Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 09.06.2021 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалось, через різні типи характерів відносини між ними постійно напружені, що призводить до конфліктів та непорозумінь з приводу укладу сім`ї. Спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 30.01.2023 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судові засідання, призначені на 02.03.2023 року, 23.03.2023 року, 26.04.2023 та 23.05.2023 року, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом на зазначені дати судових засідань направлено судові повістки на адресу [PERSON] рекомендованою кореспонденцією, проте їх повернуто до суду з відміткою органу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з частини 8 статті\~178 ЦПК України. 23.05.2023 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, сторони перебувають у шлюбі з 09.06.2021 року, про що складено актовий запис №21. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Бельсько-Бяла (Республіка Польща) 15.11.2021 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Побудувати спільне життя сторонам не вдалось. Вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач не має наміру на збереження сімейних відносин та шлюбу. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved