Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач в позові вказує, що що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 04.08.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 515, після смерті своєї матері [PERSON] , позивач став власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовою, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується вказаним вище свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №145404343, сформованого 15.11.2018 року. Рішенням Калинівського районного суду від 19.04.2022 року позивачу було виділено в натурі частку будинку [ADDRESS] , що складається із прихожої кімнати 1-1 площею 4,7 кв.м., кімнати 1-2 площею 10.4 кв.м., кімнати 1-3 площею 9.4 кв.м., комори літ І. Однак, присадибна земельна ділянка, призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 2500 га, кадастровий номер 0521684800:02:002:0165, та земельна ділянка площею 0,2618 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521684800:02:002:0166, належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі рішення Калинівського районного суду 18.05.2021 року (справа №132/1248/21), що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264279815 та №265338829, сформованих 12.07.2021 року. Таким чином між сторонами склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує на протязі тривалого часу і погоджений з сусідніми землевласниками, згідно якого позивач [PERSON] , користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1666 га, та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,1745 га, і відповідач користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0834 га, та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,0873 га, розташована по [ADDRESS] . Для отримання правовстановлюючих (юридичних) документів на свої частки земельної ділянки сторонами було замовлено та отримано кадастрові плани і експлікації земельних ділянок. Однак, отримати окремий правовстановлюючий документ на свою частину земельної ділянки позивач не має можливості, так як необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою який відображений в кадастровому плані, на що відповідач [PERSON] не дає нотаріальної згоди, тому звертається до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, яка зареєстрована за вх. № 4406/23 від 18.05.2023 р., про розгляд справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання надав заяву, яка зареєстрована за вх. № 4412/23 від 18.05.2023 р., про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Так,\~ відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 04.08.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 515, після смерті своєї матері [PERSON] , позивач став власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовою, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується вказаним вище свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №145404343, сформованого 15.11.2018 року. Рішенням Калинівського районного суду від 19.04.2022 року позивачу було виділено в натурі частку будинку [ADDRESS] , що складається із прихожої кімнати 1-1 площею 4,7 кв.м., кімнати 1-2 площею 10.4 кв.м., кімнати 1-3 площею 9.4 кв.м., комори літ І. Однак, присадибна земельна ділянка, призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 2500 га, кадастровий номер 0521684800:02:002:0165, та земельна ділянка площею 0,2618 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521684800:02:002:0166, належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі рішення Калинівського районного суду 18.05.2021 року (справа №132/1248/21), що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264279815 та №265338829, сформованих 12.07.2021 року. Таким чином між сторонами склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує на протязі тривалого часу і погоджений з сусідніми землевласниками, згідно якого позивач [PERSON] , користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1666 га, та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,1745 га, і відповідач користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0834 га, та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,0873 га, розташована по [ADDRESS] . Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною третьої цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. До виготовлення правовстановлюючих (юридичних) документів на кожного із співвласників вказана земельна ділянка перебуває в спільному сумісному користуванні. Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Для отримання правовстановлюючих (юридичних) документів на свої частки земельної ділянки сторонами було замовлено та отримано кадастрові плани і експлікації земельних ділянок . Однак, отримати окремий правовстановлюючий документ на свою частину земельної ділянки позивач не має можливості, так як необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою який відображений в кадастровому плані, на що відповідач [PERSON] не дає нотаріальної згоди. Відповідно до ст. 89 Земельного Кодексу України володіння, користування земельною ділянкою, яка перебуває в спільній сумісній власності здійснюється за договором або за законом в судовому порядку . Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 19, 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до статті 88 ЗК України, повинен взяти до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved