Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

В лютому 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 13.10.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. [PERSON] укладеного угоду № 200123930 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 25 250 грн., з встановленим строком користування з 13.10.2014 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за\~ користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів ( аукціону ) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 16.02.2023 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за кредитним договором становить 76 809,63 грн., з яких: 24 780,68 грн. заборгованість за кредитом; 52 028,95 грн. заборгованість за відсотками.\~ Тому, просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200123930 від 13.10.2014 року у розмірі 76 809,63 грн. а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. ( а. с. 1-4 ).\~ Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 33 ) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 17 лютого 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ ( а. с. 38 ).\~\~\~\~\~\~ 21 березня 2023 року\~ за вх. № 11949 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 39 ). З вказаної інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24.06.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді 22 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом )\~ сторін. Призначено судове засідання у справі на 13 квітня 2023 року ( а. с. 40-41 ). 12 квітня 2023 року за вх. № 16291 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог застосувавши позовну давність ( а. с. 51-55 ). 13 квітня 2023 року судове засідання було відкладено на 23.05.2023 року ( а. с. 57 ) у зв`язку із клопотанням відповідача\~ по справі ( а. с. 49 ). 12 травня 2023 року за вх. 21356 судом отримано від позивача додаткові пояснення у справі. 22 травня 2023 року за вх. № 22538 судом отримано від представника відповідача письмові пояснення. Ухвалою суду від 17.05.2023 року постановлено судові засідання у даній справі проводити за участі представника відповідача в режимі відеоконференції проза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. В судове засідання позивач свого представника не направив, 22.05.2023 року за вх. № 22645 судом отримано від представника позивача заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, позовні вимоги не визнала. З сумою заборгованості за кордитом не згодна, оскільки відсутній розрахунок, з якого можливо було б встановити суми, які нею сплачувалися та яким чином нараховувалися відсотки. Крім того, просила застосувати строк позовної давності. Представник відповідача адвокат Лукашова О.Є. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, посилалася на те, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підтвердження наявної заборгованості та її розміру подав до суду не належні докази, зокрема подав не підписані відповідачем копії письмових доказів, та поданий не той кредитний договір, на який посилається у позові. Крім того, до позову не додано розрахунку заборгованості. В позовній заяві також не вказано як саме розраховувалась заборгованість за кредитним договором та за відсотками на відповідну дату, та коли відповідачем здійснювались платежі, що в свою чергу позбавляє суд встановити всі дійсні обставини справи. Окрім того, позивачем пропущено строк позовної давності, який просила застосувати. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 13.10.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. [PERSON] укладеного угоду № 200123930 щодо кредитування. В матеріалах справи міститься Заява ( оферта ) № 200123930 від 13.10.2014 року, в якій міститься підпис відповідача по справі. Крім того, відповідач була ознайомлена з\~ тарифами по продукту та\~ з умовами кредитування, на вказаних документах містяться підписи останньої. Згідно наявної розписки, відповідач отримала платіжну картку, на підставі договору про надання та користування платіжної картки № 200123930 від 13.10.2014 року. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 25 250 грн., з встановленим строком користування з 13.10.2014 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за\~ користування кредитними коштами. В судовому засіданні відповідач не спростувала, а навпаки підтвердила, що дійсно вказані документи підписувала та отримувала на платіжу карту грошові кошти від банку в розмірі 25 250 грн. Відповідного до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів ( аукціону ) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, де за цим Договором в порядку та на умовах, визначені в Договорі, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права Банку до позичальників та/або заставодавців ( іпотекодавців ) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Божників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами. На підтвердження заборгованості відповідача, ТОВ «Діджи Фінанс» надало розрахунок, за яким заборгованість відповідача станом на 16.02.2023 року, становить 76 809,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом 24 780,68 грн.; заборгованість за відсотками 52 028,95 грн. Також позивачем наданий витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 р., відповідно до якого сума заборгованості за тілом кредиту становить 24 780,68 грн, заборгованість за доходами 52 028,95 грн. Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач просить сягнути з відповідача вказану заборгованість, яка виникла у відповідача за порушення умов Кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. На підставі ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення ( ч. 1 ст. 517 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За обставинами справи встановлено, що кредитний договір з відповідачем укладено 13.10.2014 року, на строк до 20.05.2017 року. Як зазначено вище, 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, в тому числі право вимоги і до відповідача. Позивач звернувся з даним позовом до суду 16.02.2023 року. Суд погоджується з позовними вимогами позивача в частині стягнення заборгованості за основним боргом, оскільки у матеріалах справи є належні, допустимі та достатні докази про умови договору, розмір заборгованості та про відступлення права вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс», внаслідок чого він є належним кредитором за згаданим договором кредиту. Вказана заборгованість виникла на день відступлення права вимоги розмір якої у подальшому ТОВ «Діджи Фінанс», не збільшувався. Так, вказану заборгованість відповідач має у зв`язком із неповерненням обумовленої суми у встановлений договором строк. В судовому засіданні відповідач\~ зазначала, що сума до стягнення є меншою ніж ту, яку просить стягнути позивач, оскільки нею здійснювалися часткові повернення, але\~ таких доказів, останньою не було надано суду. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 780,68 грн. підлягають задоволенню. Однак, відповідач та її представник звернулися до суду з заявою про застосування строків повної давності та в даному випадку твердження стосовно спливу строків позовної давності є обґрунтованим. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними п Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості представник позивача звернулася до суду 16 лютого 2023 року. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача не надала суду документів (розрахунку заборгованості та графіку погашення заборгованості), які вказували б конкретно дату і суми погашення відповідачкою заборгованості та з якого часу відповідач перестала здійснювати оплату за графіком погашення кредиту та відсотків. Тобто, не спростувала переривання відповідачем строку позовної давності. Отже, одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У даному випадку, в ході розгляду даної справи, судом встановлено, що початок спливу строків позовної давності пов`язано з кінцевим терміном погашення кредиту, зазначеного в заяві на отримання кредиту, 13 жовтня 2014 року, а загальний строк позовної давності сплинув 20 липня 2017 року оскільки, саме з цією датою пов`язано відлік строків, впродовж яких у кредитора існує право на звернення до суду. Окрім того з Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року встановлено, що сума видачі кредиту становить 25 250 грн., дата закінчення кредитного договору 20 травня 2017 року. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Постанова ВСУ №6-61цс14). Отже, щодо наявних правовідносин, має бути застосовано трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки на час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, що вбачається з вищевикладеного, а позивачем не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж передбачений статтею 257 ЦК України, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 24 780,68 грн. є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам в розмірі 52 028,95 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до закріпленої в ст. 13 ЦПК України диспозитивності, як основної засади цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, судовий розгляд обмежується вказаними в позові вимогами та наданими доказами. При цьому, позивач в позові визначає складову заборгованості в сумі 52 028,95 грн. саме як проценти за кредитним договором. Натомість відповідно до підписаної позичальником та позикодавцем заяви (оферти) № 200123930 від 13.10.2014 року, яка знаходиться у матеріалах справи, не можливо встановити яка процентна ставка за даним кредитним договором була визначена сторонами. Розрахунок вказаної заборгованості по процентам позивачем суду не наданий та суд позбавлений можливості перевірити розрахунок нарахування процентів на суму заборгованості за кредитом, тому суд обмежується наявними в справі доказами. Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» не довело, що на час пред`явлення позову, відповідач мала заборгованість за відсотками у вищевказаному розмірі та яким чином останні розраховувалися на відповідну дату. Тобто, представником позивача не додано до позову докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування Банком суми відсотків. Що в свою чергу вказує на фактичну відсутність належних та допустимих доказів достовірності суми заборгованості відповідача перед ТОВ «Діджи Фінанс» за процентами, що\~ позбавляє суд встановити дійсні обставини справи. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам в розмірі 52 028,95 грн., не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю. Аналогічної правової позиції дотримується і\~ Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від\~ 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. В зазначеній постанові Верховний Суд дійшов наступного висновку,\~ встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Як зазначено вище, з підписаної позичальником та позикодавцем заяви (оферти) № 200123930 від 13.10.2014 року, яка знаходиться у матеріалах справи, не можливо встановити яка процентна ставка за даним кредитним договором була визначена сторонами. В свою чергу, доданий до позовної заяви Витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року, в таблиці зазначено заборгованість за доходами у розмірі\~ 52 028,95 грн. Але, заява (оферта) № 200123930 від 13.10.2014 року, не містить погодження сторонами сплати позичальником будь-якого доходу на користь банку. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами або доходами за невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів в розмірі 52 028,95 грн. є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення процентів не підлягають задоволенню по суті заявлених вимог, судом не застосовується строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач та його представник. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією\~ № 3252 від 15 лютого 2023 року ( а. с. 32 ). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню і судові витрати з відповідача на його користь.\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed