Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до "ДГ Індастріс ГмбХ"в особі Представництва "ДГ Індастріс ГмбХ" (далі по тексту - Відповідач, "ДГ Індастріс ГмбХ") про стягнення заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 вересня 2017 року між ним та «ДГ Індастріс ГмбХ» яка на момент укладення Трудового договору іменувалася «Ферросталь Індустріанлаген ГмбХ» було укладено строковий Трудовий договір. Відповідно до пункту 4.1. Трудового договору від 13 вересня 2017 року щомісячний посадовий оклад Працівника до утримання всіх податків і зборів та інших обов`язкових платежів, які утримуються з нього за рахунок Працівника згідно чинним законодавством, складає гривневий еквівалент 2 733,00 євро на місяць дорівнює 84 855,34 грн. (100,00 євро = 3 104,8423 грн.) та сплачується переказом заробітної плати на банківський рахунок працівника. Починаючи з березня 2022 року з боку Відповідача не здійснювалися виплати Позивачу заробітної плати у розмірі, передбаченому пунктом 4.1. Трудового договору, та у строки, передбачені пунктом 4.2. Трудового договору. З боку Відповідача не було наведено жодної законної підстави припинення виплати заробітної плати Позивачу у відповідності до вимог Трудового договору. Відповідно до пункту 5.2. Трудового договору передбачає, що Працівник наймається на строк виконання робіт за Договором про закупівлю робіт №1304007264 від 29 квітня 2013 року, укладеного між AT «УКРТРАНСГАЗ» та Роботодавцем до 31 березня 2022 року. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем було укладено строковий трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 Кодексу законів про працю України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Однак, починаючи з 31 березня 2022 року та до часу звернення до суду з позовом Відповідач не звільнив Позивача із займаної посади, у зв`язку із закінченням строку дії Трудового договору. Тому до цього часу [PERSON] продовжує перебувати у трудових відносинах з "ДГ Індастріс ГмбХ" в особі Представництва "ДГ Індастріс ГмбХ". Крім того, 17 березня 2022 року в робочий чат менеджера Вайбер, який використовується всіма працівниками для координації їх безпосередньої роботи керівництвом, надійшло повідомлення про те, що ДГ Індастріс повністю припиняє проект по КС Бар. Оголошується простій. Можливості відновлення роботи будуть розглядатися після завершення війнми. Отже, до припинення дії Трудового договору з роботодавцем, останній не звільнив [PERSON] із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії договору, а оголосив простій, тим самим підтвердив продовження трудових відносин з ним. Посилаючись на викладене, Позивач просив стягнути з «ДГ Індастріс ГмбХ» в особі Представництва "ДГ Індастріс ГмбХ" заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 31 січня 2023 року у розмірі 638 537, 76 грн. та стягнути з «ДГ Індастріс ГмбХ» в особі Представництва "ДГ Індастріс ГмбХ" витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. Ухвалою суду від 09.02.2023 відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 17.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 19.04.2023 від представника позивача надійшла заява про заміну неналежного відповідача. Ухвалою суду від 20.04.2023, яку внесено до протоколу судового засідання, задоволено заяву представника позивача про заміну неналежного відповідача, відповідно до ст. 51 ЦПК України. Ухвалою суду від 20.04.2023, яку внесено до протоколу судового засідання, долучено відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 20.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 04.05.2023 на виконання вимог ухвали суду, надійшов лист від Головного управління ДПС у м. Києві. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 25.05.2023 у судовому засіданні представник відповідача надав пояснення в яких заперечував проти позовних вимог та просив у їх задоволені відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши відзив на позов, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, що 13 вересня 2017 року між [PERSON] та «ДГ Індастріс ГмбХ», яка на момент укладення Трудового договору іменувалася «Ферросталь Індустріанлаген ГмбХ» було укладено строковий Трудовий договір, відповідно до якого Роботодавець погоджується найняти Працівника, а Працівник погоджується працювати на Роботодавця в Представництві в Україні на посаді інженера з планування будівельно-монтажних робіт (а.с. 12-36). Відповідно до п. 4.1. Трудового договору посадовий оклад Працівника становить 84 855,34 грн. та сплачується переказом заробітної плати на банківський рахунок Працівника (а.с. 14). Відповідно до п. 5.2. Трудового договору, в редакції Додаткової угоди № 9 від 15 грудня 2021 року до Трудового договору від 13 вересня 2017 року, Працівник наймається на строк виконання робіт за Договором про закупівлю робіт № 1304007264 від 29 квітня 2013 року, укладеного між AT «УКРТРАНСГАЗ» та Роботодавцем до 31 березня 2022 року. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем було укладено строковий трудовий договір. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першоюстатті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Указами Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022, від 18 квітня 2022 року за № 259/2022, від 17 травня 2022 року за № 341/2022, від 12 серпня 2022 року за № 573,від 07 листопада 2022 року за № 757/2022, №58/2023 від 6лютого 2023року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні. Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 Кодексу законів про працю України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Так, відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 761/34471/16-ц від 12.02.2020, продовження трудових відносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк. Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин. Вимога власника оформлюється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією отримати трудову книжку та розрахунок по заробітній платі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 761/34471/16-ц від 12.02.2020. Під час розгляду справи судом встановлено, що з боку Відповідача не вимагалося припинення трудових відносин із Позивачем, Трудовий договір від 13 вересня 2017 року є таким, що переукладений на невизначений строк та є дійсним. Також, Договір про закупівлю робіт № 1304007264 від 29 квітня 2013 року, укладений між АТ «УКРТРАНСГАЗ» та «ДГ Індастріс ГмбХ» не припинив свою дію. Так, представник відповідача визнав ту обставину, що заробітну плату за березень 2022 року Позивачу не було виплачено, також посилався на ту обставину, що у зв`язку з воєнним станом, офіс Представництва не працює, доступ до приміщення відсутній, наказ про звільнення Позивача не видано з технічний причин, але він існує, трудову книжку також не видано Позивачу. 17 березня 2022 року в робочий чат менеджера Вайбер, який використовується всіма працівниками для координації їх безпосередньої роботи керівництвом, надійшло повідомлення про те, що ДГ Індастріс повністю припиняє проект по КС Бар. Оголошується простій. Можливості відновлення роботи будуть розглядатися після завершення війнми (а.с. 44). Отже, до припинення дії Трудового договору з роботодавцем, останній не звільнив [PERSON] із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії договору, а оголосив простій, тим самим підтвердив продовження трудових відносин з ним. Як передбачено ст. 43 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідвороною силою або іншими обставинами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. На підставі ст. 15 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. В той же час, частина 2 зазначеної статті передбачає, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Таким чином, ведення бойових дій, або настання інших форс-мажорних обставин не звільняє Відповідача від обов`язку нараховувати та сплачувати заробітну плату відповідно до умов, передбачених Трудовим договором. В той же час, чинне законодавство передбачає, що невиплата, або несвоєчасна виплата заробітної плати не вважається протиправним діянням виключно у разі, якщо Відповідач доведе, що такі дії були зумовлені впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Під час розгляду справи представник Відповідача посилався на ту обставину, що "ДГ Індастріс ГмбХ" перебуває під дією форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань з виплати заробітної плати працівникам "ДГ Індастріс ГмбХ". Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно з законодавчими та іншими нормативними актами. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 січня 2022 року по справі № 904/3886/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Таким чином, посилаючись на форс-мажорні обставини Відповідач повинен довести, що такі обставини невідворотно та об`єктивно зумовили невиконання ним конкретного обов'язку з оплати праці Позивача. Разом з тим, самі по собі посилання на форс-мажорні обставини не спростовують факту порушення Відповідача своїх обов`язків за Трудовим договором та положень трудового законодавства України. Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торогово-промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР, Статуту Торгово-промислової палати України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 20 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємства видається безкоштовно. Відповідно до п. 6.2. регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин, затвердженого Рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Згідно п. 6.12. Регламенту, в сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин. Під час розгляду справи Відповідачем не було надано будь-яких доказів факту настання для нього форс-мажорних обставин, доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання зобов`язань з виплати Позивачу заробітної плати, тощо. Відповідач не звертався до Торгово-промислової палати України, або регіональних торгово-промислових палат із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для підтвердження неможливості виконання зобов`язань за Трудовим договором із Позивачем, а з боку торгово-промислових палат в Україні не видавалося відповідного сертифікату про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). В свою чергу Лист-роз`яснення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не містить ідентифікуючих ознак конкретного Трудового договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем та не досліджує причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання зобов`язань з виплати Позивачу заробітної плати. Таким чином, використання такого Листа в якості доказу настання форс-мажорних обставин має супроводжуватися іншими доказами факту настання форс-мажорних обставин, сертифікатом про настання форс-мажорних обставин. Місцезнаходженням Відповідача, місцем перебування керівництва Відповідача та основним місцем здійснення господарської діяльності Відповідача є Федеративна республіка Німеччина, територія якої не перебувє в окупації, на лінії фронту, чи у стані війни. Відповідачем не надано доказів, які підтвердили б об`єктивну неможливість виконання зобов`язань за Трудовим договором з виплати заробітної плати Позивачу. В той же час, сам факт військової агресії російської федерації проти України не призводить до об`єктивної неможливості виплати заробітної плати Позивачу. Враховуючи вищевикладене, посилання Відповідача на його перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) є необґрунтованим, не підтвердженим належними, допустими, достовірними та достатніми доказами та суд не бере їх до уваги. Відповідно до п. 4.1. Трудового договору 13 вересня 2017 року, посадовий оклад Працівника становить еквівалент у українських гривнях 2 733,00 євро на місяць до вирахування та сплати всіх податків та обов`язкових внесків, що мають утримуватися із заробітної плати і станом на дату підписання цього договору дорівнює 84 855,34 грн. (100,00 євро = 3 104,8423 грн.) та сплачується переказом заробітної плати на банківський рахунок Працівника. Заробітна плата сплачується Роботодавцем Працівникові щомісячно двома платежами (аванс та остаточний платіж), кожний із платежів сплачується не пізніше, ніж через 16 днів після дати сплати попереднього платежу. Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 369/3384/15-ц, згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 4.2. Трудового договору, вказана у п. 4.1. сума перераховується у гривні за офіційним курсом Національного банку України на день нарахування відповідної місячної заробітної плати «Заробітна плата». Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2022 року по справі № 757/9865/20, згідно пложень статтей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. З Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 від 28 грудня 2022 року, Даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 28 грудня 2022 року вбачається, що з боку Відповідача не здійснювалося нарахування та виплати заробітної плати Позивачу, а Позивачем не отримувалася заробітна плата від Відповідача протягом періоду з лютого 2022 року по грудень 2022 року (а.с. 43). Під час розгляду справи Відповідачем не надано відомостей про погашення заборгованості з виплати заробітної плати перед Позивачем. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з виплати заробітної плати Відповідачем у нього утворилася заборгованість перед Позивачем. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що в порушення ст. 115 КЗпП України, не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь Позивача заборгованості по заробітній платі за 11 місяців за період з 01 березня 2022 року по 31 січня 2023 року у розмірі 638 537,76 грн. Наданий Позивачем розрахунок заборгованості по заробітній платі перевірено судом та може бути покладено в основу рішення (а.с. 7). Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості по заробітній платі представником Відповідача суду не надано. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано копію Договору про надання правничої допомоги № 31/01/2023 від 31.01.2023. У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідача у користь позивача 2 500,00 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 6 385, 37 грн.

Outcome: approved