Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

01.03.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ТОВ «Запорізький ДБК» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01 травня 2016 року по 04 листопада 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 04.11.2020 року його було звільнено, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату. Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 9233,62 гривень. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15.04.2021 року у справі № 334/592/21 з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 9233,62 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 12321,00 гривень, сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів. 13.07.2021 року на виконання рішення суду позивач отримав виконавчі листи, які в подальшому були пред`явлені на примусове виконання до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). На виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження АСВП № [NUMBER] з примусового виконання судових наказів про стягнення з ТОВ «Запорізький ДБК» на користь фізичних та юридичних осіб. Листом від 28.10.2021 року № 19424/13 та від 03.06.2022 року Вознесенівський ВДВС повідомив позивачу, що після вчинення певних виконавчих дій 13.09.2021 рок на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти згідно проведення електронних торгів № 552865 у розмірі 95000,00 гривень державним виконавцем було здійснено розподіл коштів по надходженню виконавчих проваджень до АСВП. Виконавчі провадження № [NUMBER] та [NUMBER] згідно АСВП 14, 15 в черзі, щодо розподілу коштів. Однак, на теперішній час заборгованість відповідачем не сплачена за виконавчими документами. 25.02.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунків, але зазначений лист був повернутий адресату із зазначенням «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання перед працівником, належним чином своїх обов`язків, що призвело до затримки розрахунку при звільненні, позивач вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до наданого розрахунку. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 117286,40 гривень з розрахунку 476 робочих днів (з наступного дня після ухвалення судового рішення від 15.03.2021 року у справі № 334/592/21 по 27.02.2023 року ) х 246,40 гривень (середньоденна заробітна плата) без урахування податку та інших обов`язкових платежів. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, який станом на час подання позову становить 117286,40 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 02.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У наданий судом строк відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що з 01.05.2016 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, займав посаду охоронника дільниці «Завод залізобетонних конструкцій та матеріалів» ТОВ «Запорізький ДБК», та 04.11.2020 року його було звільнено із займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, відповідно до наказу № 47-к від 04.11.2020 року, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 9233,62 гривень. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15.04.2021 року у справі № 334/592/21 з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 9233,62 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 12321,00 гривень, сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів. 13.07.2021 року на виконання рішення суду позивач отримав виконавчі листи, які в подальшому були пред`явлені на примусове виконання до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). На виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження АСВП № [NUMBER] з примусового виконання судових наказів про стягнення з ТОВ «Запорізький ДБК» на користь фізичних та юридичних осіб. До складу зведеного виконавчого провадження входять ВП № [NUMBER] та ВП № [NUMBER] від 20.07.2021 з примусового виконання виконавчих листів № 334/592/21 виданих 13.07.2021 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ТОВ «Запорізький ДБК» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 12321,00 гривень, сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів та заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 9233,62 гривні. Листом від 28.10.2021 року № 19424/13 та від 03.06.2022 року Вознесенівський ВДВС повідомив позивачу, що після вчинення певних виконавчих дій 13.09.2021 рок на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти згідно проведення електронних торгів № 552865 у розмірі 95000,00 гривень державним виконавцем було здійснено розподіл коштів по надходженню виконавчих проваджень до АСВП. Виконавчі провадження № [NUMBER] та [NUMBER] згідно АСВП 14, 15 в черзі, щодо розподілу коштів. Однак, на теперішній час заборгованість відповідачем не сплачена за виконавчими документами. 25.02.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунків, але зазначений лист був повернутий адресату із зазначенням «за закінченням терміну зберігання». Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. У зв`язку із невиконанням відповідачем належним чином своїх обов`язків, що призвело до затримки розрахунку при звільненні, відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 117286,40 гривень з розрахунку 476 робочих днів (з наступного дня після ухвалення судового рішення від 15.03.2021 року у справі № 334/592/21 по 27.02.2023 року ) х 246,40 гривень (середньоденна заробітна плата) без врахування податку та інших обов`язкових платежів. Відповідно до приписів підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. В силу ст. 18 Податкового кодексу України відповідач є особою, на яку покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику (позивачу), та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків (позивача). Отже, зважаючи на наведене, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 117286,40 гривень має бути виплачена позивачеві після утримання передбачених законодавством податків та зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved