Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Шиманський В.М., звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2013 року, справа №127/8384/13-ц. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , який після розірвання шлюбу між сторонами, залишився проживали з матір?ю, та фактично проживав з нею до листопада 2020 року. Однак з листопада 2020 року, син за своєю власною волею вирішив залишився проживати у батька. Згодом, 14.01.2021 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , та після реєстрації шлюбу залишила собі прізвище чоловіка « [PERSON] ». Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 року у справі №127/35427/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Про існування вище вказаного судового наказу позивачу стало відомо лише в січні 2023 року. 19.01.2023 року головним державним виконавцем Вінницького відділу ДВС у Вінницькому районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павловською К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що обставинами, що зумовлюють відсутність у неї можливості сплачувати аліменти у встановленому судовим наказом розмірі є те, що [INFO] у останньої народилась дочка - [PERSON] . У відповідності до довідки управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації №410 від 27.01.2023 року - позивач з 01.05.2021 року по 31.05.2024 року перебуває на обліку, як одержувач державної допомоги при народженні дитини на доньку - [PERSON] та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860,00 грн. \~ \~ \~ \~Також, відповідно до довідки ТОВ «Інномед-Центр Ендохірургії» від 23.02.2023 року, у позивача виявлена важка дизплазія шийки матки, рецидивуюча важка дизплазція шийки матки та рекомендовано оперативне лікування, і відповідно обмежене навантаження протягом 3х місяців, при цьому вартість оперативного лікування відповідно до попердньої калькуляції вартості послуг станом на 23.02.2023 року складає 23 515,00 гривень. \~ \~ \~ \~Також позивач зазначає, що відповідно до довідки ОСББ «Барський» №01 від 25.01.2023 року, вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дочкою [PERSON] , чоловік проживає окремо від них. Крім того, позивач отримує лише допомогу управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації, будь-яких інших видів доходів остання не отримувала та не отримує. З огляду на те, що сімейний стан у позивача змінився, вона має малолітню дитину, на сьогоднішній день має погіршення стану здоров?я та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, отримує лише соціальну допомогу по догляду за дитиною, що підтверджує істотну зміну фінансового стану позивача в сторону погіршення, що в сукупності є підставою для зменшення розміру аліментів. Відтак обставини, які наведені у позовній заяві є на думку позивача істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на 1/8 частину заробітку (доходу) боржника. Окрім того, позивач просила звільнити її від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла в межах виконавчого провадження №70789542 у розмірі 45\~249, 06 грн., наводячи аналогічні обставини, на які посилається щодо вимоги про зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 у справі №127/35427/21. Також просила покласти на відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 10.03.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 27.03.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив щодо заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що жодної матеріальної допомоги з вересня 2019 року по даний час позивач на утримання сина не надавала. Вказує на те, що позивач з початку військової агресії проти України, виїхала до Республіки Польща, а повернулась у вересні 2022 року. Відповідач звернувся з відповідною заявою до відділу ДВС про примусове виконання судового наказу від 25.01.2022 року, оскільки добровільно сплачувати аліменти позивач відмовилась. Крім того, у відповідача на його утриманні окрім спільного сина [PERSON] , перебуває син від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Відповідач вважає, що наведені позивачем обставини щодо зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. 03.04.2023 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. 13.04.2023 року від відповідача на адресу суду надійшли заперечення, в яких він підтримав свою позицію щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представника позивача адвокат Шиманський В.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Судові витрати просив покласти на відповідача. Представник відповідача адвокат Маліновська Ю.М. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2013 року у цивільній справі №127/8384/13-ц, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 14.01.2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 року у цивільній справі №127/35427/21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). 19.01.2023 року головним державним виконавцем Вінницького відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павловською К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70789542 (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , у позивача [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с. 13). ??Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації №410 від 27.01.2023 року [PERSON] перебуває на обліку, як одержувач державної допомоги при народженні дитини на доньку - [PERSON] з 01.05.2021 року по 31.05.2024 р. (а.с. 14). Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації №409 від 27.01.2023 року [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень (а.с. 15). Згідно довідки ТОВ «Інномед-Центр Ендохірургії» від 23.02.2023 року встановлено, що у [PERSON] виявлено рецидивуючу важку дизплазцію шийки матки та рекомендовано оперативне лікування, та відповідно обмежене навантаження протягом 3х місяців, при цьому вартість оперативного лікування відповідно до попередньої калькуляції вартості послуг станом на 23.02.2023 року складає 23 515,00 гривень (а.с.16-17). Як вбачається із довідки ОСББ «Барський» від 25.01.2023 за №01, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Вінницьким відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по виконавчому провадженню №70789542, заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 19.01.2023 року складає 45\~249, 06 грн. (а.с. 21-22). Окрім того, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.48). Відповідно до довідки ОСББ «Травневе 31» від 14.03.2023 року за №5, [PERSON] проживає у [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 50). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд, тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що сторонами не заперечується факт, що дитина проживає з відповідачем. Водночас, позивач в свою чергу жодного разу не сплачувала аліменти на утримання сина [PERSON] , що підтверджується розрахунком заборгованості по виконавчому провадженню №70789542, хоча беручи до уваги довідку форми ОК-5, позивач починаючи з 2019 року мала стабільний дохід і мала фінансову змогу утримувати сина. Окрім того, суду не надано доказів того, що позивач у зв`язку із погіршенням стану свого здоров`я, понесла значні витрати. Довідки, які надано позивачем про погіршення стану здоров`я носять рекомендаційний характер щодо його поліпшення. З огляду на викладене вище,

Outcome: partial