Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «СГ «ТАС», в якому з врахуванням уточнення позовних вимог просив: 1) визнати договір купівлі-продажу, як такий, що має повну юридичну силу на території України; 2) стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 47\~777,15 грн.; 3) стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати на оплату авто товарознавчого дослідження в сумі 3\~500 грн.; 4) стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь позивача судові витрати на отримання консультації та підготування позовної заяви в сумі 2\~500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з вини [PERSON] , який керував транспортним засобом FORD ESKORT, д.н.з. [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу FORD ESKORT, д.н.з. [NUMBER] , застрахована в АТ «СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, проте останній відмовив йому у зв`язку з тим, що позивачем не додано до заяви про виплату страхового відшкодування належного документу про підтвердження наявності у позивача права власності на пошкоджений автомобіль, а надана позивачем копія договору купівлі-продажу автомобілю, укладеного в Литовській Республіці, не є таким документом. Відповідно до висновку експерта від 24.02.2020р., складеного на замовлення страховика для обчислення розміру суми страхового відшкодування, розмір матеріального збитку, понесеного позивачем внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, складає 47\~777,15 грн. і підлягає стягненню з відповідача. Також позивач стверджує, що відповідач має відшкодувати йому витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 3\~500 грн. та витрати на оплату юридичних послуг в сумі 2\~500 грн. Відповідач заперечив проти позовних вимог та надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не надано відповідачу належних документів на підтвердження його права власності на пошкоджений автомобіль, а наданий позивачем договір купівлі-продажу, що укладений на території Литовської Республіки не є таким документом, оскільки не підтвердження здійснення державної реєстрації автомобілю на території України у встановленому законом порядку. 30.07.2020р. судом відкрито провадження у справі з визначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.09.2020р. на адресу суду надійшов відзив відповідача проти позову, в якому вказується, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. В обґрунтування позиції відповідача у відзиві вказується, що наданий позивачем договір купівлі-продажу, що укладений на території Литовської Республіки, не засвідчений нотаріально відповідно до норм ч. 1 ст. 40 Закону України «Про міжнародне приватне право», а у позивача не виникло право власності на пошкоджений автомобіль, оскільки даний автомобіль не був офіційно зареєстрований у відповідному органі на території України. Оскільки позивач не набув права власності у встановленому законом порядку на автомобіль, то і не має права вимагати виплати йому страхового відшкодування за пошкодження такого автомобілю. 30.10.2020р. від представника позивача Блізнєцов Є.А., який діє на підставі довіреності від 24.09.2020р., на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що між Україною та Литовською Республікою діє договір про правову допомогу, відповідно до якого документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення, а отже наявний у позивача договір купівлі-продажу автомобілю, що був укладений на території Литовської Республіки є належним документом, що підтверджує право власності позивача на відповідний автомобіль. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 05.08.2022р. по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу для з`ясування наступних питань: 1) яка вартість транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] станом на 28.01.2020 року? 2) яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] станом на 28.01.2020 року? 3) який коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] станом на 28.01.2020 року? 4) яка сума відновлювального ремонту з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] станом на 28.01.2020 року? 5) яка вартість транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані, станом 28.01.2020 року? 6) яка вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку з призначенням судової експертизи провадження по справі було зупинено. На виконання такого судового рішення 24.01.2023р. до суду надійшов висновок №СЕ-19/124-22/13554-АВ від 24.01.2023р. судового експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, складений за результатами проведеної відповідної судової експертизи, у зв`язку з чим 25.01.2023р. судом було відновлено провадження по справі. 19.04.2023р. представником відповідача Харченко О.Д., який діє на підставі довіреності №ГО-22/32 від 01.12.2022р., на адресу суду надійшли додаткові письмові докази по справі: поліс АО/6802833 від 20.01.2020р.; акт огляду транспортного засобу від 12.02.2020р.; висновок експертного автотоварознавчого дослідження ФОП [PERSON] №09-R/66/7 від 24.02.2020р. 04.05.2023р. представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву з остаточним викладенням позовних вимог, які стали предметом судового розгляду справи по суті. 10.05.2023р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на уточнені позовні вимоги, в якому зазначено про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом. Додатково зазначено, що заявлена позивачем сума до відшкодування не відповідає сумі розрахунку матеріального збитку, вказаній у звіті, складеному ФОП [PERSON] на замовлення страховика. Також у відзиві вказується, що витрати позивача, пов`язані з оплатою автотоварознавчого дослідження в сумі 3\~500 грн., не підлягають відшкодуванню, оскільки страховиком власними засобами раніше позивача було забезпечене проведення відповідного автотоварознавчого дослідження. Окрім того, відповідач вказує про відсутність правових підстав відшкодування позивачу витрат на юридичну допомогу, оскільки його представник не є адвокатом. 24.05.2023р. за заявою представника позивача судом постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу таким, що має повну юридичну силу на території України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням зроблених стороною позивача уточнень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.01.2020р. о 13 год. 45 хв. в м. Черкаси на перехресті вул. Гоголя та вул. Кривалівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача, Ford Escort, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Mitsubishi Сrandis, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2020р. у справі №711/1723/20 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного Ford Escort, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/6802833 від 20.01.2020. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 130\~000грн, франшиза 0 грн /а.с. 48/. Позивач володіє автомобілем Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.01.2019р., за яким позивач купив такий автомобіль у ІП «АУТОПРУТ» за ціною 1200 Євро. Договір укладений в м. Каунас Литовської Республіки та складений литовською мовою /а.с. 9-12/. До укладання договору купівлі-продажу автомобіль належав ІП «АУТОПРУТ» та був належним чином зареєстрованим у Литовській Республіці, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення [NUMBER] /а.с. 5/. Згідно відомостей Регістру дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки станом на 29.01.2020р. автомобіль Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , знятий з реєстраційного обліку у Литовській Республіці у зв`язку з «передачею такого автомобілю фізичній чи юридичній особі, що проживає за кордоном» /а.с. 57-58/. 29.01.2020р. позивачем було складене повідомлення про ДТП та заяву на відшкодування шкоди на адресу АТ «СГ «ТАС» /а.с. 6/. 12.02.2020р. представником АТ «СГ «ТАС» було оглянуто автомобіль Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , за участю позивача та складено акт огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження такого автомобілю /а.с. 59-60/. На замовлення страховика ФОП [PERSON] було проведено експертне автотоварознавче дослідження, з наслідками якого складений висновок №09-R/66/7 від 24.02.2020р., згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу завдано власнику транспортного засобу Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП складає 47\~777 грн. /а.с. 252-261/. Згідно страхового акту №10292/34/920 від 14.05.2020р. АТ «СГ «ТАС» прийнято рішення про відмову у страховій виплаті за відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] /а.с. 63/. Листом від 14.05.2020р. АТ «СГ «ТАС» повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення страхової виплати на його користь. Свою відмову відповідач мотивував тим, що позивачем не надано страховику документів, які б підтверджували те, що позивач є потерпілою особою в розумінні ст. 1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та є власником пошкодженого майна на день скоєння ДТП або має повноваження на отримання страхового відшкодування на свою користь. /а.с. 64-65/. За замовленням позивача судовим експертом Кипою С.М. було складено висновок за результатами автотоварознавчого дослідження №056/20 від 25.03.2020р., відповідно до якого розмір матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП власнику автомобіля Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , пошкодженого 28.01.2020р. прирівнюється до ринкової вартості колісного транспортного засобу на дату події і складає 82\~488,52 грн. /а.с. 13-22/. Згідно висновку №СЕ-19/124-22/13554-АВ від 24.01.2023р. судового експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, складеного за результатами проведеної відповідної судової експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого автомобіля Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , станом на 28.01.2020р. дорівнює його ринковій вартості та становить 86\~214 грн. /а.с. 196-206/. Оскільки до теперішнього часу позивач не отримав від відповідача грошового відшкодування збитків, завданих пошкодженням автомобіля Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , то він звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961). Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Предметом договору страхування за змістом статті 280 ЦК України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон №1961. За положеннями статті 5 Закону №1961, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. При цьому, Закон №1961 також визначає терміни та їх значення, яке вживається у цьому Законі. Так пунктом 1.6 статті 1 цього Закону власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Крім того, одним з документів, який потерпілій повинен надати страховику для здійснення страхової виплати, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну є документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт «г» пункту 35.2 статті 35 Закону №1961). За змістом п. 36.2 статті 36 Закону №1961 за відсутності документів, зазначених у статті 35, зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, оскільки за змістом цієї норми зобов`язання щодо подальших дій по відшкодуванню заподіяної шкоди страховик виконує за наявності відповідних документів. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що право на отримання страхового відшкодування належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні. Визначені Законом №1961 документи на підтвердження свого права, зокрема власності. Зміст цих норм свідчить по те, що захисту підлягає лише законне право потерпілого. Крім того, наявність такого права підлягає доведенню у відповідності до цивільного процесуального законодавства належними та допустимими доказами. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що на підтвердження правомірності володіння та користування автомобілем Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , позивачем було надано відповідачу копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.01.2019р., укладеного у Литовській Республіці, за яким позивач купив такий автомобіль у ІП «АУТОПРУТ», а також копію реєстраційного посвідчення [NUMBER] . Згідно відомостей Регістру дорожніх транспортних засобів Литовської Республіки станом на 29.01.2020р. автомобіль Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , знятий з реєстраційного обліку у Литовській Республіці у зв`язку з «передачею такого автомобілю фізичній чи юридичній особі, що проживає за кордоном». Зазначені обставини свідчать про офіційність визнання дійсності договору купівлі-продажу на території Литовської Республіки. На сьогодні у відносинах між Україною та Литовською Республікою укладений Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 07.07.1993р., чинний з 20.11.1994р., відповідно до п. 1 ст. 13 такого Договору документи, які були на території однієї з Договірних Сторін складені або засвідчені судом або офіційною особою в межах їх компетенції та встановленою формою і завірені гербовою печаткою, приймаються на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території другої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів (п. 2 ст. 13 Договору). Таким чином документ, виданий на території Литовської Республіки, може бути прийнятий на території України без процедури легалізації, тобто консульської легалізації чи проставлення апостиля. Таким чином суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу від 31.01.2019р., на підставі якого позивач придбав автомобіль Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , та ввіз його на митну територію України є належним та допустимим документом, що підтверджує право володіння та користування позивача таким транспортним засобом. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно форм власності та господарювання урегульовано Законом України «Про дорожній рух». У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації протягом десяти діб з моменту такого ввезення без зміни реєстраційних документів та національних номерних знаків країни їх реєстрації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388 (далі Порядок), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Отже слід визнати обґрунтованими доводи відповідача про те, що відсутність належної державної реєстрації транспортного засобу Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , за позивачем створює обмеження позивачу у здійсненні права власності на таке майно. Разом з тим, сам факт відсутності державної реєстрації не може нівелювати правомірність володіння та користування позивачем таким транспортним засобом та наявність у позивача законного майнового інтересу щодо такого майна. В цьому контексті слід зауважити, що статтею 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14, постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №200/21325/15. Розглядаючи аргументи відповідача про те, що позивач є неналежним позивачем у справі, оскільки на час настання дорожньо-транспортної пригоди у відповідності до ст. 380 МК України не був законним володільцем та користувачем автомобіля Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , суд вважає їх необґрунтованими та відхиляє. Так, 28.01.2020р. у позивача були наявні копія реєстраційного документу на цей транспортний засіб, договір купівлі-продажу від 31.01.2019р. та посвідчення водія, що відповідно до законодавства України є достатньою підставою для володіння та користування ним. За таких обставин суд доходить висновку, що станом на момент скоєння ДТП позивач на належній правовій підставі володів автомобілем Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , а відтак має право на відшкодування збитків за рахунок страхового відшкодування від страховика цивільної відповідальності особи, з вини якої пошкоджено такий автомобіль. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. Статтею 29 Закону №1961 передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 30 Закону №1961 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу, яким володіє позивач, значно перевищує вартість такого автомобілю до ДТП, а відтак позивачу має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 37 Закону №1961 підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Листом від14.05.2020р. АТ «СГ «ТАС» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що позивачем не було додатково надано документи, які підтверджують право власності позивача на пошкоджений автомобіль на день скоєння ДТП або право заявника на отримання страхового відшкодування. Проте, відповідачем не враховано, що надані позивачем відповідачу документи є достатнім підтвердженням наявності в нього права правомірного володіння та користування автомобілем Skoda Octavia, р.