Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на лікування дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 11.08.2012 року у виконавчому комітеті Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблений а/з № 12. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Оскільки дитина має генетичне захворювання, а саме: кістозний фіброз форми з тяжким перебігом, то відповідно потребує затрат на лікування та утримання. [PERSON] не надає позивачці потрібних коштів на їх дитину. Сума загальних витрат на лікування - 40109 грн., що підтверджується чеками та лікарськими виписками. За таких обставин позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання\~ не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади від 16.05.2023 року. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 11.08.2012 року уклали шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблений а/з № 12. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Оскільки дитина має генетичне захворювання, а саме: кістозний фіброз форми з тяжким перебігом, то відповідно потребує затрат на лікування та утримання. [PERSON] не надає позивачці потрібних коштів на їх дитину. Сума загальних витрат на лікування - 40109 грн., що підтверджується чеками та лікарськими виписками. З матеріалів справи вбачається, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає та протягом тривалого часу, самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім`ю. Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати неповнолітню дитину не має можливості. Враховуючи, що позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку (доходу), суд вважає, що питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати за правилами ст. 183 СК України, визначивши розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання свого сина, стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Згідно вимог ст.ст. 141, 180 Сімейного кодексу України,батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням підтверджених позивачкою додаткових витрат на дитину у зв`язку із потребами на лікування та розвитку у зв`язку з поставленим діагнозом, виходячи із принципу першочерговості інтересів дітей та обов`язку відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивачки в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, на лікування дитини, - [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 % від понесених витрат на лікування дитини, що становить 20055 грн. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Outcome: approved