Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

17 квітня 2023 року позивач подав до суду вищезазначений позов, який мотивував тим, що 20 липня 2020 року між ним та [PERSON] (надалі-відповідачка) було укладено Договір позики (надалі-Договір). Відповідно до пункту 1. Договору позикодавець (позивач) передав у власність позичальнику (відповідачці) грошові кошти в сумі 4 000 000,00 грн. (сума позики), а позичальник (відповідачка) зобов`язався таку ж саму суму грошових коштів. Строк повернення суми позики сторони встановили за згодою сторін - 20 липня 2021 року. Гроші були передані позичальнику в момент підписання Договору. Своїм підписом виконаним власноручно позичальник засвідчив, що вона отримала кошти у сумі 4 000 000,00 грн. та зобов`язався їх повернути у [ADDRESS] , до 20 липня 2021 року. Також, власноручним написом вона вказала, що її підпис під договором свідчить про беззастережний факт отримання грошей та гарантував виконання умов договору. Як зазначає Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 "за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей...». З огляду на наведене вище, та приймаючи до уваги зміст всіх умов Договору, Договір є одночасно документом, в якому викладені умови позики, який підтверджує факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Станом на момент підписання позовної заяви відповідачка отримані в борг грошові кошти не повернула та на систематичні вимоги позивача ухилялася. 20 липня 2021 року позивач передав власноручно відповідачці вимогу про повернення суми позики. 20 грудня 2021 року повторно позивач передав власноручно відповідачці вимогу про повернення суми позики. 20 серпня 2022 року втретє позивач передав власноручно відповідачці вимогу про повернення суми позики. Відповідачка вимоги отримала особисто, про що свідчить її підпис на вказаних вимогах, але по суті вказані вимоги позивача не задовольнила. Посилаючись на ст. 1046, 1047 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 4 000 000,00 грн. боргу за договором позики. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував у повному обсязі. У підготовче засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі, про що подала відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачкою позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved