Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 09 березня 2021 року по 06 вересня 2022 року у розмірі 5912,74 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що у сторін від шлюбних відносин народилась дочка. Після припинення шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. На підставі судового рішення батько здійснює утримання дочки. Виконання батьківського обов`язку відповідач здійснює неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по несплаченим аліментам. Через виникнення заборгованості з вини відповідача просить стягнути неустойку у відповідності до ст. вимог 198 СК України. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 17 травня 2021 року представник позивача звернувся до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу суду від 15.03.2021. Постановою державного виконавця від 25 травня 2021 року відкрито виконавче провадження. 26 травня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яка направлена для відома та виконання за місцем праці відповідача в ТОВ «Завод пакувань «Ротекс». За травень 2021 року із заробітної плати відповідача здійснено відрахування на утримання дочки у розмірі 44%, що становить 2372,10 грн. Отже, така сума була відрахована у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів за березень та травень 2021 року, а у червні здійснено відрахування із заробітної плати у рахунок сплати аліментів не лише за червень, але й за квітень 2021 року. Щодо заборгованості, яка виникла за лютий та березень 2022 року, то така виникла через те, що підприємство тимчасово не працювало у зв`язку із військової агресією російської федерації проти України. Надалі, товариство почало працювати з квітня місяця неповний робочий день, а з травня - повний робочий день. Про те, що аліменти стягувались із заробітної плати відповідача без урахування заборгованості за лютий та березень 2022 року відповідачу не було відома. Як тільки стало про це відомо відповідачу, то останній одразу оплатив заборгованість по сплаті аліментів. Отже, всі ці обставини свідчать про те, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки утворилась не з вини відповідача, а відтак відсутні підстави для застосування положень ст. 196 СК України. Просить у позві відмовити. 13 вересня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просив у такому відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши учасників судового засідання, суд судішов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 15 березня 2021 року судовим наказом Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/2930/21) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав чинності 15 березня 2021 року. Судовий наказ видано 22 квітня 2021 року. Копія судового рішення міститься у матеріалах справи. 25 травня 2021 року постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю. Й. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового рішення від 15.03.2021 № 758/2930/21. 26 травня 2021 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження № [NUMBER] прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , з примусового виконання судового наказу № 758/2930/21. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця заборгованості по аліментах від 24 червня 2022 року у ВП № [NUMBER], починаючи з 09 березня 2021 року по 24 червня 2022 року утворилась заборгованість у сумі 5912,74 грн. Довідка сформована відносно [PERSON] , як особи, яка не працює на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, а тому заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Із довідки убачається несплата аліментів за березень-квітень 2021 року та лютий-березень 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19.01.2022 (справа № 711/679/21) стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Представник відповідача наводить доводи про те, що спірна сума заборгованості утворилась не з вини відповідача, а виходячи з наступних мотивів. 09 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод паковань «Ротекс» листом № 99 повідомило відділу державної виконавчої служби щодо виконання постанови від 26.05.2021, прийнятої у ВП № [NUMBER], про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] в частині стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини. Товариство повідомило, що із заробітної плати [PERSON] за травень 2021 року було утримано: 1024,60 грн - аліменти за березень, 1347,50 грн - аліменти за травень. Аліменти за квітень та червень будуть утримані із заробітної плати за червень 2021 року. Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод паковань «Ротекс», який надісланий державному виконавцю Савченко Ю. Й., щодо [PERSON] за постановою від 26.05.2021 ВП № [NUMBER] за період з 26 травня 2021 року по 30 червня 2021 року, установлено, що у травні 2021 року нараховано заробітну плату у розмірі 6695,65 грн, відсоток стягнення 44, утримана сума 2372,10 грн, за червень 2021 року нарахована заробітна плата у сумі 7000,00 грн, відсоток стягнення 25, утримана сума 1408,75 грн. Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод паковань «Ротекс», який надісланий державному виконавцю Савченко Ю. Й., щодо [PERSON] за постановою від 26.05.2021 ВП № [NUMBER] за період з 01 січня 2022 року по 31 травня 2022 року установлено, що у січні 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 7000,00 грн, відсоток стягнення 25, утримана сума 1408,75 грн; у квітні 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 6211,18 грн, відсоток стягнення 25, утримана сума 1250,00 грн; у травні 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 7000,00 грн, відсоток стягнення 25, утримана сума 1408,75 грн. Отже, установлено, що за березень та квітень 2022 року утримання на аліменти не здійснено. 18 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод паковань «Ротекс» із заявою про утримання та відрахування із його заробітної плати за серпень 2022 року заборгованості по аліментах у межах ВП № [NUMBER] у розмірі 5912,74 грн. Цього ж дня, наказом товариства № 52-к здійснено утримання із заробітної плати заборгованості по аліментах [PERSON] у сумі 5912,74 грн та така сума утримана, що підтверджено платіжним дорученням від 22.08.2022 № 79449. Відповідно до листа товариства від 21.09.2022 № 56, наданого на запит адвоката від 08.09.2022 № 15/СС/22, повідомлено, що у зв`язку із військовим вторгненням рф на територію України підприємство призупинило трудові договори з працівниками, зокрема із [PERSON] за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, відповідно заробітна плата за цей період не нараховувалась. Із листа установлено, що оскільки заробітна плата не нараховувалась, а відтак не могло бути здійснено утримання на аліменти за лютий та березень 2022 року, а тому за цей період утворилась заборгованість у межах ВП № [NUMBER]. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця заборгованості по аліментах від 20 вересня 2022 року у ВП № [NUMBER], починаючи з 09 березня 2021 року по 20 вересня 2022 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Даний розрахунок сторонами не оскаржувався, а відтак є чинним та приймається судом до уваги. Отже, оцінюючи надані сторонами докази, як окремо кожен так і в сукупності, суд прийшов до переконання про те, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, адже їх утримання здійснюється щомісячно із заробітної плати боржника. Сума заборгованості за березень та квітень 2021 року виникла у зв`язку із тим, що виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 15.03.2021, який отримано стягувачем 24.05.2021, відкрито органом державної виконавчої служби 25.05.2021, постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника прийнята 26 травня 2021 року та на її виконання за місцем праці боржника здійснено утримання із заробітної плати у травні 2021 року за березень та травень 2021 року, а у червні 2021 року за квітень та червень 2021 року, отже пов`язано із вчинення виконавчий дій та дій із сторони товариства щодо утримання сум на сплату аліментів із заробітної плати працівника. Сума заборгованості за період лютий-березень 2022 року утворилась через військову агресію Російської Федерації проти України у зв`язку із чим з 01 березня по 31 березня 2022 року ТОВ «Завод паковань «Ротекс» призупинено трудові договори із працівника, зокрема із [PERSON] та заробітна плата за цей період не нараховувалась. За таких обставин, заборгованість за спірні періоди утворилась внаслідок об`єктивних причин, які не залажали від волі боржника, а відтак свідчать про відсутність у [PERSON] умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а виникла через здійснення необхідних виконавчих дій та пов`язаних із цим дій товариства з примусового виконання виконавчого документа. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що заборгованість особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду виникла не з його вини, а відтак підстав для застосування положень ст. 196 СК України до спірних правовідносин суд не встановив. Суд не приймає до уваги подані відповідачем докази щодо надання коштів для дитини поза межами стягнення аліментів у виконавчому провадженні, що підтверджено платіжними документами, адже такі не стосуються предмету доказування. Окрім цього, суд вважає за необхідне відмітити, що батько зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, з метою виконання батьківського обов`язку та не лише щодо примусового виконання судового рішення. Під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги встановлене, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не доведено належними, допустимими доказами, а відтак у такому необхідно відмовити у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові повністю судові витрати понесені позивачем необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed