Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Житомиргаз Збут» переплачені кошти за природний газ в сумі 1278,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що родина позивача є побутовими споживачами природного газу в будинку [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я позивача. ТОВ «Житомиргаз Збут» є постачальником природного газу в м. Житомирі. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі Типового договору, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500, який є договором приєднання, і факт приєднання до якого підтверджується включенням позивача ТОВ «Житомиргаз Збут» до свого Реєстру споживачів, присвоєнням особового рахунку та фактичною сплатою позивачем за спожитий газ. 01.05.2022 постачати природний газ споживачам почала ТОВ «ГК «Нафтогаз України», до якого побутові споживачі були переведені автоматично. Позивач вказує, що у зв`язку зі своєю необізнаністю з цього приводу, він оплатив за газопостачання за травень 2022 року ТОВ «Житомиргаз Збут» замість ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Оплата була здійснена 08.06.2022 через дружину позивача [PERSON] в сумі 1278,40 грн. Вказана сума не була перерахована відповідачем ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а залишилася у відповідача, оскільки між відповідачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не досягнуто згоди з цього питання. На своєму сайті в стрічці новин 12.07.2022 ТОВ «Житомиргаз Збут» опублікувало повідомлення «Як повернути переплату за газ», а саме: якщо по особовому рахунку обліковується переплата, або кошти були помилково сплачені на його рахунок, потрібно подати письмову заяву про повернення цих коштів та додати копію паспорта, ідентифікаційного коду, квитанції про оплату, довідки з реквізитами рахунку. Згідно з вказаним порядком, у вересні 2022 року через сервісний центр відповідача позивач подав заяву на повернення коштів з копіями необхідних документів. Оскільки кошти повернуті не були, позивач вдруге звернувся до відповідача з цього приводу, подавши аналогічну заяву з копіями документів, яка 07.02.2023 була відправлена ТОВ «Житомиргаз Збут» рекомендованим листом. Відповідно до змісту позову, відповідач переплачені кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 23.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви вручена представнику відповідача 30.03.2023, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Житомиргаз збут» надавало послуги з постачання природного газу споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для розрахунків за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до дублікату чеку АТ КБ «ПриватБанк» від 08.06.2022, в рахунок оплати за надані послуги по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] сплачено на рахунок ТОВ «Житомиргаз збут» 1278,40 грн. Згідно з даними сайту ТОВ «Житомиргаз збут» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , обліковуються кошти у сумі 1278,40 грн. 07.02.2023 [PERSON] направив на адресу ТОВ «Житомиргаз збут» заяву про повернення помилково сплачених коштів, у сумі 1278,40 грн, яка залишилася без реагування збоку відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України). Предметом спору є грошові кошти у сумі 1278,40 грн, сплачені позивачем ТОВ «Житомиргаз Збут» за поставку природного газу у травні 2022 року. Згідно з ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до п. 2, п. 3, п. 4, п. 7 ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються\~ЦК України, Кодексом газорозподільних систем,\~Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України. Так, відповідно до абз. 1, 2 ч. 1\~ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу»\~постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з п. 1, 2 ч. 2\~ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу»\~споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді. Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам»\~передбачено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України. Акцептуванням Типового договору є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу та об`єм фактичного споживання природного газу визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку Споживача. Пунктом 5 розділу І Правил постачання природного газу визначено, що постачальник природного газу\~суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу\~господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Відповідно до визначень, наведених у п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, Оператор ГРМ\~суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником (п. 22 розділу ІІІ Правил постачання природного газу). Згідно з п. 24 абзацу 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги. Згідно з пунктом 23 розділу ІІ Правил постачання природного газу спірні питання між споживачем і постачальником щодо постачання природного газу, оплати послуг постачальника, відшкодування збитків тощо мають вирішуватися шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з п. 9 розділу VII цих Правил спори між споживачем і постачальником вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. Постачальник зобов`язаний розглянути всі скарги, отримані від споживачів, і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду. Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за №637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції. Тобто, з 01.05.2022 ТОВ «Житомиргаз Збут» не здійснювало постачання природного газу позивачу, відповідно, у позивача не виникло зобов`язання з оплати за поставку газу перед ТОВ «Житомиргаз Збут», який фактично не отриманий позивачем. Поряд з цим, позивач [PERSON] виконав вимоги законодавства щодо досудового врегулювання спору та направив відповідачу 07.02.2023 заяву з проханням повернути зайво переплачені кошти у розмірі 1278,40 грн, однак така заява залишилася без реагування з боку відповідача. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] існує переплата в сумі 1278,40 грн, яка є безпідставно набутою відповідачем. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до\~ст. 1212 Цивільного кодексу України\~за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Водночас наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень\~ст. 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення статей\~11,\~202,\~509,\~626 Цивільного кодексу України\~достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень\~ст. 1212 Цивільного кодексу України. Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Аналогічні висновки щодо правозастосування норм\~статті 1212 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають безпідставно отримані кошти у сумі 1278,40 грн. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1ст. 84 ЦПК України). Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статтями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, та не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов, стягненню з відповідача підлягають понесені судові витрати з оплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір підлягає стягненню на користь держави.

Outcome: approved