Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2017 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає і знаходяться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Позивач зазначає, що на даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, між сторонами існувала усна домовленість про спільне виховання та утримання сина і сплату відповідачем аліментів в розмірі 4000,00 грн., однак відповідач уникає мирного врегулювання даного питання, в зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі, у розмірі 4 000 грн. щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою судді від 25.04.2023року відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного провадження (а.с.19). Позивач в судове засідання з`явилася, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с.5). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що погоджується сплачувати аліменти на утримання сина, хоча добровільно надає матеріальну допомогу дитині, а отже твердження позивача про ухилення батька від обов`язку утримувати дитину не відповідає дійсності. Відповідач надав докази в підтвердження перерахунку позивачу коштів 28.04.2023 року в якості аліментів та докази придбання коштом відповідача квитків на переїзд позивача за кордон. Відповідач підтвердив, що фактично з березня 2022 року він не проживає з позивачем і дитиною однією сім`єю, оскільки позивач разом з сином виїхали за кордон, отримують допомогу для біженців. [PERSON] зазначив, що не має роботи і постійного доходу, а тому визначення аліментів в сумі 4000 грн. значно погіршить його фінансове становище. Відповідач повідомив, що не обіцяв і не має можливості сплачувати позивачу щомісяця аліменти 4000 грн. та вважає, що слід визначити аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для п`ятирічної дитини. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] від 19.01.2018 /а.с.12./ Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі /а.с.11/. Позивач ствердила та відповідач визнав, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю. Відповідач пояснив, що з початку війни, з весни 2022 р., позивач разом з дитиною виїхали до Німеччини. Відповідач надав докази, що 28.04.2023 року він переказав на рахунок позивача 2500 грн. В квитанції про грошовий переказ вказано «відправик [PERSON] , одержувач [PERSON] ». Відповідач надав виписки по своїй картці/рахунку в підтвердження витрат в інтересах позивача (а.с.22, 23, 25, 26 ). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як вказує ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, судом встановлено, що відповідач перебуває у працездатному віці, проживає окремо від дитини, має нерегулярний та мінливий дохід, інших осіб на своєму утриманні не має. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що відповідач, за період окремого проживання від дитини, неодноразово добровільно надавав позивачу кошти. При цьому, позивач не надала суду доказів в підтвердження наявного у відповідача права власності на рухоме чи нерухоме майно, відсутні докази будь-якої домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання їхньої дитини. Позивач не довела, що дохід відповідача дає можливість встановити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 4000,00 грн., щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд, серед іншого, має, також, враховувати наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів (п.3-1 ч. 1 ст. 182 СК України). Крім того, позивач не довела, що орієнтовний розмір витрат на малолітнього [PERSON] становить щомісяця 8000 грн., що, враховуючи рівний обов`язок батьків по утриманню дитини, дало б можливість у даному спорі, з урахуванням інших обставин, визначити необхідний розмір аліментів в 4000 грн. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Також, суд критично оцінює позицію відповідача, що розмір аліментів має відповідати встановленому розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто 2272 грн. Дійсно, законодавець зазначив мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (ч.2ст. 182 СК України), але це не слід трактувати, що розмір аліментів має обов`язково відповідати розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з огляду наведеного, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання сина, на користь позивача, у твердій грошовій сумі - 3000 грн., з урахуванням індексації, щомісяця, починаючи з 03.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч.1 ст. 430 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Також, суд вважає за можливе роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них (ст. 192 СК України). Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. Позивач не надала доказів в підтвердження понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial