Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

21 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позову зазначила, що з березня 2020 року вона з відповідачем періодично проживали разом як одна сім`я, час від часу вели спільне господарство та мали спільні інтереси. Від спільного проживання мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. На даний час вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а позивачка не має змоги працювати, так як доглядає за дитиною. Інших джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона не має. Виходячи з норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на неї, як дружину, у якої проживає дитина, оскільки відповідач є здоровим, знаходиться у працездатному віці, працює, інших стягнень по виконавчих документах не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Ухвалою Магдалинівського районного суду від 03.04.2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. 25.04.2023 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що він мешкає у сільській місцевості, де знайти офіційну роботу дуже важко, особливо в період воєнного стану. Не дивлячись на це, не маючи постійного місця роботи, він повністю виконував покладений на нього законом обов`язок як батька по матеріальному забезпеченню доньки, придбавав для дитини одяг, іграшки, продукти харчування, ліки, тобто все, що потрібно дитині в такому віці. До народження дитини позивач працювала і після народження дитини продовжує працювати в підприємстві «АГРОІНД» інспектором по кадрах. Тобто, позивач отримує і соціальні виплати по догляду за дитиною, і заробітну плату. Кожного разу, їдучи на роботу, позивач постійно залишала дитину у нього на кілька днів. Останній раз дитина перебувала у нього з 18.03 по 27.03.2023 року. З квітня місяця позивач заблокувала його телефон, соціальні мережі та мобільні додатки, забороняє бачитися з дитиною, приймати участь у вихованні дитини її матеріальному забезпеченні. Відповідач має батьків пенсійного віку, крім того, мати є інвалідом 3 групи. Ці обставини впливають на неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини. З урахуванням наведених обставин, майнового стану, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач є батьком її дитини, донька проживає разом з нею, вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, тому просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він не працевлаштований, за станом здоров`я потребує періодичного лікування, тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки, яка на даний час працює. Просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Сторони проживають окремо, малолітня донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Новомосковської РДА та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою (а.с. 7). Відповідач офіційно не працевлаштований, має батьків [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень (а.с.19-20). Відповідно до довідки МСЕК від 07.11.2017 року матері відповідача - [PERSON] встановлена 3 група інвалідності (а.с.20). Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1537, відповідач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Магдалинівська ЦЛ «МСР» з 19.04.2023 року по 03.05.2023 року, має хронічне захворювання, рекомендовано відновлювальні курси лікування 2 рази на рік (а.с.36). Відповідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86, 88 цього кодексу. Згідно частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. При цьому, право на таке утримання жінка має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, спільного чи окремого проживання з батьком дитини за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право дружини на утримання саме до досягнення дитиною трьох років прямо передбачено положеннями статті 84 СК України, не залежить від перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною та її матеріального становища, а у чоловіка на підставі зазначеної норми Закону виникає обов`язок утримувати дружину у визначений період. Судом встановлено, що позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання, у зв`язку із тим, що не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, самостійного доходу не має. Відповідач допомоги на утримання позивачки не надає. Доводи відповідача щодо наявності у позивачки самостійного заробітку, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Судом також встановлено, що відповідач працездатного віку, групи інвалідності не має. Доказів того, що за станом здоров`я він обмежений у працездатності, відповідачем суду також не надано, а надані відповідачем медичні документи не свідчать про наявність такого обмеження. Інших утриманців, окрім малолітньої доньки відповідач не має. Посилання відповідача на наявність батьків пенсійного віку як на обставину, що унеможливлює надання ним допомоги на утримання позивачки, суд вважає неспроможними, оскільки доказів того, що батьки відповідача перебувають у нього на утриманні, відповідачем суду не надано. Крім того, у судовому засіданні відповідач пояснив, що його матері встановлено 3 групу інвалідності, однак вона на теперішній час працює. Водночас посилання в те, що відповідач не працює, не може бути обставиною для звільнення від обов`язку щодо утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Судом об`єктивно встановлено, що у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачка не має можливості працювати з метою отримання власного доходу, хоча б у межах встановленого Законом прожиткового мінімуму для працездатної особи для забезпечення своїх власних потреб. Встановивши, що сторони є батьками дитини, яка проживає з матір`ю, у зв`язку з тим існують умови необхідні для виникнення права позивача на утримання від відповідача, передбачені частиною другою статті 84, частиною другою статті 91 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, на думку суду, розмір визначених позивачкою аліментів є завищеним, оскільки позивачкою не обґрунтовано належними доказами можливість відповідача сплачувати аліменти саме у розмірі 2500 грн. на місяць. При визначенні розміру коштів на утримання дружини суд враховує факт проживання дитини з позивачкою, її малолітній вік та не досягнення нею трьох років, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, вартість життя, обмеження позивачки у можливості самостійно працювати у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, матеріальний стан відповідача, зокрема відсутність постійного доходу, стан здоров`я платника аліментів, який не обмежений у працездатності. Суд також враховує обов`язок відповідача, як батька дитини, утримувати мати дитини до досягнення нею трирічного віку. Тому суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, яка не має можливості працювати, оскільки доглядає їх спільну дитину, однак в меншому розмірі, ніж заявлений позивачкою. З урахуванням викладеного та принципів справедливості і розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що аліменти на утримання дружини необхідно визначити у розмірі 2000 грн. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам позивачки та рівню платоспроможності самого відповідача. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача щодо позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial