Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із зазначеним позовом в якому вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , яка проживала в с. Красненьке Іллінецького району Вінницької області, після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) розміром 3,11 га, розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. За життя заповіту на вказане спадкове майна померла не залишила. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її сини позивач та його брат [PERSON] , який помер [INFO] , інших спадкоємців, немає. Позивач зазначає, що ні він, ні його брат [PERSON] , у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк не подавали нотаріусу чи органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини та вже після смерті [PERSON] позивачу стало відомо, що його брат не подавав нотаріусу заяви про прийняття спадщини та не отримував свідоцтв про право на спадщину. До того ж спадкодавець [PERSON] не отримувала державний акт на право власності на земельну ділянку бо померла. Правовстановлюючим документом, що підтверджує її право на земельну ділянку є сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі розпорядження голови Іллінецької районної державної адміністрації № 369 від 25.10.1996 року. Не отримував державного акта також і померлий [PERSON] . Позивач у встановлений п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк не подавав нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вважав, що спадкове майно після її смерті успадкував на підставі ст. 531 ЦК УРСР його брат [PERSON] . Однак [PERSON] заяви про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусу не подавав і спадщину після смерті [PERSON] не оформляв. Про це стало відомо позивачу лише у 2018 році коли в будинку покійної були знайдено витяг із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданий 19.07.2011 відділом Держкомзему у Іллінецькому районі Вінницької області що свідчать про наявність сертифікату про право на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] . Отримавши документ про наявність сертифіката на земельну частку (пай) позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримав відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини після її смерті, оскільки пропустив строк подання такої заяви. Причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, окрім наведеної вище позивач також зазначає перебування його з 2000 року по 2008 рік за межами України, та неможливість прибуття до місця проживання покійної матері з метою пошуку та отримання документів, які обов`язково додаються до заяви про прийняття спадщини, тому позивач вважає, що наведені причини неподання своєчасно заяви про прийняття спадщини є достатньо поважними і дають йому можливість просити суд їх такими визнати та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Після подання до суду позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та витребування судом у приватного нотаріуса Таранюка Т.Є. спадкової справи для огляд,у позивачу стало відомо, що відповідачу [PERSON] 21.09.2016 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] . За цим свідоцтвом [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай) землі, що перебуває у власності КСП «Нива» с. Красненьке Іллінецького району Вінницької області. Розмір цієї частки становить 3,11 га в умовних кадастрових гектарах. В свідоцтві також зазначено, що спадщина - право на земельну ділянку (пай) належало померлому [PERSON] згідно сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Іллінецької районної державної адміністрації № 369 від 25.10.1996 року. В свідоцтві зазначено, що право на земельну частку (пай) належало померлому [PERSON] (батькові відповідача ) на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Проте сертифікат з такою серією та номером на ім`я [PERSON] ніколи не видавався. Цей сертифікат був виданий матері позивача та [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті право на земельну частку (пай) [PERSON] не успадкував, оскільки не отримав свідоцтва про право на спадщину, хоча й мав таку можливість, а тому на підставі вищевказаного позивач звернувся до суду із даним позовом та просить, суд визнати недійсним свідоцтво на спадщину за законом та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року суддею Шелюховським М.В. справу прийнято до свого провадження та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Карнаух А.П. не з`явилися, проте подали до суду заяву із проханням вирішити справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Діденко Н.П. в судове засідання не з`явились надавши суду заяву про проведення судового засідання без їх участі позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволенні позову. Представник Іллінецької міської ради в судове засідання не з`явився надавши суду заяву про проведення судового засідання без участі представника міської ради за наявними у справі матеріалами. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т.Є. в судове засідання не з`явився надавши суду заперечення на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення та задоволення позову з таких підстав. Так, судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] в с. Красненьке Іллінецького району Вінницької області у віці 65 років померла [PERSON] (а.с.6), після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на день смерті майно, а саме земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) розміром 3,11 га, що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії [NUMBER] (а.с.53). [PERSON] після своєї смерті заповіту не залишила, тому спадкоємцями після її смерті за законом є її сини позивач [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] у віці 43 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно матеріалів спадкової справи №46/2011 номер справи у спадковому реєстрі 50696352 заведеної приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Таранюком Т.С., щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , відповідно довідки, виданої виконавчим комітетом Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 25.08.2016 року за № 666 на час відкриття спадщини, тобто на час смерті спадкодавця? [PERSON] , разом з нею був зареєстрований в одному будинку та проживав, а відповідно прийняв спадщину, оскільки розпорядився речами спадкодавця її син [PERSON] , [INFO] (а.с.34-57). Норма статті 548 ЦК УPCP "Прийняття спадщини" зазначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (відмова або прийняття спадщини стосуються усього спадкового майна). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини визнаються: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, виходячи з норми зазначених статтей. [PERSON] проживаючи в одному будинку з своєю матір`ю [PERSON] прийняв після неї спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав. В свою чергу спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] , є його син відповідач у справі [PERSON] , який прийняв після нього спадщину відповідно до заповіту складеного [PERSON] , 15 липня 2010 року зареєстрованим в реєстрі за № 35, яким останній заповів все своє майно, яке належатиме йому на час смерті своєму синові [PERSON] (а.с.37) та останній оформив згідно вимог чинного законодавства свої спадкові права. Слід відмітити, що на відміну від діючого Цивільного кодексу України, згідно норм Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, який на сьогодні втратив чинність, для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, без подання відповідної заяви до нотаріальної контори, проживання зі спадкодавцем на момент його смерті не було обов`язковим. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Доказами такого фактичного вступу, також, могла бути, наявність у спадкоємця ощадних книжок на ім`я померлого, іменних цінних паперів, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, державних актів про право власності на землю, відповідних квитанцій, зокрема, про оплату житлово-комунальних послуг, обов`язкового страхування майна та інших документів, виданих па ім`я померлого. В ІІостанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що спадкові відносини регулюються Цивільним, кодексом України (435-15), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХП (3425-12) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV (2709-15) "Про міжнародне, приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них незаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06 ), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання; чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.». Стаття 553 ЦК УРСР зазначає, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З чого випливає, що [PERSON] відмовився від спадщини. Тому заява представника позивача [PERSON] що "Позивач [PERSON] в порядку ст.1270 ЦК України не подавав заяви про відмову від спадщини після смерті своєї матері [PERSON] позбавлена змісту, оскільки суперечить зазначеній нормі ЦК України. Представник позивача в позовній заяві також заявив, що причиною пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини окрім наведеної вище є також перебування його з 2000 по 2008 рік за межами України, неможливість прибуття до місця проживання покійної матері з метою пошуку та отримання документів, які обов`язково додаються до заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що викладена підстава не є поважною причиною для продовження строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 549 ЦК УРСР, оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто закінчення шестимісячного строку припадає на 09 листопада 1999 року, на час коли, за заявою представника позивача [PERSON] позивач [PERSON] не перебував за межами України і відповідно, мав можливість подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] його матері. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай), суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12 ). Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів па право власності на землю.». Представник позивача заявляє, що відповідно до ст. 2118 ЦК України до складу спадщини [PERSON] на день смерті не входило право на земельну частку (пай), що залишилося після смерті його матері [PERSON] , таке право він міг набути звернувшись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, але цього не зробив. Зазначене не відповідає вимогам ст. 1218. Норми ст. 1268 ЦК України, передбачають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1296 ЦК України, передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змісту статті 1301 ЦК України, вбачається що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. На підставі вищевикладеного та беручи до уваги Постанову Верховного Суду України від 14 серпня 2019 року по справі № 523/3522/16-ц, у якій зазначено, що право на спадщину входить до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації цього права, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити На підставі викладеного,

Outcome: dismissed