н. [NUMBER] , та права на отримання відшкодування шкоди, завданої пошкодженням такого автомобіля, а отже відмова у виплаті страхового відшкодування з цих підстав є неправомірною. По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що АТ «СГ «ТАС» з дотриманням вимог, передбачених ст. 34 Закону №1961, здійснило оцінку вартості матеріального збитку, завданого позивачу, оскільки забезпечило проведення автотоварознавчого дослідження ФОП [PERSON] 24.02.2020р. оцінювачем складений висновок про визначення вартості матеріального збитку з визначенням, що його розмір складає 47\~777 грн. /а.с. 252-256/. Замовлений АТ «СГ «ТАС» висновок автотоварознавчого дослідження від 24.02.2020р. за вих. №09-R/66/7/0120 складений ФОП [PERSON] , який є сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, а сам висновок повністю відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092, а також іншим нормативно-правовим актам, а тому судом не встановлено будь-яких обставин, які б перешкоджали використанню відомостей такого звіту при обчисленні АТ «СГ «ТАС» розміру страхового відшкодування. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт настання страхового випадку та завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 47\~777 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Стосовно вимог про відшкодування позивачу витрат на оплату автотоварознавчого дослідження в сумі 3\~500 грн., проведеного на замовлення позивача судовим експертом Кипою С.М., за наслідками якого було складено висновок №056/20 від 25.03.2020р., то слід зауважити наступне. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3 ст. 34 Закону №1961). Пунктом 36.2 ст. 36 Закону №1961 визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Аналіз зазначеним норм свідчить, що Законом №1961 не врегульовано питання доплат у зв`язку із проведенням потерпілим власної експертизи, якщо є різниця у сумі страхового відшкодування. Натомість, за змістом п. 34.3 ст. 34 Закону №1961 право потерпілого на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди безпосередньо пов`язане із належністю виконання страховиком свого обов`язку, передбаченого п. 34.2 ст.34 Закону №1961. По обставинам справи судом встановлено, що відповідачем належним чином виконано обов`язок щодо визначення розміру шкоди. Будь-яких обставин, які б свідчили про необґрунтованість дій відповідача чи складеного за його замовленням звіту про оцінку матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача, судом не встановлено. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, зробленого за замовленням позивача, є необґрунтованим, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в межах суми вимог в розмірі 47\~777 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із судового збору та витрат позивача, понесених на отримання консультації та підготування позовної заяви. Стосовно витрат позивача в сумі 2\~500 грн/, понесених у зв`язку з отриманням консультації та підготуванням позовної заяви, то слід зауважити наступне. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. По обставинам справи судом встановлено, що представництво інтересів позивача у суду здійснював ФОП [PERSON] . Повноваження такого представника підтверджені нотаріальною довіреністю від 24.09.2020р. Також між позивачем та ФОП [PERSON] укладений договір про надання юридичних послуг №108/20 від 29.01.2020р., на підставі якого позивач замовив, отримав та оплатив у ФОП [PERSON] за ціною 2\~500 грн. комплексну консультації з питань правового регулювання процедури подання документів в АТ «СГ «ТАС», юридичний супровід для отримання страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 28.01.2020р. внаслідок ДТП, підготування та подання позовної заяви з додатками. Разом з тим, за змістом положень ст. 137 ЦПК України відшкодуванню стороні підлягають лише витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. В контексті положень п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Системний аналіз змісту положень цивільного процесуального законодавства свідчить, що до таких витрат відносяться, зокрема, витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду (ст. 138 ЦПК України). Натомість слід зауважити, що закон не відносить до судових витрат витрати учасника справи на оплату послуг його представника, який не є професійним адвокатом, а відповідно такі витрати не підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Отже, оскільки суду не надано доказів того, що ФОП [PERSON] має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, то у суду відсутні правові підстави покладати на відповідача обов`язок з відшкодування витрат позивача на оплату послуг його представника у відповідності до положень ст.ст. 133, 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Таким чином вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату послуг його представника за рахунок відповідача не підлягають задоволенню, оскільки відповідні витрати не відносяться до судових витрат та не підлягають розподілу між сторонами за наслідками розгляду справи судом в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України. Стосовно питання про сплату судового збору, то слід звернути увагу, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ставка судового збору визначається виходячи зі ставки прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому позовна заява надійшла до суду, що в даному випадку складає 840,80 грн. (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»). Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 47\~777 грн., що складає 88,842769% від загальної ціни позову в розмірі 53\~777,15 грн. (47777,15 грн. + 3\~500 грн. + 2\~500 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та а. 2 пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави 746,99 грн. судового збору (840,80 грн. * 88,84%). На підставі викладеного,

Outcome: partial