Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. На підставу своїх вимог посилається на те, що 01.08.2019 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання паспорту кредиту №4067328 згідно якого він отримав позику в розмірі 12550 грн., строком на 12 місяців. Кредит оформлявся протягом 10-15 хв., після чого йому було вручено паспорт кредиту (кредитний договір) без умов отримання кредитів та інших послуг від відповідача яку він не читаючи із за дрібного шрифту підписав, надіючись на добросовісність працівників фінансової установи. Позивач вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору було порушено його права як споживача, а саме: при видачі кредиту йому, як споживачу не була надана інформація, яка стосується суті наданих йому фінансових послуг, відсутні письмові підтвердження про ознайомлення його з такою інформацією, що порушує ЗУ «Про захист прав споживачів», йому не надали правил, і з їх текстом він ознайомлений не був, а ознайомився з ними випадково на веб-сайті кредитодавця. Позивач вважає, що відповідач скористався його необізнаністю, умисно не дотримався та грубо порушив вимоги діючого законодавства, не надав йому повної інформації про умови кредитування. Всі зазначені в позовній заяві обставини дають позивачу підстави стверджувати, що укладений між ним та відповідачем кредитний договір є недійсним, а тому він змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач в позовній заяві просив суд справу розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву в якій просив суд не вважати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відповідачем по справі, оскільки товариство передало (відступило) право вимоги за цим договором новому кредитору ПАТ «Таскомбанк», тому на даний час у товариства відсутні грошові вимоги до позивача щодо кредитного договору та просив слухати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з таких доказів: Судом встановлено, що згідно з Паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4067328 [PERSON] отримав кредит від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в розмірі 12550 грн., строком на 12 місяців. Загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 18559,75 грн. В позовній заяві позивач не заперечує факту отримання кредитних коштів від відповідача, однак посилається на те, що при видачі кредитних коштів його не ознайомили як позичальника з умовами кредитування та ризиками.. Також позивач стверджує, що він підписав паспорт кредиту (кредитний договір) не читаючи, через дрібний шрифт, таким чином, ним не оспорюється факт підписання кредитного договору. Враховуючи вказане та те, що позивач ініціював укладення такого договору, особисто підписавши його, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. Згідно ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В позовній заяві позивач посилається на те, що при видачі кредиту йому, як споживачу не була надана інформація, яка стосується суті наданих йому фінансових послуг, відсутні письмові підтвердження про ознайомлення його з такою інформацією, йому не надали правил, і з їх текстом він ознайомлений не був, а ознайомився з ними випадково на веб-сайті кредитодавця, а шрифт укладеного договору був мілкий, тому він його не читав, суд дане твердження оцінює не достатнім доказом. Позивач підтверджує, що про умови договору він дізнався випадкового і отримав їх на інтернет-сайті кредитора. Суд зазначає, що розміщена на офіційному сайті відповідача інформація є відкритою та доступною для невизначеного кола осіб. Позивач мав змогу перш ніж укласти Договір, детально ознайомитися з його умовами, у тому числі з розміром відсотків за користування кредитними коштами та порядком їх повернення. А отже, твердження позивача про те, що відповідач скористався його необізнаністю, умисно не дотримався та грубо порушив вимоги діючого законодавства, не надав йому повної інформації про умови кредитування є хибним та не відповідає дійсності. Відповідно до ч. 2\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно із ч. 1\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що під час реалізації позивачем прав позичальника, як споживача фінансової послуги на отримання кредиту не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивач мав можливість відмовитися від наданої відповідачем послуги та скористатися послугами інших фінансових установ. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак\~\~судом не встановлено порушень споживача в розумінні статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 та 2\~ст. 77 ЦПК України\~закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2\~\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами\~ст. 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу наявності у діях відповідача умислу ввести його в оману щодо дійсних умов укладення Договору, оскільки враховуючи той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивача, який мав доступ до відкритої та повної інформації розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб, не надано позивачем жодних доказів, які б свідчили про невідповідність умов укладеного між сторонами кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і спростовуються самим змістом договору, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного

Outcome: dismissed