Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

До суду звернувся позивач з вимогами до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним та стягнення неправомірно отриманих коштів. В обгрунтування позову зазначив, що вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2014 у кримінальній справі №172/1247/13-к визнаний винним та засуджений [PERSON] , за злочини пов`язані з крадіжкою, підробкою та використуванням документів докуменьів та заволодінням за допомогою них коштів. Так, [PERSON] визнаний винним у тому, що в квітні 2010 з будинку, що розташований в [ADDRESS] , викрав паспорт позивача - [NUMBER] виданого Васильківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області. З наведеного, позивач вказує, що [PERSON] підробивши документи позивача, отримав кошти у відповідача, що встановлено вироком суду. Позивач повідомляє, що наданий час відповідач проводить списання коштів з рахунку позивача, який у нього відкритий у відповідача, по договору №SAMDN50000062546810, який повиач не укладав та не отримував по ньому коштів. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №SAMDN50000062546810 від 07.05.2012, щ обув укладений між [PERSON] та АТ КБ "ПРИВАТБАНК", стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані кошти по кредитному договору №SAMDN50000062546810. Разом з тим, позивач просить покласти понесені судові витрати на відповідача. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020, зазначену позовну заяву залишено без руху з підстав передбачених 185 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків. На виконання вимог ухвали суду, позивачем подано до Печерського районного суду м. Києва заяву, якою недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою суду від 01.03.2023 у справі за вказаним відкрито провадження за правмилами (спрощеного) позовного провадження, з викликом сторін. 02.05.2023 до суду відпредставника відповідача надійшов відзив по справі, в якому представник відповідача з позовом повністю не погоджувався, вважав його необгрунтованим, просив відмовити, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав, позовні вимоги обгрунтував незрозуміло та позивач разом з позовною заявою надав в якості доказу виписку по руху коштів взагалі іншого договору, а саме SAMDNWFC00060175367 від 11.06.2020. В судове засідання позивач не з`явився,разом з позовною заявою подавав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦІК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 77 ЦПК України: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судовим розглядом встановлено, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів порушення його прав. Отже, чинним законодавством встановлено, що доказування лежить на сторонах судового процесу. Позивач не зрозуміло обгрунтовує свої позовні вимоги. В позовній заяві він посилається на те, що судом [PERSON] визнан винним втому що 07.05.2012 року уклав по підробленому паспорту договір N° SAMDN50000062546810 від імені [PERSON] з АТ КБ ПриватБанк, та стверджує що Васильківським районним судом Дніпропетровської області Вироком суду від 11 березня 2014 року ці факти були встановлені Але з такими висновками погодитися неможливо, в зв?язку з тим що проаналізувавши Вирок суду Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року, судом встановлено, що жодних даних стосовно кредитного договору № SAMDN50000062546810 встановлено не було, та в самому вироку суду такий договір не зазначено. Також Позивач надає разом з позовною заявою в якості доказу виписку по руху коштів взагалі по іншому договору, а саме № SAMDNWFC00060175367 від 11.06.2020 року. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку про те, що позивачем в надано достатні та обґрунтовані докази на підтвердження обставин, на які він посилається. Відповідно, судом не встановлено, яким саме чином порушено право позивача, яке підлягає відновленню, а тому суд вважає що позов до задоволення не підлягає. Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до попереднього розрахунку судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді, позивач визначив суму в розмірі орієнтовно 5000.00 грн. Втім, до позовної заяви не було додано жодного підтверджуючого документу про надання правничої допомоги в якому зазначено, що певний вид робіт з надання послуг було виконано, не підтверджується ніякими доказами, що такий вид робіт був наданий при розгляді даної справи. Верховний суд в постанові від 11.06.2020 по справі №821/227/17 зазначив: "при цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена в постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). На підставі вищенаведеного, розмір витрат на правничу допомогу не співмірний ні зі складністю справи, ні з обсягом наданих послуг адвоката, а тому, не підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст.263 ЦІК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ч.1. ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.ст. 60, 179 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обгрунтування своєї правової позиції. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Відтак позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed