Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2022 року звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ». В обґрунтування вимог позивач зазначила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були відібрані від матері. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №263 від 12.12.2017 року «Про призначення опіки над дітьми, позбавленими батьківського піклування» було призначено опікуном [PERSON] над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] » було вирішено звільнити позивачку від обов`язків опікування над малолітніми дітьми. Вважає вказане рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Факти, викладені у рішенні №204 не мають жодного документального чи іншого доказу, порушення обов`язків, передбачених п.47 Постанови КМУ від 24.09.2008 року №866, відсутні. [PERSON] , [INFO] , відвідує заняття зі спортивної гімнастики з 12.09.2018 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує заняття із художньої гімнастики. Також, [PERSON] навчається в Полтавській дитячій музичній школі №1 ім.Платона Майбороди у народному відділі, пройшов курс з англійської мови з вересня 2020 року по листопад 2022 року та відвідує відділення греко-римської боротьби у дитячо-козацькій спортивній школі ім..О.Бутковського. З метою забезпечення належних умов проживання підопічних позивачка за договором купівлі-продажу квартири від 05.08.2021 року змінила однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] на двохкімнатну за адресою: [ADDRESS] . З 2018 року [PERSON] , [INFO] , має психічні розлади та підвищену агресивну поведінку, періодично відвідувала психіатра. Проте, у 2020 році психологічний стан [PERSON] загострився та вона пройшла стаціонарне лікування. Зафіксовано тяжкі розлади психіки Марії також академічною клінікою Грацу ІІ в Австрії, де згідно лікарського висновку від 01.07.2022 року вказано на необхідність постійного прийому ліків та за виписним епікризом від 14.04.2022 року поліцейськими зафіксовано факт агресії [PERSON] , укусів себе, биття головою об стіну. Однак, незважаючи на тяжкий стан [PERSON] , позивачка постійно піклувалась про [PERSON] , знаходила психіатрів, забезпечувала ліками, приходила до [PERSON] під час лікування, отримувала рецепти на ліки, купувала їх, передавала лікарю та під час виписки особисто забрала її з лікарні. Таким чином, факти вказані у рішенні №204 спростовуються відповідними доказами. Враховуючи шизотиповий розлад підопічної, позивачка звернулась до відповідача з проханням допомогти у налагодженні контакту, постійного лікування у психіатра, проте відповідач без жодних обґрунтувань та доказів звільнив останню від обов`язків опікуна, вказавши на необхідність написання відповідної заяви. Таким чином, позивач належним чином опікувалась малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , забезпечувала всім необхідним, вживала відповідних заходів для проведення лікувальних заходів, що були необхідними, підтримувала та надавала допомогу малолітнім дітям, а отже оскаржуване рішення №204 є безпідставним, протиправним та підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 28.11.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 28.11.2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову представника позивача [PERSON] - адвоката Бурбак О.В. відмовлено. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні вимог позивача. Зазначив, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради 07.09.2022 року надійшла заява [PERSON] про припинення опіки над [PERSON] , [INFO] . В заяві це пояснила тим, що [PERSON] потребує довготривалого лікування та реабілітації у зв`язку з розладами психіки. Зі слів опікуна останнім часом дівчинка веде себе агресивно, вживає нецензурну лексику відносно неї та брата, постійно сперечається. Крім того, дівчинка почала красти речі у своїх однокласників, а також у супермаркеті. Опікун неодноразово зверталася за допомогою до лікарів, психологів, психотерапевтів, але, на жаль, це не дало позитивного результату. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради 06.10.2022 року прийнято рішення про недоцільність припинення опіки над [PERSON] , [INFO] . Згідно листа управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради відсутні підстави для роз`єднання рідних брата та сестри, а отже припинення опіки лише над [PERSON] . В наявних матеріалах на дівчинку відсутня жодна інформація про те, що дитина за станом здоров`я потребує влаштування та навчання в спеціалізованому дитячому закладі. На засіданні комісії опікуну [PERSON] надані рекомендації стосовно налагодження стосунків з дитиною, самоосвіти у питаннях виховання дітей підліткового віку та стресостійкості. В подальшому до служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради 11.10.2022 року надійшла повторна заява від [PERSON] про звільнення від обов`язків опікуна над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно чинного законодавства України, виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради було прийнято рішення за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ». Вважає рішення №204 від 25.10.2022 року таким, що відповідає нормам чинного законодавства (а.с.73-75). Ухвалами суду від 03.02.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бурбак О.В. задоволено частково, вирішено викликати та опитати свідків, в задоволенні решти клопотань відмовити; в задоволенні клопотання сторони відповідача про залучення третіх осіб - відмовлено; закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.02.2023 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бурбак О.В. про забезпечення позову відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 10.05.2023 року в задоволенні апеляційних скарг представника позивача [PERSON] - адвоката Бурбак Оксани Валеріївни відмовлено. Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2023 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2023 року залишено без змін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Зазначила, що в 2017 році вона взяла під опіку дітей. Заяву про припинення опіки вона подала в стані відчаю, бо не було підстав для роз`єднання дітей. Наслідки подання заяви їй не роз`яснювали, лише сказали, що немає підстав для роз`єднання дітей. Діти роз`єднані були зразу ж. Вона спілкується з хлопчиком, але хвору не відвідувала, бо дівчинка не хотіла її бачити. Позивач хоче всиновити [PERSON] , проте в рішенні написано, що вона не виконує обов`язків. Лікувати дівчинку не пропонували. Позивач і надалі бажає опікуватися обома дітьми, бути їх опікуном. Представник позивача - адвокат Бурбак О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що остання заява позивача не є її власним бажанням. Відповідач не виконує свої функції. Представник відповідача Голубицький В.В. в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що виховувала дітей позивач, а винними, на її думку, залишилися органи опіки та піклування. [PERSON] писала першу заяву про припинення опіки відносно дівчинки. Опікун не писала заяву про призначення примусового лікування. Їй роз`яснювали, що роз`єднання дітей неможливе, рекомендували встановити контакт з дівчинкою. Рекомендації давали на засіданні комісії, в листах, в усній формі. Більше двох місяців опікун не відвідувала дівчинку, вона сконцентрувала свою увагу лише на хлопчику. Рішення прийнято для інтересів дітей, а потім і на підставі її заяви. Представник відповідача Сомик Д.М. в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що рішення відповідає інтересам дітей. Вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Відповідно до статті 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Згідно ст.247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Відповідно до ст.249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Стаття 251 СК України передбачає, що особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Відповідно до Правил опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 року N34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Пунктом 3.1 Правил опіки та піклування передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. Статтею 61 ЦК України визначено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Стаття 63 ЦК України передбачає, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно ст. 1 Закону України від 13.01.2005 року № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" формами влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є усиновлення; встановлення опіки, піклування; передача до прийомної сім`ї, дитячих будинків сімейного типу, до закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Статтею 3 Закону № 2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів; забезпечення пріоритету форм влаштування; захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя; забезпечення права на здоровий розвиток; забезпечення соціально-правових гарантій; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги; формування системи соціальної адаптації. Статтею 6 Закону № 2342-IV визначено пріоритети форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. За умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були відібрані від матері. Згідно рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради №37 від 24.02.2016 року, дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №263 від 12.12.2017 року «Про призначення опіки над дітьми, позбавленими батьківського піклування» було призначено опікуном [PERSON] над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно заяви [PERSON] від 07.09.2022 року, заявник просить звільнити її від опіки над [PERSON] (а.с.84). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради №64 від 06.10.2022 року, недоцільно припинити опіку [PERSON] над малолітньою [PERSON] , [INFO] (а.с.81). Відповідно заяви [PERSON] від 11.10.2022 року, заявник просить звільнити її від опіки над малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.80). Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] » було вирішено звільнити позивачку від обов`язків опікуна над малолітніми дітьми (а.с.14-15). Згідно зазначеного рішення №204 від 25.10.2022 року, опікун [PERSON] відмовляється виконувати обов`язки щодо підопічних, ігнорує рекомендації суб`єктів соціальної роботи стосовно індивідуального підходу до дітей, з серпня поточного року малолітня [PERSON] перебуває в стаціонарі КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР», за цей період опікун дитину не відвідувала, не спілкувалася з нею іншим способом. Суд вважає, що у цій справі необхідно виходити із загальної мети опікунства, а саме, найвищих інтересів для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дітей. Встановлено, що [PERSON] двічі зверталася до Шевченківської районної у м.Полтаві ради із заявами про звільнення її від опіки над малолітніми дітьми. Також, позивачем не було спростовано обставини, на які посилається в рішенні відповідач про те, що вона фактично відмовилась виконувати обов`язки щодо підопічних, ігнорує рекомендації суб`єктів соціальної роботи стосовно індивідуального підходу до дітей. Більш того, в ході судового розгляду справи [PERSON] підтвердила, що вона не відвідувала хвору [PERSON] в лікарні, не спілкувалася з нею іншим способом. Відповідно до ст.1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства", забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява №10383/09). Суд також зазначає, що рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради за №204 від 25.10.2022 року «Про припинення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] » було прийнято, враховуючи висновки Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 21.10.2022 року, згідно яких вона вважає доцільним звільнити [PERSON] від обов`язків опікуна над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного у цій справі рішення відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення. Посилання позивача на те, що при написанні заяви про звільнення від опіки не було її волевиявлення, на бездіяльність органів опіки та піклування, є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Також пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що вони бачили доброту, піклування зі сторони опікуна до підопічних, жодним чином не впливають та не спростовують висновків рішень відповідача та суду. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed