Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 28.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування квартиру [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] де [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує зокрема тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] де [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, реєстраційний номер № [NUMBER] видане в Федеративній Республіці Німеччина відділом реєстрацій актів цивільного стану Бремен Мітте 31.07.2020 року. Факт перебування між [PERSON] та [PERSON] у шлюбі підтверджується витягом з книги реєстрацій шлюбу № 172/2000 від 02.06.2000 року виданого органом реєстрації міста Бремен-Норд. Після смерті дружини позивача відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру належало дружині позивача на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ливіцькою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3275. Як зазначає позивач, інших спадкоємців першої черги окрім нього не має. Спадкоємцем другої черги є племінниця дружини [PERSON] . Мати дружини [PERSON] померла [INFO] , а її рідний брат [PERSON] помер [INFO] . Позивач зазначає, що 24.06.2021 року нотаріусом Яг-Уве Маукш у Бремені (Федеративної Республіки Німеччина) засвідчена копія стосовно нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Отже, між позивач та племінницями дружини було укладено договір про розподіл спадкового майна. Так, в Пункті «А», у підпунктів «1. Розподіл» визначено, що особа під пунктом «1» (тобто Кравець В?ячеслав) отримає у власність квартиру [ADDRESS] . Таким чином, відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, спір між спадкоємцями вирішено шляхом підписання вищевказаного договору. Натомість реєстрація права власності на нерухомість, що перебуває на території України, здійснюється у відповідності до національного законодавства України. Маючи намір зареєструвати право власності в порядку спадкування позивач через свого представника звернувся до нотаріуса, проте відповідно до відповіді нотаріуса О. Саданова від 04.02.2022 року. «Щодо звернення до суду», ним відмовлено у оформленні свідоцтва про спадщину із посиланням на ст. 100 Закону України «Про нотаріат», відповідно якої: документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей, приймаються нотаріусами за умови легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Нотаріус письмово порадив звернувся позивачу суду з метою захисту моїх прав та законних інтересів. Оскільки позивачем вичерпано усі заходи позасудової можливості реалізувати своє право спадкоємця, він вимушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач просить суд звернути увагу на те, що було проведено перепланування вищезазначеної квартири, що підтверджено відповідним листом КП «Білгород-Дністровське БТІ», з якого вбачається, що внаслідок проведення останньої інвентаризації: «Вірним слід вважати житлову площу 33,1 кв.м., загальну площу - 48,6 кв.м. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2023 року було витребувано від першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] 02.05.2023 року до суду надійшов лист завідувача першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О., з якого вбачається, що до майна померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась. У судове засідання 24.05.2023 року сторони не з`явились. Позивач подав до канцелярії суду заяву з проханням судове засідання провести без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність у зв`язку з тим, що вона територіально знаходиться за межами країни. В заяві також зазначила, що вона не заперечує проти задоволення позовних\~ вимог позивача та просить їх задовольнити. У відповідності з ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] де [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, реєстраційний номер № [NUMBER] видане в Федеративній Республіці Німеччина відділом реєстрацій актів цивільного стану Бремен Мітте 31.07.2020 року. Факт перебування у шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягом з книги реєстрацій шлюбу № 172/2000 від 02.06.2000 року виданого органом реєстрації міста Бремен-Норд. Після смерті [PERSON] де [PERSON] , [INFO] , відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м. Право власності на вказану квартиру належало дружині позивача [PERSON] де [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ливіцькою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3275. Судом встановлено, що відповідно до листа директора КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» Железко Ю. від 22.06.2022 року № 398 вбачається, що станом на 31.12.2012 року власником квартири [ADDRESS] , була [PERSON] , [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2007 року, який було зареєстровано комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 15.08.2007 року в реєстровій книзі № 106 за реєстровим № 13. Станом на 12.04.2022 року дана квартира в цілому складалася з:1-коридор, 2-санвузол, 4-кухня, 5-ідальня, 6-житлова, 7-житлова, загальною площею - 48,6 кв. м., житловою площею - 33,1 кв. м. При проведенні поточної технічної інвентаризації у 2022 року було зафіксовано внутрішнє перепланування житлового будинку. При цьому згідно постанови Кабінету Міністрів України № 406 від 07.06.2017 року, роботи з переобладнання та перепланування житлового будинку, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та інженерні системи загального користування, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Вірним слід вважати житлову площу - 33,1 кв.м., загальну площу - 48,6 кв. м. Переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкції та інші зміни технічних характеристик, зокрема такі, які потребують попереднього погодження й отримання дозволів компетентних органів були відсутні. Судом встановлено, що технічний паспорт до об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , житловою площею 33,1 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м, було виготовлено КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.04.2022 року та присвоєно реєстраційний номер ТІ01:5514-0990-0001-8249. Як вбачається з відповіді завідувача першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 02.05.2023 року, в реєстрі спадкових справ, відсутні відомості щодо наявності спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині немає. Як зазначає позивач, спадкоємцем другої черги є племінниця його померлої дружини [PERSON] . Мати його дружини [PERSON] померла [INFO] , а її рідний брат [PERSON] помер [INFO] . Судом встановлено, та сторонами по справі не заперечувалось, що між позивач та племінницями дружини [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було укладено договір про розподіл спадкового майна. Як вбачається з посвідченої нотаріусом Яг-Уве Маукш у Бремені Федеративної Республіки Німеччина копії договору стосовно нерухомості за адресою: [ADDRESS] , України. В Пункті «А», у підпунктів «1. Розподіл» визначено, що особа під пунктом «1» (Кравець В?ячеслав) отримає у власність квартиру [ADDRESS] . Таким чином, відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, спір між спадкоємцями вирішено шляхом підписання вищевказаного договору. З відповіді завідувача першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори № 209/ 02-31 від 04.02.2022 року вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса з метою реєстрації права власності на спадкове майно, проте відповідно до відповіді нотаріуса [PERSON] йому було відмовлено у оформленні свідоцтва про спадщину із посиланням на ст. 100 Закону України «Про нотаріат», відповідно якої: документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей, приймаються нотаріусами за умови легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Нотаріус письмово порадив звернутися позивачу до суду з метою захисту моїх прав та законних інтересів. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, про що надіслала на адресу суду відповідну заяву. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220,\~1221,1223 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.\~У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за\~правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні\~від 15\~листопада 1996\~року у\~справі «Чахал\~проти Об`єднаного\~Королівства» Європейський\~суд з\~прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Під час\~вирішення вказаної\~справи,\~суд приймає\~до уваги\~той факт,\~що між\~громадянином України\~ [PERSON] та\~громадянкою Німеччини\~ [PERSON] , відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, було вирішено спір між спадкоємцями шляхом підписання договору посвідченого нотаріусом Яг-Уве Маукш у Бремені (Німеччина) стосовно нерухомості за адресою: [ADDRESS] , де згідно договору в пункті «А», у підпунктів «1. Розподіл» визначено, що особа під пунктом «1» ( [PERSON] ) отримає у власність квартиру [ADDRESS] . Крім того, відповідачка по справі [PERSON] під час розгляду справи визнала позовні вимоги [PERSON] тому суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо визнання права власності на спадкове майно яке залишилось після померлої [INFO] [PERSON] . Разом з тим, суд наголошує на тому, що інших спадкоємців до майна померлої [INFO] [PERSON] немає. Вказаний факт знаходить своє підтвердження з відповіді завідувача першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 02.05.2023 року, який зазначив, що в реєстрі спадкових справ, відсутні відомості щодо наявності спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved