦК України,

Outcome: partial