Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вище вказаним позовом, який за правилами загальної підсудності передано для розгляду Першотравневому районному суду м.Чернівці. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 05.04.2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-19-00163, предметом якого є страхування транспортного засобу марки \~Infiniti M37 д.н.з. [NUMBER] . В подальшому, внаслідок ДТП, яка мала місце в смт .Ворзель по вул. Яблунській за участю відповідача, зазначений застрахований транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень та постановою Ірпінського міського суду від 04.02.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту вказаної ДТП. 27\~січня 2020\~року позивачем\~ на\~підставі Угоди\~про розмір\~страхового відшкодування\~від 24\~січня 2020\~року було\~складено страховий\~акт №\~СТОКА-11485\~та розрахунок\~страхового відшкодування\~до нього\~на підставі\~яких \~здійснено \~ виплату страхового відшкодування в розмірі 226 620 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа страхування», згідно полісу № АО/3750378 та 27 березня 2020 року Позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Альфа страхування», яке здійснило виплату в межах ліміту відповідальності. Таким чином, залишок боргу, який рахується за відповідачем становить 128620 грн, виходячи із розрахунку : 226 620,00 грн. - 98 000,00 гри. = 128 620,00 грн. та направлену на його адресу позивачем претензію про погашення вказаного боргу останній залишив поза увагою, що зумовило звернення до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 128620 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним вважається належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання судових повісток та копій позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Слід також зазначити, що інформація щодо\~даної справи\~розміщується на\~ офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України в\~мережі Інтернет\~за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі. Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так,\~судом встановлено,\~що постановою\~Ірпінського \~міського суду\~ Київської\~області від\~ 04.02.2020\~ року\~ \~відповідача визнано\~винним у\~вчиненні правопорушення\~ передбаченого\~ ст.\~124\~КУпАП \~по факту\~ \~ДТП,\~яка мала\~місце 07.01.2020\~ року\~ об\~11\~год.\~02\~хв.\~в смт.\~Ворзель \~по вул.\~Яблунська \~А/Д\~Т1001,\~де \~він \~порушив \~вимоги ПДР\~України,\~ а\~саме керував\~ транспортним засобом HYUNDAI ACCENT д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на головну дорогу з перехрестя не надав дорогу автомобілю INFINITI д.н.з. [NUMBER] від чого відбулося зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження (а/с 34). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки Infiniti\~M37\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~на момент\~ ДТП\~ був\~застрахований \~на підставі\~ договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-19-00163, укладеного між позивачем та [PERSON] , яка звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодження автомобіля внаслідок вказаної ДТП (а/с 9, 11-19, 58). Згідно Угоди про розмір страхового відшкодування від 24 січня 2020 року було складено страховий акт № СТОКА-11485 та розрахунку страхового відшкодування розмір суму страхового відшкодування внаслідок пошкодження застрахованого транспортного засобу становить 226 620 грн. та вказана сума була виплачена страхувальнику - [PERSON] відповідно до платіжного доручення №2200 від 27.01.2020 року (а/с 50, 65, 66). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс13 при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Так, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа страхування», згідно полісу № АО/3750378 (а/с 67). З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2020 року позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Альфа страхування» та згідно виписки з особового рахунку ПрАТ «СК «Альфа страхування» позивачу було перераховано кошти в сумі 98\~000 грн. в якості страхового відшкодування за автомобіль марки INFINITI д.н.з. [NUMBER] (а/с 70). Отже, різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування позивачем та отриманими коштами від страхової компанії відповідача становить 128620 грн. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку суброгації підлягає стягненню різниця між сумою виплаченого відшкодування. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір. На підставі\~вище викладеного\~та

Outcome: approved