Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

28 лютого 2023 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони являються батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з батьком. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2018 у справі №161/6132/18 із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошові сумі у розмірі 930,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».Рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином. Однак, як вказує позивач, відповідачка систематично його не виконує, ініціативи для зустрічей з дитиною не проявляє. Позивач стверджує, що відповідачка життям дитини не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про нього, в телефонних розмовах син називає її « [PERSON] ». З огляду на вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року зобов`язано виконавчий комітет Луцької міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. Водночас, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні. Доказів на підтвердження вказаного недолучено. Суд, розглянувши клопотання представника позивача, вважає за необхідне відхилити останнє. Разом з тим, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення про час, місце та дату судового засідання, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за представника сторони спору. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та винесення законного та обґрунтованого рішення. Відповідач та представник відповідача у письмовому відзиві позов заперечили, просили здійснювати розгляд справи без їх участі. Третя особа у письмовій заяві просила суд слухати справу за її відсутності, на виконання вимог ухвали суду подала висновок Служби у справах дітей від 18.04.2023 №96 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », який просила врахувати при винесенні рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає разом з батьком. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2018 у справі №161/6132/18 із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошові сумі у розмірі 930,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (а.с. 7-8). Рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.07.2018 №419-5, 07.11.2018 №726-3, 04.12.2019 №794-2 [PERSON] визначалися спосіб участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином. У довідці від 16.01.2023 №01-14/38 КЗЗСО «Луцький ліцей №26» вказано, що шкільним життям дитини цікавиться лише батько, мати лише двічі розмовляла з класним керівником (а.с. 14). Позивач стверджує, що відповідачка життям дитини не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про нього, в телефонних розмовах син називає її « [PERSON] ». З огляду на вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Згідно з висновком органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради, цей орган вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. 113). Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставин у справі, суд зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проаналізувавши надані стороною позивача відомості про участь відповідача у вихованні та утриманні дитини, суд дійшов висновку, що ним не доведено наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Так, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , разом із цивільним чоловіком [PERSON] . За поведінкою та способом життя характеризується добре, до адміністративної відповідальності не притягувалась (а.с. 29). На даний час не працює, однак має стабільний регулярний дохід, щоб забезпечувати сина, постійно скидає кошти на банківську картку позивача. У відповідача відсутня заборгованість за аліментами. З матеріалів справи вбачається, що матір постійно спілкується з дитиною, купує їй подарунки, тобто, не втратила інтересу брати участь у вихованні дитини. Будь-яких відомостей, які б негативно характеризували особу відповідача, позивач суду не надав, та судом під час розгляду справи не здобуто. Крім того, сторона позивача не надала суду жодних підтверджень того, що дитина негативно ставиться до матері, хоча їй на момент розгляду справи виповнилося повних 8 років, отже, вона за рівнем свого розвитку, може сформувати певну думку з цього приводу. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, Служба у справах дітей надала суду висновок щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , і хоча він не має для суду заздалегідь встановленої сили, проте цей висновок узгоджується з поясненнями як матері дитини, та з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Так, у висновку зауважено, що [PERSON] регулярно спілкується з мамою у телефонному режимі, зустрічається з нею. Матір регулярно перераховує кошти на банківську картку [PERSON] . Служба у справах дітей не встановила фактів свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позбавлення батьківських правах не відповідає інтересам малолітньої дитини, при цьому суд врахував ставлення хлопчика до матері. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів суду наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за нею.

Outcome: dismissed