Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення суми 3 % річних за період з 01 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3327,82 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/242-к, із змінами та доповненнями, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у валюті доларах США, в рамках ліміту кредитної лінії, що дорівнює 100\~000 доларів США, у порядку і на умовах, визначених у договорі. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань по Кредитному договору між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки від 13 квітня 2016 року, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалася перед позивачем відповідати за невиконання зобов`язань відповідачем, що виникли з Кредитного договору, в повному обсязі. У зв`язку з тим, що відповідачами належно не виконувалися умови кредитного договору та договору поруки, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по Кредитному договору. 24 вересня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у цивільній справі № 607/14468/17 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 11/242-к від 27 червня 2007 року в розмірі 58\~500 доларів США, а також 23\~474 гривень судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом до суду. Рішення набрало законної сили 25 жовтня 2019 року. На виконання вказаного рішення 30 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчі листи, які на даний час перебувають на примусовому виконанні в приватного виконавця Мелиха А.І. Факт укладання між позивачем та\~відповідачами кредитного договору та договору поруки, факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору, що потягло за собою повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків, встановлено судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Станом на 15 березня 2023 року рішення суду від 24 вересня 2019 року у справі № 607/14468/17 виконано частково, стягнуто з відповідачів 996,03 долари США, залишок заборгованості складає 57\~503,97 дол. США. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідачів, та з огляду на те, що останні порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконали рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у розмірі 3\~327,82 доларів США. Ухвалою судді від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи, у випадку неявки відповідачів, не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавали. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2023 року у цивільній справі № 607/14468/17 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 11/242-к від 27 червня 2007 року в розмірі 58\~500 доларів США, а також 23\~474 гривень судового збору. Рішення набрало законної сили 25 жовтня 2019 року. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 27 червня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11/242-к, згідно з яким Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у валюті доларах США у порядку і на умовах, визначених у договорі. За період з 27 червня 2007 року по 29 серпня 2007 року [PERSON] отримав у ВАТ «Банк Універсальний» кредитні кошти в сумі 97\~000 доларів США. Згідно п.1.1, 4.5 Кредитного договору, грошові кошти Позичальнику надано під 12,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 11/242-к від 27 червня 2007 року, між ПАТ «Універсал Банк», яке є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 13 квітня 2016 року. Згідно умов даного договору поруки [PERSON] зобов`язалася перед Кредитором відповідати за невиконання зобов`язань [PERSON] , що виникли з кредитного договору, укладеного мж Кредитором та [PERSON] , в повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед [PERSON] . Свої ж зобов`язання за кредитним договором та договором поруки відповідачі виконували не належним чином, внаслідок чого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором. У позовній заяві представник позивача зазначає, що рішення суду від 24 вересня 2019 року у справі № 607/14468/17 виконано частково, стягнуто з відповідачів 996,03 дол. США, залишок суми стягнення складає 57\~503,97 дол. США. Згідно розрахунку заборгованості від 15 березня 2023 року, сума до стягнення згідно рішення суду по кредитному договору № 11/242-к від 27 червня 2007 року 58\~500 доларів США, сплачено по рішенню суду за період з 24 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року 996,03 дол. США. Залишок заборгованості згідно рішення суду становить 57\~503,97 дол. США. Розрахована сума за ставкою 3% річних за період з 01 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року становить 3\~327,82 дол. США. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не скористалися процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в якому викласти свої заперечення та надати докази на підтвердження належного виконання рішення суду. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. За змістом ч. 2\~ст. 543 ЦК України\~солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. У Постанові від\~26 січня 2021 року у справі №\~522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №\~14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Статтею 599 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконали рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625\~ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.» Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування\~ст. 625 ЦК України\~в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.\~599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до частин першої, четвертої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З аналізу статей\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України\~та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631 цс 15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018). У відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заявлені до стягнення 3% річних, нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість в іноземній валюті у сумі 58 500 доларів США. Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, що становить за період з 01 квітня 2020 року по 05 листопада 2021 року - 58 500 доларів США, за період з 05 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (з урахуванням сплачених за рішенням суду 996,03 дол. США), 3% річних за час прострочення складає 3\~327,82 доларів США, за період з 01 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом. Виходячи з наведеного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми у сумі 3\~327,82 доларів США. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України,\~суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідачами на час розгляду справи не виконано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року у цивільній справі №\~607/14468/17, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 3\~327,82 доларів США за період часу з 01 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути 2 684 гривень судового збору, в рівних частках, а саме по 1 342 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved