Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивовано тим, що 07.01.2021 року о 20 год. 25 хв. в м. Погребище по вул. Козацька сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який не впорався із керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , однак знаходиться в користуванні позивача та який був припаркований на правовому узбіччі, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 31.03.2021 року у справі №143/27/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -340 (триста сорок ) гривень. При зіткненні автомобіль марки Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , який перебував у користуванні позивача, отримав значні механічні ушкодження. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу від 24 лютого 2021 року величина матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача, становить 25876 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят шість ) грн. 45 коп., вартість проведення звіту становить 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп. Також позивач покликається на те, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків. Крім того, позивач змушений був неодноразово відвідувати авторинок в пошуку необхідних для ремонту автомобіля запчастин, а тому завдану йому відповідачем моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 2500 грн. 00 коп. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України, ст. 3,88, 118-120 ЦПК України, просить стягнути із [PERSON] на його користь: - у відшкодування завданої матеріальної шкоди - 25876 грн.45 коп., -у відшкодування моральної шкоди - 2500 грн. 00 коп., -у відшкодування витрат з визначення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, - 2800 грн. 00 коп., а всього - 31176 грн.45 коп. Ухвалою судді від 13.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 20.04.2022 року через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 82). Ухвалою судді від 21.04.2022 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертиз (а.с. 85- 87). 03.06.2022 року через канцелярію суду з Вінницького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта В. Базалицького про надання додаткових матеріалів (а.с. 93). Ухвалою судді від 06.06.2022 року поновлено провадження у справі (а.с.97). Ухвалою судді від 16.08.2022 року у задоволені клопотання експерта Вінницького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертиз В. Базалицького про надання додаткових матеріалів відмовлено, матеріали справи надіслано до експертної установи, провадження у справі зупинено (а.с.122-124). 07.11.2022 року до канцелярії суду з Вінницького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №143/1085/21, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , та вартість відновлювального ремонту автомобіля, з врахуванням його фізичного зносу, внаслідок скоєння ДТП 07.01.2021 року на 07.01.2021 року склала величину 25279 (двадцять п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 13 коп. (а.с. 128-138). Ухвалою судді від 08.11.2022 року поновлено провадження у справі (а.с. 140). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, натомість телефонограмою повідомив суд, що прибути в судове засідання не має можливості у зв`язку із сімейними обставинами та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.205). Разом із тим, в судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Крім того, повідомив, що на момент скоєння відповідачем дорожньо - транспортної пригоди користувався належним брату транспортним засобом Volkswagen Passat на підставі свідоцтва про його державну реєстрацію. Чи була застрахована цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Logan йому не відомо. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Голівський В.В. підтримав позов та підтвердив викладені у ньому обставини. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив (а.с. 199). Натомість, в судовому засіданні 24.04.2023 року відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, пояснивши суду, що автомобіль марки Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER] , належить його батькові [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована, проте не вказав, коли вона була застрахована, на підставі якого страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та у якого страховика. Чи звертався власник даного автомобіля та потерпілий до страховика з повідомленням про настання страхового випадку, йому не відомо. Допитаний у судовому засіданні 24.04.2023 року експерт Вінницького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертиз В. Базалицький вважає, що доводи відповідача [PERSON] про подібність його висновку із авто товарознавчим дослідженням фізичної особи - підприємця [PERSON] є безпідставними, оскільки він при проведенні судової транспортно-товарознавчої експертизи виходив із власних розрахунків, які наведені ним у дослідницькій частині висновку від 01.11.2022 року №143/1085/21. Суд, заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.5). Постановою судді Оратівського районного суду Вінницької області від 31.03.2022 року у справі №143/57/21 [PERSON] , серед іншого, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп. (а.с. 6-10). Із мотивувальної частини постанови вбачається, що 07.01.2021 року о 20 год. 25 хв. в м. Погребище Вінницької області по вул. Козацька водій [PERSON] , в порушення вимог п.12.1, п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER] ГАЗ 330202, не впорався із керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , який був припаркований на правовому узбіччі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Допитаний в судовому засіданні потерпілий [PERSON] суду пояснив, що 07.01.2021 року близько 20 год. 00 хв. він з цивільною дружиною [PERSON] приїхали автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , до будинку матері дружини, яка проживає по [ADDRESS] . Він припаркував автомобіль на правому боці узбіччя та пішов у будинок. Приблизно через 15 хв. на крик матері дружини він вибіг на двір, де побачив, що у його автомобіль в`їхав автомобіль марки Renault Logan, яким керував [PERSON] , який зразу почав звертатися до нього словами нецензурної лайки. Коли він підійшов до [PERSON] ближче, то зрозумів, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, так як мав хитку ходу і нечітку мову. В подальшому [PERSON] залишив місце дорожньо - транспортної пригоди, після чого потерпілий одразу викликав поліцію (а.с.6-10). За правилами ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із Звітом №02-21-М055 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, виготовленого ФОП [PERSON] від 24.02.2021 року, розмір завданих йому збитків, спричинених пошкодженням автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , становить 25876 грн. 45 коп., що, на його думку, підтверджується (а.с.16-40). Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи від 01.11.2022 року №2878/22-21, виготовленим експертом Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України В. Базалицьким, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням його фізичного зносу внаслідок скоєння ДТП 07.01.2021 року складала 25279 грн. 13 коп. (а.с.129-137). Визначаючись із обґрунтованістю позовної вимоги про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] суми фактичних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 25876 грн. 45 коп., суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода відшкодовується: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Згідно із частинами першою, другою ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України). За ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] , повідомивши суд про те, що на час вчинення дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована, не надав суду будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження такої обставини, що, зважаючи на принцип змагальності цивільного судочинства, є його процесуальним обов`язком. З огляду на викладене суд вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи ст.1194 ЦК України, та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині врегулювання відносин, пов`язаних із відшкодуванням шкоди особою, яка застрахувала свою цивільно - правову відповідальність. Суд звертає увагу на положення підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за змістом якої МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Проте, наведений нормативний припис, на думку суду, не позбавляє потерпілого права відмовитися від вимоги до МТСБУ та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Визначаючись із наявністю у позивача права домагатися в судовому порядку від відповідача відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, суд ураховує наступне. У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц зазначено, що пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Позивачем до позовної заяви додано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , що у сукупності із наданими ним поясненнями в судових засіданнях під час розгляду цієї справи та справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП., згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахування принципу «балансу вірогідностей», свідчать про правомірність володіння [PERSON] на час вчинення дорожньо - транспортної пригоди вказаним легковим автомобілем. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано будь - яких доказів на спростування такої обставини. Отже, позивачу, який правомірно користувався транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок відповідача. З огляду на викладене із відповідача підлягають стягненню на користь позивача збитки, завдані внаслідок пошкодження належного останньому автомобіля. Звертаючись із позовом до суду, позивач наголошував на тому, що розмір завданих йому збитків, спричинених пошкодженням автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , становить 25876 грн. 45 коп., що, на його думку, підтверджується Звітом №02-21-М055 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, виготовленого ФОП [PERSON] від 24.02.2021 року (а.с.16-40). Натомість, відповідач, заперечуючи такий розмір збитків, спирається на висновок експерта за результатами проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи від 01.11.2022 року №2878/22-21, виготовлений експертом Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України В. Базалицьким, згідно із яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням його фізичного зносу внаслідок скоєння ДТП 07.01.2021 року складала 25279 грн. 13 коп. (а.с.129-137). Таким чином, між сторонами виник спір щодо розміру заподіяної позивачу пошкодженням транспортного засобу матеріальної шкоди. Вирішуючи питання про розмір завданих позивачу збитків в розумінні положень ст.22 ЦК України, суд виходить із наступного. Частинами 1-3 ст.102 ЦПК України унормовано, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Статтею 110 ЦПК України унормовано, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У згаданому висновку містяться відомості про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдивий висновок та за ст.385 КК України за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Крім того, у висновку експерта міститься детальний опис методичних підходів і методів оцінки транспортного засобу, розрахунок розміру шкоди, визначений з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2017 року №142/5/2092. В той же час, позивач та його представник не ставили під сумнів результати проведення експертного дослідження та не подавали заяв про відвід експерту, чи проведення додаткової або повторної судової експертизи. З огляду на викладене суд вважає, що висновок експерта відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності. Відтак, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] , суд приймає за основу висновок експерта за результатами проведення транспортно - товарознавчої експертизи від 01.11.2022 року №2878/22-21, за яким розмір завданої позивачу майнової шкоди становить 25279 грн. 13 коп. Разом із тим, суд вважає, що на користь [PERSON] підлягає стягненню із [PERSON] 2800 грн. 00 коп. у відшкодування витрат з визначення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, позаяк такі витрати безпосереднього пов`язані із вчиненням позивачем дій, спрямованих на захист свого порушеного права шляхом замовлення звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №02-21-М055 від 25.02.2021 року, виданого ФОП [PERSON] (а.с.11), а отже охоплюються поняттям реальних збитків як витрат, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, в аспекті норми п.1 ч.2 ст.22 ЦК України. Вирішуючи по суті позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2500 грн. 00 коп., суд бере до уваги, що за змістом ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою, заподіяною внаслідок пошкодження автомобіля позивача, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останньому завданої моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилався на те що, він зазнав душевних страждань через пошкодження належного йому автомобіля, протягом тривалого часу не мав можливості ним користуватися, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки. Також він змушений був неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуках необхідних для ремонту транспортного засобу деталей. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Зважаючи на характер та тривалість моральних страждань позивача, а також суттєвість змін у його житті, суд, ураховуючи принципи розумності та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення цієї позовної вимоги та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2000 грн. 00 коп. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із банківською квитанцією від 07.10.2021 року позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн.00 коп. (а.с.46). Ціна позову становить 31176 грн. 45 коп. За наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідача на користь [PERSON] 30079 грн. 13 коп., що становить 96,48 відсотка від ціни позову. Таким чином, із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 876 грн. 04 коп. (908 : 100 х 96,48). В той же час, за змістом п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Як слідує із рахунку № 997 від 30.05.2022 року та акта здачі - приймання висновку експерта №2878/22-21 від 01.11.2022 року [PERSON] сплачено за проведення судової експертизи 2642 грн. 78 коп. (а.с.95, 138). Отже, з урахуванням того, що частина позовних вимог, у задоволенні якої судом відмовлено, становить 3,52 відсотка від ціни позову, то із [PERSON] підлягає стягненню на користь відповідача понесені ним витрати на проведення експертизи в сумі 93 грн. 02 коп. (2642, 78 : 100 х 3, 52). В ч.10 ст.141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Суд, беручи до уваги, що за наслідками розгляду спору судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача різниці у стягнутих сумах, що становить 783 грн. 02 коп. (876, 04 - 93,02).

Outcome: partial