Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» 25.09.20201 звернулось до суду з вказаним позовом, та просило стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 10.07.2017 року у розмірі 966\~950,78 грн. станом на 15.06.2020 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 14\~504,26 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.07.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» 14.06.2018 назва якого змінена на АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н з метою отримання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1100 грн.. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Із 01.03.2019 впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Позивач вказував, що оскільки [PERSON] умови кредитного договору в частині погашення кредиту не виконуються, то це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 15.06.2020 року з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 1454109,35 грн. з яких: 966950,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн.-заборгованість за простроченим тілом кредиту; 966\~950,78 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками, 70955,59 грн.- заборгованість за простроченими відсотками, 416202,98 грн.-заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0.00 пеня, 0,00 грн.-нараховано комісії. У зв`язку з викладеним АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даною позовною заявою та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Божко В.В. від 27.10.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Божко В.В. від 02.03.2021 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м.Харкова, вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. 20.09.2021. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17.03.2023 закрито підготовче провадження у справі. 11.01.2021 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких він просив задовольнити позовні вимоги. Також вказав, що згідно інформації з банківського програмного комплексу «Промінь» в межах цього кредитного договору позичальнику видавалось 3 картки, остання з яких має строк дії до 31.05.2021. Також вказав, що по даному кредитному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши і погасивши заборгованість за кредитною лінією може знову користуватись нею у межах строку дії картки. Тобто, заборгованість за тілом кредиту не є сталою, адже кожен конкретний проміжок часу розраховується в залежності від сум, які використані відповідачем, та сум, внесених на погашення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до виписки про рух коштів за картрахунками, відповідач активно користувався кредитними коштами, а саме здійснював покупки продуктів/товарів, поповнював карти через термінал самообслуговування, знімав кошти через банкомати та інше. На думку позивача, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про згоду з умовами кредитування. Доказів належного виконання зобов`язань відповідачем за договором матеріали справи не містять, та на час звернення до суду з позовною заявою відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання. 01.03.2021 до суду надійшов відзив відповідача ,в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що ним, в приміщенні АТ КБ «Приватбанку» 10.07.2017 року було підписано анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк. Будь-яких інших документів (в тому числі самих умов) він не підписував. В той самий день йому було надано розрахункову карту № [NUMBER] , яку він використовував виключно для розрахунків та жодних кредитних лімітів він не встановлював, про що свідчить виписка по особовому рахунку, яку надав позивач. В період з 10.07.2017 року по 28.07.2017 року він користувався вказаною банківською карткою шляхом її поповнення та розрахунків за допомогою неї (що вбачається з виписки по картковому рахунку). Всі операції у вказаний період проводились у місті Харкові та жодних кредитних коштів він ніколи не брав, більші того в нього був відсутній кредитний ліміт по картці. 28.07.2017 року вказана банківська картка була ним втрачена. Як тільки йому стало відомо про втрату банківської карти 29.07.2017 він одразу звернувся до банку для блокування банківської карти. Нову картку № [NUMBER] йому видано тільки 08.08.2017. Вказав, що якби він не втратив стару картку, то не робив би нову. Однак у жовтні 2017 року він від Приватбанку довідався, що у нього існує кредитна заборгованість в розмірі 198505,37 грн., яка утворилась 15.08.2017 по тій картці, що ним була втрачена та повинна була бути заблокована. 09.10.2017 року він звернувся до Київського відділу поліції ГУНІ в Харківській області з повідомленням про злочин передбачений ч. 3 ст. 190 КК України. У службі безпеки Приватбанку ним отримано фотографії з банкомату особи, яка знімала з його втраченої картки гроші. Жодній особі він будь-яку таємну інформацію (в тому числі пін код картки, цифри на зворотній стороні картки чи будь-які інші персональні дані), що стосується вказаної картки він не надавав. Особа зображена на фотографіях йому не відома. Після звернення до Приватбанку, йому надано виписку по особовому рахунку за період з 09.05.2017 року по 09.10.2017 року. 3 вказаної виписки вбачається, що 29.07.2017 року (на наступний день після втрати картки) знімаються грошові кошти в банкоматі у місті Києві, хоча він весь липень та серпень 2017 року знаходився у м. Харкові, та нікуди не виїздив. При цьому, при відсутньому кредитному ліміті, як вбачається з виписки, шахрай знімав гроші на суму 20000 грн. та залишок став - 13981,04 (що не може бути з відсутнім кредитним лімітом). Далі весь час в період з 29.07.2017 року по 15.08.2017 року, дивлячись з банківської виписки, проходили очевидно шахрайські операції з його втраченою карткою, яку він вимагав банк заблокувати. Так, по картці проходять різні операції в різних частинах країни (м. Київ, Полтавська обл. м. Пирятин та м. Решетилівка, Харків, Київська обл. м.Бориспіль та м. Боярка, Житомирська обл. м. Коростишев, Львівська обл. м. Броди, Львів). При цьому в один день 03.08.2017 року по картці проходять списання у таких містах: Житомирська обл. м. Коростишев, м. Львів, Львівська обл. м. Броди, м. Київ. Тобто фізично він не міг в один день бути в різних частинах країни та робити такі розрахунки. Поряд із цим, з виписки картки вбачається, що шахраї поклали не відомим йому способом на карту грошові кошти: 29.07.2017 року - 935,66 дол. США (24093,25 гри) зарахування переказу на карту; 30.07.2017 року - 495,50 дол. США (12759,13 грн.) зарахування переказу на карту; 30.07.2017 року - 1109,56 дол. США (28571,17 грн.) зарахування переказу на карту; 30.07.2017 року - 920,48 дол. США (23702,36 грн.) зарахування 31.07.2017 року - 149,30 дол. США (3837,01 грн.) - зарахування переказу на карту; 31.07.2017 року - 1108,99 дол. США (28501,04 грн.) зарахування 31.07.2017 року - 920,48 дол. США (23656,34 грн.) - возврат товару; 31.07.2017 року - 1109,56 дол. США (28515,69 грн.) - возврат товару; 31.07.2017 року - 495,50 дол. США (12734,35 грн.) - возврат товару; 31.07.2017 року - 935,66 дол. США (24046,46 грн.) - возврат товару; 01.08.2017 року - 149,30 дол. США (3837,01 грн.) - возврат товару; 01.08.2017 року - 1108,99 дол. США (28501,04 грн.) - возврат товару; 01.08.2017 року - 590,06 дол. США (15164,54 грн.) зарахування переказу на карту; 01.08.2017 року - 1051,01 дол. США (27010,96 грн.) - зарахування переказу на карту, 01.08.2017 року - 1115,39 дол. США (28665,52 грн.) - зарахування переказу на карту; 02.08.2017 року - 590,06 дол. США (15182,24 грн.) - возврат товару; 02.08.2017 року - 1115,39 дол. США (28698,98 грн.) - возврат товару; 02.08.2017 року - 1151,01 дол. США (27042,49 грн.) - возврат товару. Зазначив, що всі ці гроші, після того як були зараховані на картку були використані не ним. При цьому картка уже була заблокованою та жодних кредитних лімітів на картці нe встановлювалось. Кредитний ліміт в 1100 грн. вже був встановлений по іншій новій картці [NUMBER] , яку він отримав 08.08.2017 року. Однак не дивлячись на вказане в період з 14.08.2017 року по 15.08.2017 року з його втраченої картки знімались всі ці зазначені вище гроші, які були заведені на карту (деталі операції: «Отмена задвоеного платежа дебетная часть РЕР перевода») та на картці залишається - 198505,37 грн. (тобто з?являється вказана кредиторська заборгованість, хоча картка не має жодного кредитного ліміту). Однак з 08.08.2017 року він вже користувався іншою карткою, яку йому видав Приватбанк, ( [NUMBER] ), що вбачається з виписки по особовому рахунку , а тому йому невідомо, як можливо по неактивній картці зробити таку заборгованість. В позовних вимогах банк не надає даних чому він надавав можливість розраховуватися на 198505,37 грн., які були заведені на гривневу картку в доларах США, а потім повернув комусь ці кошти в якості скасування здвоєного платежу та створюючи кредитну заборгованість 198\~505,37 грн., хоча картка взагалі не передбачала кредиту, а була розрахункова. Таким чином, оскільки ним нікому не повідомлялись приватні дані банківської картки, а одразу після її втрати було сповіщено банк про необхідність блокування, то він не повинен нести вказані втрати зроблені шахраями, оскільки безвідповідальність та відсутність безпеки банківських операцій допущено саме з вини банку. Таким чином, оскільки картку ним було втрачено, після чого він відразу звернувся до банку для її блокування, своїми діями він не сприяв втраті картки, інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції я не розголошував, то , не мусить нести цивільну правову відповідальність та сплачувати кредитні кошти. Так, для встановлення дати коли саме він звернувся до банку для блокування картки та дати коли картку було заблоковано, він звернувся 23.02.2021 року до банку. Також вказав, що умови та правила надання банківських послуг він не підписував та не отримував, у зв`язку з чим вони не можуть враховуватись для обрахування заборгованості. Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, що міститься в матеріалах справи має дійсно його підпис. Однак умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, до яких, як стверджує позивач, він приєднався, він не підписував, їх не отримував, про що свідчить відсутність його підпису на тих умовах, що надав банк. Крім того, він не погоджувався на будь-яку зміну процентної ставки та взагалі не погоджувався на встановлення кредитного ліміту, а всі ці дії банк зробив самостійно без погодження з ним, хоча підписана ним анкета - заява не надає таких повноважень банку. В позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» посилається на пункти Умов та разила надання банківських послуг в Приватбанк на пункти умов та виписувались та вказаних умов він взагалі ніколи не бачив. Більш того, позивач зазначає, що вказані умови змінювались декілька без його відома. Стверджує, що про зміну таких умов, він відповідно до підписаної анкети-заяви, жодного повідомлення не отримував. Підписана ним анкета-заявка про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк не містить жодних умов кредитування (немає ні відсоткової ставки, ні комісії, ні будь-яких інших платежів), не містить умов надання кредитного ліміту, подовженого строку позовної давності чи будь-яких інших додаткових умов, з яких би вбачалось, що він підписав кредитні умови. Оскільки окрім цієї анкети-заяви він нічого не підписував, то будь-які вимоги по сплаті відсотків, пені та інших платежів с незаконними. Також вказав, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку вимог. Весь розрахунок позовних вимог позивач робив виходячи з Умов та правила надання банківських послуг в Приватбанк, які ним не підписувались та з якими він не погоджувався. В своїх розрахунках, які надає позивач в стовбчику «Тіло кредиту поточне на звітну дату» сума завжди збільшується з додаванням боргу за попередні місяці. Так, станом на 01.09.2017 року банк рахує тіло кредиту - 198505,4 грн., а станом на 31.08.2019 року - вже 966950,8 грн. Тобто всі відсотки та неустойки банк нараховує не на тіло кредиту, а на загальний розмір заборгованості, що суперечить ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та гл. 71 ЦК України. В порушення норм закону позивач нарахував заборгованість в 5 разів більше ніж та сума, що вказувалась в тілі кредиту. Позивач стверджує, що розмір кредитної заборгованості утворився 15.08.2017 року. Однак до суду з позовними вимогами позивач звернувся 23.09.2020 тобто з пропуском строку позовної давності. Оскільки жодних кредитних умов ним підписано не було, то право вимоги у позивача з явилось 15.08.2017 року, а до суду позивач звернувся тільки 23.09.2020. 17.06.2021 до суду надійшли письмові пояснення позивача. Представник посилався на те, що перевіривши документи за період з 10.07.2017 по час подання пояснень було встановлено, що будь-які заяви від відповідача до АТ КБ «Приватбанк» про втрату картки № [NUMBER] в архіві банку відсутні. Зазначене ставить під сумнів факт звернення відповідача до банку з відповідною заявою, а тому банк зазначену обставину не визнає. Щодо факту блокування картки № [NUMBER] повідомили, що у зв`язку з тим, що минуло майже 4 року, зазначена інформація не збереглась, а тому банк зазначену обставину також не визнає. Також вказав, що відповідачем не надано до суду доказів щодо обставин, на які він посилається, при цьому банк зазначені обставини заперечує та вважає, що відповідач намагається уникнути відповідальності. Крім того, відповідач ніяким чином не довів факт повідомлення банку про вчинені транзакції раніше, які він вважає несанкціонованими та вчиненими без його згоди. Зазначив, що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом несе банк. Доказів того, що відповідач дійсно звертався до банку з повідомленням про несанкціоноване зняття готівки не надано, а тому відповідач несе відповідальність за вказані операції. Крім того, під час зняття грошових коштів з картки відповідача був правильно введений пін-код картки. Відповідальність за розголошення ПІН-коду картки лежить саме на клієнтові. Зняття готівки неможливе без знання особистої інформації клієнта, а отже відповідач розголосив дану інформацію третім особам. Представник вказав, що оскільки строк дії кредитної картки по 31.05.2021, а банк подав позов в 2020 році, підстав для застосування строку позовної давності немає. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, щодо невиконаня умов договору відповідачем та наявність заборгованості. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н на підставі його заяви від 10.07.2017 року. Зазначена обставина ніким не спростовувалась та не оспорювалась. Позивач зазначає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Згідно анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що він згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (долучених до позовної заяви), після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямим і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та тарифів. Позивач вказує, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від\~10.207.2017 року\~банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання за договором від 10.07.2017 року\~належним чином не виконав. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 15.06.2020 року з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 1\~454 109,35 грн. з яких: 966950,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн.-заборгованість за простроченим тілом кредиту; 966\~950,78 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками, 70955,59 грн.- заборгованість за простроченими відсотками, 416202,98 грн.-заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0.00 пеня, 0,00 грн.-нараховано комісії. Відповідно до ч.1ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частинами першою-другою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10.07.2017 року процентна ставка не зазначена. Відповідно до ч.ч.1, 6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач, просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 966\~950,78 грн., в тому числі за простроченим тілом кредиту в сумі 966\~950,78 грн.. Проте, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що вказані кошти є пенею за прострочку за кредитом, тобто є незрозумілим яким чином розрахована зазначена заборгованість та чим насправді вона є пенею, тілом кредиту чи простроченим тілом кредиту. Належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин стороною позивача надано не було. Крім того, з довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що картка № [NUMBER] була закрита 08.08.2017 о 11:37:53 год. Проте, з виписки по рахунку вбачається, що після нібито закриття зазначеної картки АТ КБ «Приватбанк» в період з 14.08.2017 по 15.08.2017 здійснюватись операції по вказаній картці в різних частинах країни, а тому є також незрозумілим, як можливо по неактивній картці проводити операції. Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно з пунктом 2 Розділу VI Положення № 705 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до 09.10.2017 року до Київського відділу поліції ГУНІ в Харківській області з повідомленням про злочин передбачений ч. 3 ст. 190 КК України та вказані відомості внесені до ЄРДР №1207220490003712 з приводу шахрайських дій вчинених відносно нього з метою заволодіння грошовими коштами з картки АТ «Првиатбанк». Крім того, у службі безпеки Приватбанку ним отримано фотографії з банкомату особи, яка знімала з його втраченої картки гроші. Відповідач зазначає, що жодній особі він будь-яку таємну інформацію (в тому числі пін код картки, цифри на зворотній стороні картки чи будь-які інші персональні дані), по стосується вказаної картки він не надавав. Особа зображена на фотографіях йому не відома. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеної інформації стороною позивача надано не було. Також не надано доказів на підтвердження того, що саме позивач зображений на фотографіях з банкомату як особа, яка знімала з спірної картки грошові кошти. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.07.2017 року, позивач надав\~суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (10.07.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок про те, що\~Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і Витяг з Умов та Правил, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.\~Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року\~№ 1023-XII\~«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону № 1023-XII\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.\~Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на самостійне списання грошових коштів і зміну процентної ставки, а також\~сплату комісії та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань.\~ Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Позивач не надав до суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними.\~Банк не подав до суду доказів, що зазначені умови та правила, а також витяг з тарифів обслуговування кредитної картки були додатком до анкети-заяви, підписаної відповідачем, тому їх не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. Додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не містить відомостей про отримання зазначених документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною довідкою та прикладами використання кредитних коштів. Разом з тим, визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) у розмірі\~966 950,78 грн. не підтверджена жодними належними доказами. При цьому банк,

Outcome: dismissed