Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про конфіскацію земельних ділянок, посилаючись на те, що прокуратурою встановлено, що відповідач [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 147, виданого 15 травня 2019 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625886301:01:005:0601, площею 0,1913 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] . Також [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 148, виданого 15 травня 2019 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625886301:01:005:0602, площею 0,1887 га, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Тязів, урочище «Коло Медведя». Крім того [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 149, виданого 15 травня 2019 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625886301:01:008:0802, площею 0,3457 га, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Тязів, урочище «Коло Медведя». Право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мгас О.Є. 15 травня 2019 року ( номер запису про право власності об`єкта нерухомого майна 31554208, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1829709926258). Разом із цим, перебування у приватній власності [PERSON] зазначених земельних ділянок суперечить ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з тим, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 15 травня 2019 року по даний час) не відчужила їх, що дає підстави для їх конфіскації у власність держави. Порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену законодавством процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжила заходів до їх відчуження. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Крім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка незаконно перебуває у власності та використовується громадянами рф з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах ГУ Держгеокадастру у Івано-Франківській області, який за законом є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. Звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурора наділено правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Звернення прокурора з вказаним позовом переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності володіння та використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держеокадастру у Івано-Франківській області земельну ділянку з кадастровим номером 2625886301:01:008:0802,площею 0,3457га, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, Ямницька територіальна громада, с. Тязів, урочище «Коло Медведя», земельну ділянку з кадастровим номером 2625886301:01:005:0602 площею 0,1887 га, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, Ямницька територіальна громада, с. Тязів, урочище «Коло Медведя» та земельну ділянку з кадастровим номером 2625886301:01:005:0601 площею 0,1913 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , а також стягнути з неї на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 9394,00грн. Ухвалою суду від 10 березня 2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки. Ухвалою суду від 24 березня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 24 квітня 2023 року. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Прокурор у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов, не заперечував про винесення заочного рішення по справі. Представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просив задовольнити позов прокурора. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~належним чином\~повідомлена про\~час та\~місце розгляду\~справи,\~через оголошення\~на офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України,\~відзив на\~позов та\~заяви про\~відкладення судового\~засідання або\~його проведення\~у її\~відсутність суду\~не надала.За таких обставин, суд постановив у судовому засіданні ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей\~280,\~281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами виникли правовідносини щодо припинення права власності на земельні ділянки, які регулюються нормами Земельного кодексу України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 147, виданого 15 травня 2019 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625886301:01:005:0601, площею 0,1913 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] . Також [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 148, виданого 15 травня 2019 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625886301:01:005:0602, площею 0,1887 га, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Тязів, урочище «Коло Медведя». Крім того [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 149, виданого 15 травня 2019 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625886301:01:008:0802, площею 0,3457 га, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Тязів, урочище «Коло Медведя». Право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мгас О.Є. 15 травня 2019 року ( номер запису про право власності об`єкта нерухомого майна 31554208, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1829709926258). На момент успадкування зазначених вище спірних часток земельних ділянок та державної реєстрації права власності, [PERSON] була іноземцем. Вказані обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами: інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2023 року; копією листа УСБУ в Івано-Франківській області № 60/5/2-486 від 16 лютого 2023 року; копією інформації Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області № 60/5/2-117 від 03 лютого 2023; копією інформації ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №10-9--0.41-304/0/2-23 від 24 січня 2023 року; копіями свідоцтв про право на спадщину за законом №149, №148. № 147 від 15 травня 2019 року; відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відповідно до положень ст. 145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення у тому числі в судовому порядку, повідомили про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 09 березня 2023 року (день надходження даного позову до суду) самостійно не реалізувало своє процесуальне право, то відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України є всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин. Враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 15 травня 2019 року по даний час) не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які [PERSON] незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Outcome: approved