Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є власником нежитлового приміщення площею 55 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Поруч з приміщенням позивача також був розташований нежитловий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами - заклад громадського харчування загальною площею 151,1 кв. м, що знаходився за адресою: [ADDRESS] , власником якого є відповідач. У належному відповідачу нежитловому приміщенні здійснював діяльність заклад громадського харчування під назвою « [INFO] дворик « [INFO] ». 24.06.2021 у належному відповідачу об`єкті нерухомого майна виникла пожежа, внаслідок якої було заподіяно шкоду також майну позивача. Вартість відновлювальних робіт приміщення позивача становила 334844 грн, що підтверджується висновком суб`єктна оціночної діяльності. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2022 у справі № 607/1354/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 334844 грн. Указане рішення набрало законної сили 20.01.2023. Разом з тим відповідач свідомо не виконує та ухиляється від виконання рішення суду, що призвело до того, що станом на день пред`явлення позову рішення суду від 12.12.2022 не виконане. При цьому інфляційні втрати, що нараховані у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання щодо відшкодування заподіяної шкоди за період з 25.06.2021 до 28.02.2023, становлять 111168,21 грн, а 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 25.06.2021 до 28.02.2023 становить 16898,15 грн. За таких підстав відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 25.06.2021 до 28.02.2023 інфляційні втрати у розмірі 111168,21 грн та 3 % річних у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання у розмірі 16898,15 грн. 11.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 09.05.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 09.05.2023 судове засідання відкладено на 30.05.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. У судовому засіданні 30.05.2023 представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 30.05.2023 позивач [PERSON] не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 30.05.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). За змістом ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2022 у справі № 607/1354/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 334844 грн (а.с. 5-7). Указаним рішенням суд також встановив, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення загальною площею 55,0 кв. м за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 24.03.2010 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А. При цьому [PERSON] з 13.04.2019 є власником нежитлового будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами - закладу громадського харчування загальною площею 151,1 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Також суд встановив, що 24.06.2021 приблизно о 09 год. 30 хв. у будівлі етнографічного дворику «Коловорот» за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , виникла пожежа. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для усунення наслідків дії високих температур (пожежі) і дії рідини (залиття водою) нежитлових приміщень загальною площею 55 кв. м, які розташовані на другому поверсі будівлі за адресою: [ADDRESS] , становить 334844 грн без ПДВ. Відповідно до повідомленням приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. № 1908 від 10.05.2023 (а.с. 31) на виконання вказаного вище рішення суду 25.01.2023 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий виконавчий лист № 607/1354/22, який прийнятий до примусового виконання приватним виконавцем. Станом на 10.05.2023 в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази щодо погашення боржником [PERSON] заборгованості згідно з вказаним виконавчим документом. Відтак суд доходить висновку, що станом на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач свої зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди не виконав та заборгованість позивачеві не сплатив. Докази зворотного відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 вказано на те, що відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Таким чином суд погоджується з доводами позивача про те, що наявність судового рішення від 12.12.2022 у справі № 607/1354/22 про стягнення з відповідача майнової шкоди за умови невиконання відповідачем цього рішення не позбавляє позивача права на стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Факт невиконання відповідачем судового рішення, як зазначив суд вище, підтверджується повідомленням приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. № 1908 від 10.05.2023. Указане дає суду підстави дійти висновку про невиконання відповідачем зобов`язання перед позивачем та наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно із наданим позивачем розрахунком сума 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за період з 25.06.2021 до 28.02.2023 становить 16898,15 грн. Суд погоджується з таким розрахунком, оскільки період з 25.06.2021 до 28.02.2023 становить 614 днів, а тому сума 3 % за цей період складає 16898,15 грн (334844 грн х 3 % / 365 х 614 днів = 16898,15 грн). Також згідно із наданим позивачем розрахунком сума інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання становить 111168,21 грн з урахуванням того, що сукупний розмір інфляції за період з 25.06.2021 до 28.02.2023 становить 133,20 %. Разом з тим розрахунок позивача є невірним, оскільки сукупний розмір інфляції за період з 25.06.2021 до 28.02.2023 становить 132,932 %, а розмір інфляційних втрат, які підлягають відшкодуванню позивачеві, становить 110270,94 грн. Так, інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Такі роз`яснення містяться в інформаційному листі «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Ураховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання та докази на спростування доводів позивача не надав, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] рішення Тернопільського міського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2022 та наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у сумі 16898,15 грн та інфляційних втрат у сумі 110270,94 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1281 грн, що підтверджується квитанцією № ПН1439 від 27.03.2023 (а.с. 10). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 127169,09 грн, що становить 99,30 % від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 99,30 % судового збору у сумі 1272,03 грн, а 0,7 % судового збору у сумі 8,97 грн необхідно покласти на позивача. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що представник позивача адвокат Дубовий А.М. до виходу суду до нарадчої кімнати (враховуючи, що судові дебати не проводились) заявив про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: partial