Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

До Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу подано заяву про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області. Заявник просить суд встановити юридичний факт належності [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , трудової книжки [NUMBER] , яка заповнена 31 липня 1982 року російською мовою на ім`я " [PERSON] " з подальшими змінами на " [PERSON] " (російською мовою), [INFO] ; архівних довідок №Я-263-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-264-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-265-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-266-В/25-02 від 23.02.2023 року. В судове засідання заявник та його представник не з`явились, від представника надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та просив заяву про встановлення юридичного факту задовольнити. Представник заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріалами справи встановлено наступне: Відповідно до паспорту громадянина України прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено як " [PERSON] ", [INFO] . [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. У 1982 році на її ім`я як " [PERSON] " з подальшими змінами на " [PERSON] " (російською мовою) було заповнено трудову книжку [NUMBER] . Також заявнику були видані архівні довідки №Я-263-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-264-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-265-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-266-В/25-02 від 23.02.2023 року, з відомостями заповненими на ім`я " [PERSON] " (російською мовою), що підтверджує період її роботи та заробітку. Досягши необхідного віку та набувши достатнього стажу заявник звернулась до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та подала заяву про призначення пенсії. Отримала відмову та пояснення, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не може взяти до уваги для призначення пенсії її трудову книжку [NUMBER] від 31 липня 1982 року, яку видано на " [PERSON] " (закреслено) - " [PERSON] " (мовою оригіналу) та архівні довідки, оскільки є розбіжності у написанні ім`я заявника (російською мовою), а саме у паспорті зазначено ім`я " [PERSON] ", а у " [PERSON] ". Заявнику пояснено, що відповідно п. 26 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 12 серпня 1993 року №637: якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Відповідно до п. 2.12 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Той факт, що трудова книжка [NUMBER] та архівні довідки №Я-263-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-264-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-265-В/25-02 від 23.02.2023 року, №Я-266-В/25-02 від 23.02.2023 року належать заявнику підтверджується документами, що долучені до заяви, з яких вбачається: дошлюбне прізвище заявника " [PERSON] ", що співпадає з відомостями при заповненні трудової книжки; у документах, що посвідчують особу заявника та в її свідоцтві про народження збігається прізвище останньої, у тому числі російською мовою, по батькові, число, місяць та рік народження; співпадає прізвище, ім`я, по батькові у свідоцтвах про народження дітей заявника; у трудовій книжці заявника є відмітка з зазначенням серії та номеру свідоцтва про укладення шлюбу заявника. Факт встановлення належності документів потрібен для підтвердження наявного трудового стажу та нарахування пенсії відділом обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області, яке відмовляє в цьому у зв`язку з невідповідністю записів даним в паспорті на ім`я заявника. Вищевказані обставини щодо неправильності заповнення трудової книжки перешкоджають отримати пенсію відповідно до напрацьованого стажу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту, а саме: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я , по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, наведених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року №5: на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. затверджено "Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників". Відповідно до пунктів 2.11, 2.12, 2.13 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, в також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункти 1 - 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637). Оскільки від встановлення судом факту належності залежить виникнення у заявника права на пенсію відповідно до відпрацьованого стажу та впливає на розмір призначеної пенсії, вказаний юридичний факт повинен бути підтверджений. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відмінність у написанні ім`я на російській\~мові замість\~« [PERSON] » -\~« [PERSON] »,\~та на\~українській -\~« [PERSON] » замість\~« [PERSON] », дійсно має місце в документах, що стосуються особи заявника. З практики лінгвістичних експертиз відомі непоодинокі випадки розбіжностей в українських записах імен під впливом їх російської вимови або під графічним впливом записів російською мовою. На сьогоднішній день в українській мові варіант написання імені « [PERSON] » вважається основним, оскільки написання саме в такій формі найбільш розповсюджене. « [PERSON] » (російською мовою « [PERSON] ») ця форма імені вважається більш розмовною, але на сьогоднішній день також широко використовується в офіційній мові. В офіційних документах слід обов`язково використовувати той варіант, який зафіксований в паспорті людини, оскільки фактично ці дві форми в юридичному сенсі вважаються різними іменами. З урахуванням зазначеного, ім`я заявника у вищевказаних документах, попри розбіжності в написанні, є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок неусталеності правил і принципів міжмовного перетворення. Заявник не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. У зв`язку з вищевикладеним, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для упорядкування та приведення у відповідність до вказаних у паспорті даних, а встановити цей факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог заявника.

Outcome: approved