Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому (з урахуванням змін та уточнень) просить: - зобов`язати Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (код ЄДРПОУ 01125672, адреса: Одеська область, м. Чорноморськ, вул.Праці, 6) нарахувати та сплатити відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) єдиний внесок на загальне державне соціальне страхування за період з 27 квітня 2015 року по 12 лютого 2018 року відповідно до чинного законодавства; - зобов`язати Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (код ЄДРПОУ 01125672, адреса: Одеська область, м. Чорноморськ, вул.Праці, 6) подати до Головного Управління Державної податкової служби в Одеській області відомості щодо сплати єдиного внеску на загальне державне соціальне страхування за період з 27 квітня 2015 року по 12 лютого 2018 року, відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (код ЄДРПОУ 01125672, адреса: Одеська область, м. Чорноморськ, вул.Праці, 6) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмір 1984,80 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 березня 2016 року, яке залишено в силі постановою Верховного суду від 16.01.2018 року [PERSON] поновлено на роботі в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморсью» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.04.2015 по 21.03.2016 в сумі 50675,34 грн. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018, стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.03.2016 по 12.02.2018 в сумі 180858,72 грн. ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» [PERSON] виплачено на підставі вищевказаних рішень суду в порядку примусового стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.04.2015 року по 12.02.2018 року. При звернені до управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу стало відомо про те, що ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» не здійснив перерахування страхових внесків на загальне державне соціальне страхування, щодо неї за період з 27.04.2015 по 12.02.2018, про що свідчать дані з Форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу. 29.09.2021 позивач звернулась до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» із заявою про перерахування підприємством даних внесків за період з 27.04.2015 по 12.02.2018, однак її заява залишена без розгляду. Таким чином, позивач вважає, що її права як застрахованої особи були порушені відповідачем, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок щодо розрахунку та сплати єдиного соціального внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, і він зобов`язаний був нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо [PERSON] за період з 27 квітня 2015 року по 12 лютого 2018 року, однак це не зробив, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом (а.с.101-104). Представник позивача надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позов підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі (а.с.132). Відповідач надав відзив\~на позов\~в якому\~просив суд\~у задоволенні\~позовних вимог\~відмовити,\~мотивуючи тим,\~що грошові\~кошти за\~рішеннями Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~на користь\~ [PERSON] \~по справам\~№501/2441/15-ц\~та №501/482/18\~були стягнуті\~у примусовому\~порядку органом\~державної виконавчої\~служби.\~Жодних розрахунків\~між Підприємством\~та [PERSON] \~з приводу\~виконання рішень\~вищезазначених судів\~не відбувалось. ДП «МТП «Чорноморськ» в даному випадку не є податковим агентом та страхувальником відносно [PERSON] оскільки не здійснювало обчислення, нарахування чи виплати доходу останній, а примусове списання органом державної виконавчої служби коштів з рахунку Підприємства на користь [PERSON] не може бути віднесене до доходу останньої як доходу у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). В даному випадку, відбулося примусове списання коштів з рахунку ДП «МТП «Чорноморськ» на користь [PERSON] на виконання рішень судів про стягнення коштів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404 - VIII. Саме тому, сума коштів, яка була стягнута в безспірному порядку не могла бути віднесена як фонд оплати праці та, відповідно, на неї не міг бути нарахований єдиний соціальний внесок. Дана сума відображена по бухгалтерському обліку як сума погашення заборгованості на виконання рішення суду (а.с.44-48). Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.130). Представник Головного управління Державної податкової служби в Одеській області в судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (а.с.21-22). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 березня 2016 року, залишеним в силі постановою Верховного суду від 16 січня 2018 року [PERSON] поновлено на роботі в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.04.2015 по 21.03.2016 в сумі 50675,34 грн. (а.с.9-11, 12-15). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 травня 2018 року стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.03.2016 по 12.02.2018 в сумі 180858,72 грн. Рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 21.08.2018 року (а.с.16-18, 19-20). Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» виплачено [PERSON] на підставі вищевказаних рішень суду в порядку примусового стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.04.2015 року по 12.02.2018 року (а.с.50-55). Згідно даних з Форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.23-26) вбачається, що ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» не здійснило перерахування страхових внесків на загальне державне соціальне страхування щодо [PERSON] , за період з 27.04.2015 по 12.02.2018. 29 вересня 2021 року позивач звернулась до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» із заявою про перерахування підприємством даних внесків за період з 27.04.2015 по 12.02.2018 (а.с.8). Відповідно до\~статті 1\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року, який вступив в дію з 01.01.2004 року (далі - Закон 1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Таким чином з 01 січня 2004 року враховується не трудовий, а страховий стаж. Стаття 24 Закону 1058-ІV визначає періоди, з яких складається страховий стаж. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI). Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Платники нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому чому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (наданих послуг) за цивільно-правовими договорами (ст.7 Закону №2464-VI). Порядок нарахування єдиного внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнута за рішенням суду визначено абз.2 ч.2 ст.7 Закону №2464-VI. Так, для осіб, яким після звільнення з роботи згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст.7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Частина 5 статті 8 Закону №2464-VІ визначає, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Вказані суми відображаються у Звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435. Отже, нормами Закону №2464-VІ саме на роботодавця покладено обов`язок щодо розрахунку та сплати єдиного соціального внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка була стягнута за рішенням суду. Тому відповідач ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», зобов`язаний був нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо [PERSON] за період з 27 квітня 2015 року по 12 лютого 2018 року. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 23\~квітня 2019\~року у\~справі 2340/3023/18, провадження №К/9901/6896/19. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої\~статті 233 КЗпП України, статей\~1,\~12 Закону №108/95-ВР\~Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у\~частині другій\~статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Тобто, Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, він вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року по справі №755/12623/19 (Провадження №14-47цс21) зробила висновки щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що середній заробіток за частиною другою\~статті 235 КЗпП України\~за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Враховуючи викладене, суд вважає хибним є твердження Відповідача про те, що ДП «МТП «Чорноморськ» в даному випадку не є податковим агентом та страхувальником, а примусове списання органом державної виконавчої служби коштів з рахунку Підприємства на користь позивача [PERSON] не може бути віднесене до доходу останньої як доходу у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі\~\~№ 359/10023/16-ц (провадження №\~61-14794св18) зазначено, що: «усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори»\~[…]». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі\~\~\~№607/3509/17 (провадження №\~61-12609св20) зазначено, що: «оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу\~закону\~виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення». Вказане також узгоджується з Постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року №820/3747/18 (№К/9901/66742/18). Таким чином, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. Звертаючись до суду за захистом своїх прав як особи застрахованої відповідно до\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач надала суду довідку про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідки форми ОК-5, ОК-7), з яких встановлено, що протягом часу з квітня 2015 року по лютий 2018 року не відображені відомості ні про нараховану заробітну плату, ні про перерахований ЄСВ. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» в порушення наведених норм матеріального права, не здійснив відповідно до чинного законодавства нарахування та не сплатив відносно [PERSON] єдиний внесок на загальне державне соціальне страхування за вказаний період. Тим самим, з вини відповідача індивідуальні відомості про Позивача (довідки ОК-5 та ОК-7), як застраховану особу не відображали страхового періоду та сплати єдиного соціального внеску за цей період протягом часу з квітня 2015 року по лютий 2018 року, що зумовило зменшення страхового стажу позивача. Зазначене узгоджується зі змістом постанови Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі №752/20210/14-ц (провадження № 61-31703св18). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року по справі №127/3821/18 (провадження № 61-10447ск19) та у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року по справі №211/2214/16-ц (провадження № 61 - 30976св18). Суд посилаючись на наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 141\~ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved