Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 36 560, 00 гривень, 3% річних у розмірі 1\~189,95 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12 грудня 2021 року він за усним договором позики передав позичальнику [PERSON] \~у власність\~1\~000,00\~доларів США,\~що за\~офіційним курсом\~НБУ складає\~36\~560,00 гривень. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 12 грудня 2021 року. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов`язувався повернути кошти до 01 березня 2022 року. Але, на день звернення з позовом до суду відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. На підставі чого позивач нарахував три відсотки річних з простроченої суми, що становить 1\~189,95 гривень. Позивач неодноразово намагався повернути свої кошти, але відповідач ухиляється від виконання зобов`язання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду через проходження військової служби та бойових завдань поза межами Харківської області. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. За положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США, на строк до 01 березня 2022 року.Наявність заборгованості за договором позики від 12 грудня 2021 року та невиконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення заборгованості зумовила звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки вищезазначений\~договір позики\~містить дату\~та умови\~отримання позичальником\~у борг\~грошей із\~зобов`язанням\~їх повернення, який оформлено відповідною розпискою, суд дійшов висновку, про беззаперечне підтвердження боргового зобов`язання. Враховуючи, що договір укладено у письмовій формі, містить персональні дані відповідача, а також наявність дати та особистого підпису позичальника, при наявності оригіналу боргової розписки у позикодавця, суд визнає як боргове зобов`язання, яке боржником не виконано. При цьому, факт того, що на час розгляду справи грошові кошти позивачеві не повернуті, підтверджується і заявою про визнання позову. Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних за невиконання зобов`язання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу позивачем за період з 01.03.2022 по 31.03.2023 року нараховано 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 189,95 грн. Частина 4 ст. 206 ЦПК України наголошує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved