Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє Балагурак В.В., звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову представник вказувала, що 23 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви, чим останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 3 000 грн., який в подальшому було збільшено до 20 000 грн., а для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку «Універсальна». [INFO] [PERSON] помер. На день його смерті існувала заборгованість позичальника перед Банком за вказаним кредитним договором в розмірі 19 395 грн. 31 коп., яка складається із наступного: 19 395 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 19 351 грн. 31 коп. за простроченим тілом кредиту. 23 липня 2021 року Банком була направлена претензія кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори, та 26 серпня 2021 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого позичальника [PERSON] є [PERSON] 10 вересня 2021 року до [PERSON] , як спадкоємиці позичальника, було направлено лист-претензію, згідно з якої позивач пред`явив свої вимоги, однак жодних дій останньою вчинено не було. Враховуючи наведене, представник позивача просила задовольнити позов та стягнути з [PERSON] , як із спадкоємиці померлого [PERSON] , на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 23 листопада 2011 року у розмірі 19 395 грн. 31 коп., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів у даній справі. Витребувано у Другої Київської державної нотаріальної контори (вул. Саксаганського,45, м. Київ, Київська обл., 01033) матеріали спадкової справи, яку відкрито після смерті [PERSON] , [INFO] ? який помер [INFO] . В судове засідання, будучи належним чином повідомленими, учасники справи не з`явились. Від представника Куценко І.Д., діючої в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про розгляд справи відсутність позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка правом відзиву на позовну заяву не скористалась. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви, чим він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 3 000 грн., який в подальшому було збільшено до 20 000 грн., а для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна». За вказаним кредитними договором [PERSON] були надані наступні кредитні картки: [NUMBER] , дата відкриття 26 вересня 2012 року, термін дії якої до 06/16 (картка «Універсальна), [NUMBER] , дата відкриття 13 травня 2016 року, термін дії якої до 03/18 (картка «Універсальна GOLD), [NUMBER] , дата відкриття 13 квітня 2018 року, термін дії якої до 09/21 (картка «Універсальна GOLD) що підтверджується довідкою. З матеріалів справи також слідує, що в період з 26 вересня 2012 року по 31 травня 2021 року кредитний ліміт неодноразово змінювався. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ). На день його смерті існувала заборгованість перед Банком за вказаним кредитним договором в розмірі 19 395 грн. 31 коп., яка складається із наступного: 19 395 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 19 351 грн. 31 коп. за простроченим тілом кредиту, що підтверджується випискою по банківському рахунку відповідача, яка має статус первинного документа. З матеріалів спадкової справи №597/2021 року, заведеної Другою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого [PERSON] слідує, що 23 липня 2021 року Банком була направлена претензія кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори, в якій Банк просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у сумі 19 395 грн. 31 коп. 26 серпня 2021 року позивачем отримана відповідь, в якій зазначалось, що згідно матеріалів спадкової справи №597/2021, заведеної 10 серпня 2021 року, спадкоємцем після померлого [INFO] боржника [PERSON] , [INFO] , є його дружина - [PERSON] , яка своєю заявою від 10 серпня 2021 року повідомила про прийняття спадщини. 19 серпня 2021 року Другою Київською державною нотаріальною конторою Деревенській А.В. було направлено повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 вересня 2012 року та запропоновано останній з`явитись до нотаріальної контори для ознайомлення з претензією АТ КБ «ПриватБанк». 10 вересня 2021 року до спадкоємиці позичальника - [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію, в якій останню було повідомлено про наявність перед Банком заборгованості в розмірі 19 395 грн. 31 коп., виниклою через неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та запропоновано сплатити вказану заборгованість. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Так, за змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим стосовно до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] , як спадкоємець після померлого [PERSON] , повідомлялась про претензію АТ КБ «ПриватБанк» та про її обов`язок задовольнити вимоги Банку в повному обсязі щодо сплати суми заборгованості за кредитним договором, але в межах вартості спадкового майна. Поряд з цим, прийнявши спадщину та будучи обізнаною про наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач не задовольнила вимоги Банку. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Оскільки зобов`язання відповідачки залишається не виконаним, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 19 395 грн. 31 коп., як із спадкоємця померлого [PERSON] відповідно до статті 1282 ЦК України підлягають задоволенню. Вказаний розмір заборгованості сумнівів у суду не викликає, оскільки підтверджується матеріалами справи, й відповідачкою не спростований. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2481 грн. судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved