Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

06 березня 2020 року [PERSON] в особі свого представника (за довіреністю) [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з приватного акціоне- рного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПАТ «Страхова група «ТАС») на її користь 52200 грн. страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та 17400 грн. стра- хового відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку зі смертю її дочки, 9301 грн від- шкодування, пов`язаного зі витратами на поховання та 16000 грн., а також судив витрат, по в`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, посилаючись на нас- тупні обставини. 11 травня 2016 року о 04 год. [PERSON] на 142 км.+800 м автодороги Одеса-Рені, в нап- рямку м.Рені, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , не впо равшись з керуванням, здійснив виїзд за межі проїжджої частини та перекидання автомобіля у кювет. Внаслідок дорожно-транспортної пригоди (далі - ДТП) загинула пасажир автомо- біля [PERSON] , а інші пасажири [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отри- мали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до КЗ «Татарбунарська ЦРЛ». За даним фа ктом Татарбунарського ВП Арцизьким ВП ГУНП в Одеській області було внесено відомос- сті до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201616000000062 за ознаками ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, близьким родичам загиблої, зокрема, матері загиблої [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповіда ча. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією за- безпеченого транспортного засобу марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер [NUMBER] , була за страхована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-право вової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8561203. 02.01.2019 р. позивачка направила на адресу відповідача лист-повідомлення про настання страхового ви падку та заяву на виплату страхового відшкодування. Зі змісту заяви на виплату страхового відшкодування слідує, що позивач просила виплати їй наступні види страхового відшкоду- вавання: витрати на поховання - 9301 грн; витрати пов`язані із заподіяною моральної шко- дою - 17400 грн та витрати пов`язані із втратою годувальника - 52200 грн. 14.01.2019 р. від- повідач повідомив, що призупиняє виплату страхового відшкодування до набрання законної сили рішенням суду за фактом ДТП. Як зазначила позивач, вона являється особою похилого віку, та до останніх днів дочки проживали однієї сім`єю, Вказані факти свідчать про те, що позивач з моменту досягнення пенсійного віку постійно потребує матеріальної допомоги, яку могла надати загибла дочка, яка проживала з нею. Таким чином, позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю дочки, оскільки на день її смерті мала право на одержання від неї утримання. Станом на момент ДТП, [PERSON] у шлюбі не перебувала та дітей не мала. Батько загиблої помер [INFO] .. Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із сме ртю [PERSON] , є виключно матір - позивач у справі. Ухвалою суду від 05.08.2020 р. за позовною заявою було відкрито провадження за прави- лами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого розгляду на 10.09.2020 р. (а.с.105). Ухвалою суду від 26.10.2020 р. (а.с.120) було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 27.11.2020 р. на 11.00 год. Ухвалою суду від 04.02.2021 р. провадження у справві було зупинено на набрання чинно- сті вироком у справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопоруше- ння, передбаченогоч.2 ст.286 КК України (а.с.134). Постановою Одеського апеляційного суду від 03.03.2023 р. (а.с.154-155) ухвалу суду пе- ршої інстанції від 04.02.2021 р. було скасовано, а справу направлено для продовження роз- гляду. Ухвалою суду від 27 березня поточного року (а.с.156) у справі поновлено провадження та призначено до судового розгляду на 27.04.2023 р. на 11.00 год. У черговий раз судовий розгляд призначено на 16.05.2023 р. на 11.00 год. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд сп- рави без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.180). Представник відповідача у судове засідання не з`явився без поважних причин, надав пов- торно клопотання про відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, хоча анало- гічне попереднє клопотання було залишено без задоволення, як не обгрунтоване (а.с.167). Це клопотання суд не може взяти до уваги, оскільки вважає, що сторона відповідача навмис- но затягує вирішення справи по суті, надсилаючи такі клопотання, тим самим зловживає сво їми правами і чергове відкладення розгляду справи, провадження у якій триватиме понад ро- зумних строків, буде порушувати право позивача на своєчасний розгляд і вирішення справи по суті. А рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, розумність ст- років розгляду справи, відносяться до основоположних засад (принципів) цивільного судо- чинства. А тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача, врахо- вуючи наявність достатніх матеріалів про права і взаємовідносини сторін, з ухваленням заоч ного рішення, у відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопо- тання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 Ц ПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.18) підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] у м.Татарбунари Одеської області. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.33) слідує, що [PERSON] (син позивачки) помер [INFO] у м.Херсон. За фактом ДТП, яка мала місце 11.05.2016 р., в результаті якої загинула [PERSON] , внесено відомості до ЄРДР за № 12016160000000279 за ознаками ч.2 ст.286 КК України, що видно з Витягу з Єдиного реєсту досудового розслідування (копія на а.с.67-68). Як вбачається копії висновку експерта № 57 від 12.05.2016 р. (судово-медична експерти- за), смерть [PERSON] знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленими у неї ушкодженнями у вигляді розривів передньої і задньої продольних зв`язок хребта, перело- мів тіл та особистих відростків VI, VII шийних хребців, що призвело до здавлення спинного мозку в місці переломів крововиливом, вогнещивими крововилами в оболонки та речовину спинного мозку, набряку спинного та головного мозку, що й стало причиною смерті (а.с71- 72). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.75) слідує, що батьками по- мерлої [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.76), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Татарбунари Одеської області. Відповідно до посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с.79), [PERSON] є особою пенсійного віку. Вказане також підтверджується довідкою Саратського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України від 27.08.2018 р. (копія на а.с.81) З довідки відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області від 27.08.2018 р. (а.с.80) вбачається, що [PERSON] , [INFO] р. на- родження, на момент смерті, яка настала [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Копіями товарних чеків та накладні (а.с.82, 83) підтверджується загальна вартість витрат на поховання [PERSON] у сумі 9301,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21051, реєстра- ційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом № А Е856120, діючим на 11.05.2016 р. Представником позивача, у відповідності до ст.35 Закону України «Про обов`язкове стра- хування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», бу- ло подано відповідачу повідомлення про ДТП, заяву про виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із вт- ратою годувальника та заяву про відшкодування витрат на поховання від 26.12.20180 р., з до лученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та нале- жний до виплати розмір страхового відшкодування (а.с.87-93). З листа ПАТ «Страхової групи «ТАС» від 14.01.2018 р., адресованого [PERSON] (копія на а.с.94), слідує, що АТ «Страхова група «ТАС» призупиняє розгляд справи, оскіль- ки на даний час не може прийняти рішення по справі, так як на даний час АТ «СГ «ТАС» не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне проваджен- ня. Внаслідок ДТП загинула дочка [PERSON] , її втрата завдала позивачу моральну шкоду та душевні страждання, тому для захисту своїх прав вона звернулася до адвокатсько- го об`єднання «Автопоміч», що підтверджується договором про надання правової допомоги № 0079-ц від 14.02.2020 р.(а.с.96). Положеннями ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодува- ння моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зок- рема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим май- ном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається су- дом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, по- гіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня ви- ни особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне зна чення. При визначенні розміру відшкоду вання враховуються вимоги розумності і справедливості. В силу ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі не- правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов- `язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та об ладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід то- що, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відпо- відній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законода вства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небез- пеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК Украї- ни) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шко- ду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпі- лого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини ці єї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду Укра- їни з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завда- ної джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завда- ної джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до положень ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було нас- лідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обо в`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шко да, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовує- ться і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суд констатує, що ДТП за участі застрахованого автомобіля марки «ВАЗ 2105», реєстра- ційний номер [NUMBER] , є страховим випадком, оскільки шкода завдана джерелом підвище- ної не безпеки відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підви- щеної безпеки. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юри- дичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед інши ми особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відпо- відальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних тран- спортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За змістом ст.3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповіда- льності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоро- в`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майно- вих інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна при- года, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає циві- льно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподія- ну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно положень ч.1 ст.22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страхо- вик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом Закону № 1961-IV (ст.ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоє- ння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування поте- рпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим ві- дшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшко дування потерпілий чи інша особа, яка має право на отриман- ня відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шко ди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.(п/п 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону № 1961- IV). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначено, що у системному зв`язку із ст.36 вимоги п/п 37.1.4 п. 37.1 ст.37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються ви- падків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямо- ваного на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповід- не волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів за- хисту свого порушеного права. При визначенні моральної шкоди, суд враховує моральні страждання, які зазнала позивач, пов`язані з втратою рідної дитини, тяжкість вимушених змін у житті, та вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, таким, що відповідає дійсним обстави- нам справи. Отже, суд вважає, що відповідно до вимог п.27.3 ст.27 Закону № 1961-IV, позивач має право на отримання страхового відшкодування в розмірі дванадцяти мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випад- ку, що становить 17400 гривень. Згідно ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До матеріалів справи приєднано Договір про надання професійної правової допомоги № 0079-ц від 14.02.2020 р., укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопо- міч» (а.с.96), детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 17.02.2020 р. (а.с.98). Вартість однієї години роботи адвоката відповідно до узгодженого сторонами замовлення № 1 до Договору № 0079-ц від 14.02.2020 р. становить 2000 грн.. Як вбачається з Детального розрахунку робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої допомоги вбачається, що адвокатське об`єднання «Автопоміч» надавало позивачу правову допомогу, що узгоджується із обов`язками, визначеними Договором про надання правової допомоги. Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги Замовнику становить 8 год., відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в розмірі 2000 грн., становить 16000 грн. Суд приходить до висновку про задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 16000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2684 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved