Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 5000 гривень на кожну дитину, які стягувати щомісячно з врахуванням індексації, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що з 02.11.2003 вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2022. За час шлюбу в них народилися два сини: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , які проживають з нею. Відповідач виїхав за кордон в 2021 році, наскільки їй відомо до Республіки Чехія, вихованням дітей не займається, в добровільному порядку не надає їх матеріальної допомоги. Натомість вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом, та необхідні для належного утримання дітей. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Додатково пояснила, що відповідач близько трьох років не дає жодної допомоги для утримання дітей. Він виїхав за кордон, де проживає, та, враховуючи тривалість перебування, очевидно, що і працює. Натомість їхніх спільних дітей вона утримує самостійно. Їхній молодший син відвідує садочок, за який щомісячно слід вносити оплату, старший - вступив у ВУЗ, де навчається на денній, платній формі навчання. Тільки щотижня на дорогу в м. Львів і назад він витрачає 500 грн, також вона несе витрати на оплату гуртожитку, придбання комп`ютерної техніки, яка була вкрай необхідна старшому синові для навчання. Хлопці потребують належного харчування, придбання одягу, тому самостійно забезпечити їх всім необхідним, враховуючи її незначний дохід, їй важко. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованих поштових відправлень за місцем реєстрації та розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань суду не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 16 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи за місцем своєї реєстрації шляхом надіслання рекомендованого повідомлення, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов не подавав, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. 07 квітня 2023 року ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд даної справи. Вказана ухвала суду занесена до протоколу судового засідання. Після постановлення вищевказаної ухвали 07.04.2023 та 19.04.2023 позивачка клопотала про оголошення перерв у судовому засіданні відповідно для долучення доказів, на які вона посилається у позовній заяві, та у зв`язку із захорюванням, що було задоволено судом та про всі призначені судові засідання повідомлено відповідача у встановленому законом порядку. В судовому засіданні 15.05.2023, до початку розгляду справи по суті, позивачка долучила додаткові докази з підтвердженням їх направлення відповідачу. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 18.11.2008, серії [NUMBER] від 01.06.2017, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Їхніми батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7). Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 02 листопада 2003 року, який на підставі заочного рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2022 року розірвано. Неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з мамою, позивачкою по справі, [PERSON] , прізвище якої після розірвання шлюбу залишено [PERSON] (а.с. 8-9). Як вказала позивачка, діти [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , проживають разом з нею. Вона забезпечує їх всі необхідним, несе витрати на оплату відвідування молодшим сином [PERSON] дитячого садка, на підтвердження чого надала відповідну довідку (а.с. 46), а також несе витрати по оплаті навчання старшого сина [PERSON] , який навчається у Національному лісотехнічному університеті України, підтвердженням чого, на її думку, слугують довідка № 663 від 21.10.2002 та квитанція (а.с. 47, 48). За твердженнями позивачки, відповідач участі в забезпеченні дітей всім необхідним не бере, хоча зобов`язаний це робити, доказів протилежного суду не надав. Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітніх дітей, який полягає в тому, що позивачка заявляє до стягнення по 5000 гривень аліментів на кожну дитину, вказуючи, що відповідач має можливість сплачувати вказану суму аліментів на їх утримання, оскільки працює за кордоном та являється здоровою працездатною особою. Оцінка суду: вислухавши позивачку, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як вказав Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 693/1218/20, закон визначає аліменти саме як кошти, що необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону матеріально утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не бере участі в забезпеченні дітей всім необхідним, проти чого останній заперечень не подав, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать щомісячне утримання дітей, визначивши їх у твердій грошовій сумі. Однак, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину, позивачка не обґрунтовує вказаний розмір та не надає доказів, які б підтверджували що саме така сума (з урахуванням рівності батьків в утриманні дітей) необхідна для їх належного утримання. При цьому долучена нею до матеріалів справи квитанція (а.с. 48) не є належним доказом понесення витрат на навчання сина, оскільки така без ідентифікуючих ознак платника вказаної суми, отримувача освітніх послуг, періоду понесення витрат. Інших доказів на підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять. Також позивачкою не надано доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти саме в заявленому розмірі. Зазначаючи про те, що він отримує дохід у Республіці Чехія, до матеріалів справи не долучає жодного належного та допустимого доказу цієї обставини. Таким чином, враховуючи викладене, обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, зважаючи на недоведеність факту отримання відповідачем стабільного доходу, у зв`язку з чим завищений розмір аліментів може стати надмірним тягарем для останнього, необгрунтованість заявленого до стягнення розміру аліментів, суд приходить до переконання, що з з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2800 гривень на кожну дитину щомісячно, а позовні вимоги задовольнити частково. Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними, оскільки є необхідними для забезпечення гармонійного їх розвитку, і не поставлять відповідача у скрутне матеріальне становище. При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій, а також заявляти вимогу про участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо), як і подати в подальшому позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, як це визначено ч. 1\~ст. 191 СК України, і проводити в такому розмірі до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до вимог\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: беручи до уваги, що, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 81, 141, 430 ЦПК України та

Outcome: partial