Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

ДВНЗ «Ужгородський національний університет» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до першого відповідача [PERSON] , другого відповідача Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, згідно з якою просить визнати недійсним та скасувати Державний акт ЗК 005331 від 03.11.2003 р. на право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером 2110100000:31:003:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виданий [PERSON] , та скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. У визначений за погодженням сторін термін, зобов`язати [PERSON] за свій власний рахунок усунути перешкоду в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) капітальної огорожі, самочинно зведеної на земельній ділянці ДВНЗ «УжНУ», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує наступним. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею 1-ЗК № 002071, виданим 26.10.2000 р. Ужгородською міською радою та зареєстрованим у відповідній Книзі записів за № 293, Ужгородському державному університету (правонаступником якого є Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» (надалі - ДВНЗ «УжНУ»)), надано у постійне користування для наукових цілей, зокрема, земельну ділянку площею 0,1310 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці знаходиться будівля філії наукової бібліотеки ДВНЗ «УжНУ», яка є державною власністю, власник - Міністерство освіти та науки України в особі Ужгородського національного університету. Посилається на те, що наведені обставини з`ясувалися та стали відомі позивачу у 2018р. з листа\~ДП «Закарпатгеодезцентр» від 17.12.2018 № 297, яке на підставі відповідного договору\~з університетом виконувало роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки університету для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки в [ADDRESS] . За змістом зазначеного листа університет повідомлено про\~неможливість проведення\~заходів із встановлення\~в натурі межових знаків земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні університету згідно державного акту, оскільки її частина площею 0,0477 га накладається із суміжною земельною ділянкою, яка перебуває у приватній власності гр. [PERSON] та фактично огороджена капітальною огорожею. Вказане підтверджується даними опису меж Технічної документації, згідно з яким по лінії від Г до А, в іншій Технічній документації по лінії від Г до Д, суміжним землевласником є саме [PERSON] , а також інформацією з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.08.2019 р. № НВ-2103707942019, згідно з якими власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:31:003:0019 є [PERSON] . Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:31:003:0019 є Державний акт ЗК 005331 від 03.11.2003 р. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 178257542 від 21.08.2019 р.) у відомостях про об`єкт нерухомого майна вказано, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться квартира, загальною площею 191,1 кв. м. (житлова площа (кв.м.): 61,2). У відомостях про права власності вказано, що на підставі свідоцтва про право власності, 125, виданого виконкомом Ужгородської міської ради 28.05.2003 р., власником вказаної квартири є [PERSON] . Відповідно до п. є ч.3 ст.84 ЗК України, чинного на моменті видачі оспорюваного акту, до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності. Факт закріплення земельної ділянки за Університетом підтверджується Державним актом на (постійне користування земельною ділянкою серія І-ЗК №002071 від 26.10.2000). Відповідно до ст. 117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій. ДВНЗ «УжНУ» є державною установою. Відповідно до п.3 Указу Президента України від 16.06.1995р. 451/95 рекомендується органам місцевого самоврядування не вилучати земельні ділянки для державних і громадських потреб із земель, наданих у користування національним закладам (установам) України. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЗК України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Лист ректора проф. [PERSON] від 10.01.03 №5/12 про відчуження земельної ділянки площею 350 кв.м. гр. [PERSON] не містить ознак заяви про добровільну відмову від постійного користування земельною ділянкою площею 350 кв.м, оскільки в ньому чітко не зазначено, що Університет відмовляється від постійного користування земельною ділянкою, площею 350 кв.м. по [ADDRESS] . Окрім того, як вбачаємо з копії такого листа, підпис ректора не засвідчений належним чином, на листі про розпорядження майновими правами ДВНЗ «УжНУ» не проставлена гербова печатка Університету. Крім того, ДВНЗ «УжНУ» не погоджував викопіювання плану розподілу землекористування між ДВНЗ «УжНУ» (філіал бібліотеки, вул. Висока 2) та відповідачем 1, а погоджував встановлення протипожежних знаків. Отже, для відновлення порушеного права ДВНЗ «УжНУ» на право постійного користування вказаною земельною ділянкою заявлено вказані позовні вимоги. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2021 заяву Державного вищого національного закладу «Ужгородський національний університет» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» до першого відповідача [PERSON] , другого відповідача Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та усунення перешкод у користуванні нею повернуто заявнику. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 заяву Державного вищого національного закладу «Ужгородський національний університет» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» до першого відповідача [PERSON] , другого відповідача Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та усунення перешкод у користуванні нею задоволено частково. В порядку забезпечення позову накладено арешт із забороною відчуження на земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:31:003:0019 площею 0,0690 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче судове засідання призначено на 27.05.2021. Відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , подала відзив на позов, згідно з яким вказує, що з викопіювання плану розподілу землекористування між позивачем та відповідачем чітко вбачається, що від університету такий підписано [PERSON] , а викопіювання з плану міста погоджене гербовою печаткою УжНУ та підписом ректора Сливки, отже, спірна земельна ділянка була сформована в законний спосіб і в подальшому приватизована відповідачем. Рішення Ужгородської міської ради від 14.05.2003 №53, яким припинено право користування земельною ділянкою площею 0,04 га УжНУ по [ADDRESS] вказано внести зміни в Державний акт на право постійного користування землею №293 від 26.10.2000, передати цю земельну ділянку в оренду на 3 роки [PERSON] , загальна площа складатиме 0,0694 га. Вважає, що дане рішення прийнято у відповідності з вимогами чинного законодавства, а саме ч.ч.3-4 ст. 142 ЗК України, погодження вилучення земельної ділянки відбулось у законний спосіб, підстав вважати лист ректора неналежно оформленим немає. Подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Ужгородська міська рада подала письмовий відзив на позов, згідно з яким вказує, що згідно з п. 3 ст. 142 Земельного кодексу України, в редакції на момент прийняття вищезазначеного рішення, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. В матеріалах справи наявний лист Ужгородського національного університету № 5/12 про те, що до Ужгородського національного університету з письмовою заявою звернувся мешканець [ADDRESS] з проханням про відчуження земельної ділянки площею 350 кв. м., яка закріплена за університетом з метою влаштування протипожежного під`їзду до жилого будинку. Крім того, даним листом УжНУ погодив дане питання з умовою внесення відповідних змін до плану землекористування філії наукової бібліотеки університету. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт. Вважає, що позивачем не надано доказу, що рішення XIX сесії Ужгородської міської ради IV скликання № 88 від 09.07.2003 року було прийняте з порушенням вимог закону. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подало письмові пояснення на позовну заяву від 07.05.2021 №9-7-0.72-3676/-21, згідно з якими вказує наступне. Згідно із планом зовнішніх меж землекористування Ужгородському державному університету надана у користування земельна ділянка площею 3,0194 га єдиним 1 масивом. Натомість, до матеріалів справи не додано технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на зазначену земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку позивача не внесено до Державного земельного кадастру і їй не присвоєно кадастровий номер. Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України Про Державний земельний кадастр встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У відповідності до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розробники документації із землеустрою несуть відповідного закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом. Щодо даної земельної ділянки, то на підставі рішення 19 сесії 4 скликання Ужгородської міської ради від 09 липня 2003 року № 88 Про надання та приватизацію земельних ділянок у 2003 році комунальним підприємством Румб розроблено матеріали інвентаризації земельної ділянки громадянці [PERSON] по [ADDRESS] площею 0,0690 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель з метою виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2110100000:31:003:0019. У відповідності до Закону України Про Державний земельний кадастр та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за № 1051 відомості про дану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди і сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Спеціальним законом, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України Про Державний земельний кадастр, відповідно до частини шостої статті 16 Закону якого кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2021 витребувано від\~ГУ Держгеокадастру\~у Закарпатській\~області (м.\~Ужгород,\~пл.\~Народна,\~4)\~матеріали інвентаризації\~земельної ділянки\~гр.\~ [PERSON] по\~ [ADDRESS] для\~виготовлення державного\~акту на\~право власності\~на земельну\~ділянку за\~2003\~рік,\~кадастровий номер\~2110100000:31:003:0019;\~витребувати для\~огляду в\~судовому засіданні\~від АПБ\~м.\~Ужгорода (м.\~Ужгород,\~вул.\~Небесної сотні,\~4)\~інвентарну справу\~на будинок\~ [ADDRESS] . У судове засідання, викликано у якості свідка [PERSON] , кандидата технічних наук, доцента, співробітника кафедри міського будівництва і господарства УЖНУ, який проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявою від 17.06.2021 про зміну предмета позову позивач просить також визнати нечинним рішення ХІХ сесії Ужгородської міської ради IV скликання №88 від 09.07.2003 «Про надання та приватизацію земельних ділянок». Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2021 залишено без задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про витребування оригіналів документів від 01.10.2021. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2021 у судове засідання викликано у якості свідка [PERSON] , кандидата технічних наук, доцента, співробітника кафедри міського будівництва і господарства УЖНУ, який проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2021 зупинено провадження у цивільній справі № 308/3914/21 за позовом Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» до першого відповідача [PERSON] , другого відповідача Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, визнання нечинним рішення про приватизацію та усунення перешкод у користуванні нею до набрання законної сили рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі №907/852/21. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2022 поновлено провадження у даній справі. Розгляд справи відкладався 30.11.2022, 14.12.2022, 13.01.2023, 02.02.2023, 14.02.2023, 07.03.2023, 21.03.2023, 04.04.2023, 14.04.2023, 28.04.2023 у зв`язку з неявкою сторін за поважних причин, тимчасовою непрацездатністю судді, оголошенням тривоги, необхідністю викликати свідка. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, відмовився від виклику свідка. У судовому засіданні відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у їх відзиві на позов та на підставі поданих суду доказів. Від виклику свідка у судовому засіданні представник відповідача 1 відмовився. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судовому засіданні просив врахувати поданий ними відзив. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і\~\~вирішення спору\~\~по суті, заслухавши учасників розгляду даної справи, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що Ужгородський державний університет, правонаступником якого є позивач у справі, згідно з Державним актом на право постійного користування землею І-ЗК № 002071, виданим Ужгородською міською радою 26.10.2000 (з наступними змінами в землекористуванні) одержав у постійне користування для наукових цілей, зокрема, земельну ділянку площею 0,1310 га по [ADDRESS] , на якій розташована будівля філії наукової бібліотеки університету. Землю надано у постійне користування для наукових цілей відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 21.06.2000, державний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 293. 14.05.2003 Ужгородська міська рада прийняла рішення за № 53 «Про надання та приватизацію земельних ділянок», п. 5.1 якого вирішила припинити згідно п. 3\~ст. 142 Земельного кодексу України\~право користування земельною ділянкою площею 0,04 га Ужгородському національному університету по [ADDRESS] ,\~внести зміни в Державний акт на право постійного користування;\~довиділити згідно ст.ст.\~40,\~121 Земельного кодексу України\~для обслуговування житлового будинку та господарських споруд [PERSON] в оренду строком на три роки земельну ділянку площею 0,04 га по [ADDRESS] , загальна площа складатиме 0,0694 га. Як встановлено матеріалами справи підставою прийняття цього рішення були надані міській раді документи. Зокрема, згідно з листом Ужгородського національного університету від 10.01.2003 за № 5/12 на ім`я міського голови м. Ужгорода\~підписаний ректором професором Сливкою В.Ю., за змістом якого УжНУ погоджує питання відчуження земельної ділянки площею 350 кв.м, яка закріплена за університетом (філія наукової бібліотеки по [ADDRESS] ), з метою влаштування протипожежного під`їзду до жилого будинку за зверненням [PERSON] та з умовою внесення відповідних змін до плану землекористування філії наукової бібліотеки університету.\~ Рішенням Ужгородської міської ради від 09.07.2003 за № 88\~земельна ділянка по [ADDRESS] \~загальною площею 0,0694 га передана у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування\~житлового будинку. Спірні відносини сторін щодо законності оспорюваного рішення, державного акту мотивовані прийняттям відповідачем щодо земельної ділянки державної власності та без добровільної відмови університету від права користування земельною ділянкою з огляду на відсутність повноважень ректора університету розпоряджатися земельною ділянкою державної власності. Відносини, з приводу яких виник спір, врегульовуються чинними станом на час прийняття зазначеного рішення приписами Земельного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про освіту». Так, згідно\~ст. 12 ЗК України\~до повноважень, зокрема, міських рад, якою є відповідач у справі, у галузі земельних відносин на території\~міст належить, зокрема,\~розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування\~із\~земель комунальної власності відповідно до цього\~Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього\~Кодексу. Згідно\~ст. 83 ЗК\~України\~землі, які належать\~на\~праві\~власності\~територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; у\~комунальній\~власності\~перебувають\~усі\~землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також\~земельні ділянки за їх межами,\~на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Згідно ст.\~84\~ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. Пунктом 12\~Перехідних положень\~ЗК України встановлено, що до\~розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради,\~а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Повноваження на вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин міської ради станом на час прийняття рішення були встановлені також за приписами ст.ст. 10, 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, згідно ч. 1 ст. 10 цього Закону, зокрема, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції, зокрема, міських рад на їх пленарних засіданнях належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За приписами ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам, зокрема, міст належить право комунальної власності на рухоме і\~нерухоме\~майно, доходи\~місцевих бюджетів,\~інші кошти,\~землю\~тощо. Органи місцевого самоврядування від імені та\~в\~інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності,\~в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до\~ст.\~141\~ЗК України підставою\~припинення\~права\~користування земельною ділянкою є, зокрема,\~добровільна\~відмова\~від\~права\~користування\~земельною ділянкою. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~142\~ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки; власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі №907/852/21 від 30.05.2022 у задоволенні позовних вимог \~державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» до\~Ужгородської міської\~ради, м. Ужгород за участі у справі [PERSON] , м. Ужгород як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,\~на стороні відповідача про\~визнання\~скасування рішення Ужгородської\~міської ради від 14.05.2003 № 53 «Про надання та приватизацію земельних ділянок» в частині п. 5.1 про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,04 га Ужгородському національному університету по [ADDRESS] - відмовлено повністю. Судовим розглядом справи господарським судом встановлено, що оспорюване рішення міської ради відповідає вимогам чинного законодавства, а його прийняття відповідає визначеній законом компетенції міської ради; при розгляді справи не доведено порушення прав позивача з прийняттям оспорюваного рішення, оскільки припинення права користування частиною наданої університету земельної ділянки оспорюваним рішення здійснено у зв`язку з добровільною відмовою останнього від такого права. Постановою Західного апеляційного суду від 24.10.2022 у справі №907/852/21 вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Веховного Суду від 07.02.2023 касаційне провадження за касаційною скаргою закрито. Підставою для звернення до суду у даній справі став також лист ректора УжНУ Сливки В.Ю. від 10.01.2003 №5/12 про добровільну відмову від земельної ділянки, на підставі якого спочатку припинено право користування позивачем спірною ділянкою, а в подальшому передано таку у приватну власність [PERSON] та подальші юридично значимі дії. Поряд з цим, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Кожна особа, як передбачає частина перша\~статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини десятої статті 59\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно зі статтею 21\~ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права, інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права, інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права, інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права, інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права, інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Наведене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17. Встановлення судом господарської юрисдикції правомірність добровільної відмови від права на земельну ділянку та відповідно рішення Ужгородської міської ради №53 від 14.05.2003 року стосовно припинення права користування земельною ділянкою площею 0,04 га Ужгородському національному університету по [ADDRESS] та змін до Державного акту на право постійного користування землею №293 від 26.10.2000 свідчить про відсутність порушень цивільних прав позивача щодо подальшої долі даної земельної ділянки як в частині прийнятого органом місцевого самоврядування рішення №88 від 09.07.2003, так і державного акту ЗК №005331 від 03.11.2003 на право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером 2110100000:31:003:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виданого [PERSON] , та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, зобов`язанні [PERSON] за свій власний рахунок усунути перешкоду в користуванні земельною ділянкою. Частиною першою статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності у відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен дійти висновку, зокрема, про доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду. Оскільки суд не дійшов такого висновку, то позовна давність застосуванню не підлягає. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed