Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач ТОВ «Полтавське житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник» звернулася до суду з позовом до відповідачів \~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на даний час однокімнатна квартира загальною площею [ADDRESS] на праві власності належить позивачу, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесений відповідний запис. Згідно наявної інформації у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання 5 ти осіб. Реєстрація місця проживання відповідачів за вказаною адресою перешкоджає позиву на власний розсуд розпоряджатися свом майном. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2023 року відкрито провадження по справі. У судове засіданні позивач не зявився, прохав розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст.\~223,\~280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що що на даний час однокімнатна квартира загальною площею [ADDRESS] на праві власності належить позивачу, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесений відповідний запис, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власнсоті за №196275315. Згідно довідки виданої ТОВ «ПЖ-ЕП «Будівельник» від 20.10.2022 року у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання 5 ти осіб. Під час обстеження квартири [ADDRESS] було виявлено, що відповідачі близько двох років не проживають за даною адресою, про було складено відповідний акт обстеження, в якому зафіксовано, що майно, яке належить відповідачам в квартирі відсутнє. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, не отримують кореспонденцію за адресою та взагалі квартирою не цікавляться. 12.09.2022 року членами комісії за участю позивача було здійснено повторний огляд житлового приміщення про що складено акт обстеження квартири [ADDRESS] було виявлено, що відповідачі близько двох років не проживають за даною адресою. Договори найму між позивачем та відповідачами не укладалися. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 77 ЦПІК України встановлено, що належними е докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 72 ЖК УРСР передбачає можливість визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Верховний Суд України в п. 10 постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності в строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, відповідача понад встановлені строки, внаслідок неправомірної) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 5 та 7 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них, а також взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 за громадянами, відсутніми в місці постійного проживання за умовами й характером роботи (екіпажі суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій, інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), зберігається право користування жилим приміщенням на період цієї роботи. Враховуючи вищевикладене, обов' язковим предметом доказування є також з`ясування причин відсутності відповідача понад встановлені Законом строки. Відповідно до\~ст. 72 Житлового кодексу Української РСР \~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає більше шести місяців, без поважних причин, речі відсутні, а тому реєстрація його місця проживання за даною адресою є формальною такою що не відповідає дійсності. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Зазначене твердження повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові № 490/12384/16-ц від 24 жовтня 2019 року. Окрім цього, Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням\~\~фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням\~(стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки відповідачі за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживають, власних речей не зберігають, що підтверджено зібраними по справі доказами, не знялися самостійно з реєстрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратилиправо користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, п. 1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved