Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

03.01.2023 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року у розмірі 20743,39 грн. та судового збору у розмірі 2481,00 грн.. На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] був прийнятий на роботу згідно до наказу від 12.11.2001 року № 1954-Лс та перебував у трудових відносинах з ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Південноукраїнська АЕС» з 14.11.2001 року по 15.04.2022 року. На підставі заяви відповідача про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання від 11.04.2022 року, було видано наказ ВП «ПАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» від 12.04.2022 року № 329-ос «Про розірвання трудового договору» з [PERSON] з 15.04.2022 року. У 2022 році відповідач двічі перебував у відпустках за період роботи з 14.11.2021 року по 13.11.2022 року, на підставі наказів про надання відпусток від 26.01.2022 року № 1105/в та від 10.03.2022 року № 2483/в. Через те, що відповідач звільнився до відпрацювання повного періоду роботи за який надавалась відпустка, ним було надлишково використано щорічну відпустку у кількості 13 календарних днів. У результаті чого утворився борг перед ВП «ПАЕС» у розмірі 20743,39 грн.. У місяці звільнення бухгалтерією було проведено утримання надмірного нарахування, але на день звільнення відповідача сума нарахованої йому заробітної плати не була достатньою для повного погашення заборгованості. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача були направлені лист від 19.07.2022 року № 05/10363 та претензія № 32/634 від 03.08.2022 року, які останні залишив без відповіді. 26.04.2022 року було змінено найменування Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві. На думку суду у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, а тому суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, за наявними письмовими доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду машиніста-обхідника турбінного устаткування ВП «Южно-Українська АЕС» згідно до наказу № 1954-Лс від 12.11.2001 року (а.с. 4). На підставі заяви відповідача про звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання від 11.04.2022 року (а.с. 5), було видано наказ директора ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» від 12.04.2022 року № 329-ос «Про розірвання трудового договору» з [PERSON] з 15.04.2022 року (а.с. 6). Згідно до п. 2 даного наказу бухгалтерії було наказано утримати за надлишково використану відпустку в кількості 13 календарних днів. Так, наказом № 1105/в про надання відпустки від 26.01.2022 року, [PERSON] провідному інженеру з управління турбіною надано щорічну відпустку за період з 14.11.2021 року по 13.11.2022 року тривалістю 13 календарних днів. Дата початку відпустки з 19.02.2022 року по 03.03.2022 року (а.с. 8). Наказом № 2483/в про надання відпустки від 10.03.2022 року, [PERSON] надано щорічну відпустку за період з 14.11.2021 року по 13.11.2022 року тривалістю 14 календарних днів. Дата початку відпустки з 14.03.2022 року по 27.03.2022 року (а.с. 9). Згідно з розрахунковим листом за квітень 2022 року борг за працівником [PERSON] складає 20743,39 грн. 19.07.2022 року за вих. № 05/10363 на адресу проживання відповідача направлено листа від головного бухгалтера ВП ПАЕС про повернення суми виплаченої заробітної плати за надлишково використані дні відпустки у розмірі 20743,39 грн. (а.с. 10), а 03.08.2022 року за вих. № 32/634 юрисконсультом ВП ПАЕС Касьянову А.О. направлено претензію (а.с. 11-12). За приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. [PERSON] був звільнений за власним бажанням на підставі власноруч написаної заяви, відтак роботодавець має право на відрахування з заробітної плати суми надлишково виплаченої заробітної плати за відпустку повної тривалості, за невідроблені дні. Оскільки відповідач звільнився з роботи до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку, а під час звільнення відрахування із суми нарахованої заробітної під час розрахунку не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. Аналогічну правову позицію Верховний суд висловив у постанові від 17.07.2019 року у справі № 332/1433/17-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до статті 233 КЗпП України звернутись до суду із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки позивач має право протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2481,00 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved