Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, який був зареєстрований 26.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. В обґрунтування вимог вказано, що сторони не мають спільних інтересів, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подружні відносини фактично припинені, подружнє життя фактично припинило існування, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін є неможливим, шлюб носить формальний характер. Ухвалою суду від 05.01.2023 року у справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 12). 10.02.2023 року від відповідача надійшла заява, якою остання просила надати сторонам строк для примирення строком на шість місяців (а.с. 17). Заявою від 13.03.2023 року позивач зазначив, що не проживає з відповідачем, примирення між ними неможливе, не має наміру і не бажає проживати з відповідачем, сім`я розпалась остаточно (а.с. 20). Ухвалою від 16.03.2023 року частково задоволено клопотання відповідача про надання строку для примирення подружжя, сторонам надано такий строк терміном до 16.05.2023 року, провадження у справі зупинено (а.с. 21). Ухвалою від 02.06.2023 року провадження у справі поновлено після спливу наданого судом строку для примирення сторін. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України проте, останні повернулися до суду неврученими під час доставки. Поданою до суду заявою від 18.05.2023 року позивач зазначив, що сторони не примирилися, сім`я розпалась остаточно, просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1475 (а.с. 6). В шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Спору про визначення місця проживання дітей між сторонами не існує. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20. Виходячи з викладеного та враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з відповідним позовом, вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не призвели до примирення останніх, що свідчить про відсутність у сторін будь-якої зацікавленості стосовно збереження шлюбу, тому суд дійшов висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами, оскільки подальше його збереження суперечитиме інтересам позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Outcome: approved