Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11.01.2007 по 24.01.2022 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді механіка структурного підрозділу АБЗ «Галка». 24 січня 2022 року позивача було звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників відповідно до розпорядження ДП «Чернігівський облавтодор» від 22.07.2022 за №11 «Щодо чисельності та штатної кількості працівників підприємства», наказу по філії Прилуцьке ДЕД» від 22.11.2021 №22 та наказу №4-к від 24.01.2022 «Про припинення трудового договору». Під час виконання трудових обов`язків позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 52\~386,18 грн. У зв`язку з цим, позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 04 липня 2022 року Прилуцький міськрайонний суд видав судовий наказ про стягнення з ДП «Чернігівський облавтодор» заборгованість по заробітній платі у сумі 52\~386 грн. 38 коп. Рішення суду було виконано в повному обсязі 01.02.2023. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 24 січня 2022 по 31.01.2023, а також понесені по справі судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 лютого 2023 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке було відкладено до 11 травня 2023 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 травня 2023 року. В судове засідання позивач не з`явився, проте його представник заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши доводами, викладеними у позовній заяві. Крім того, представник оголосив про подання доказів понесених у зв`язку з розглядом справи в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просив розгляд справи проводити без їх участі, та враховувати заперечення, викладені у відзиві. Згідно поданого до суду, відзиву на позовну заяву представник відповідача ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» зазначає, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаційний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті насамперед відповідає стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення зазвичай ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Суд при прийнятті рішення у справі зменшити суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з метою дотримання балансу між порушенням та покаранням, в тому числі щодо недопущення порушення прав інших працівників підприємства, які залишаються працювати і чекають на виплату своєї заробітної плати. Також зазначає, що у випадку відмови роботодавця від здійснення розрахунку, працівник може звернутися із позовною заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні в тримісячний строк, з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про затримку розрахунку. Незрозуміла позиція позивача з цього приводу, чому він чекав більше року (з 24.01.2022) для того щоб звернутися до суду зі своєю позовною заявою. Крім того, зазначив, що 04.07.2022 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області було видано судовий наказ про стягнення з ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 52\~836,38 грн., який набрав законної сили 26.07.2022. Незважаючи на те, що строк пред`явлення наказу до виконання 27.07.2025, позивач з незрозумілих підстав подав вищевказаний наказ до виконання лише 01.12.2022, таким чином всіляко затягуючи його виконання. Зазначає, що ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» постійно приймає міри для скорішого погашення заборгованості по заробітній платі. Зокрема, 15.11.2022 було перераховано до Північно-Східного МРУЮ 2\~316\~719,39 грн. на цілі, з яких і було сплачено заборгованість перед [PERSON] . Тому, незрозумілим є вимога Позивача про стягнення середнього заробітку по 31.01.2023, так як підприємство перерахувало кошти 15.11.2022, надалі строками та розмірами виплат займався Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління МЮ. Разом з тим, звертають увагу суду на те, що згідно копії трудової книжки, наданої позивачем у справі, вказано, що він 14.03.2022, прийнятий на посаду начальника пожежно-сторожової охорони ТОВ «РЕСУРС АГРО». Тому враховуючи обставини справи, та те, що причиною виникнення такої ситуації є скрутний фінансовий стан підприємства в цілому, але не зважаючи на це, відповідач виплатив позивачу належні йому суми заробітної плати, а дії позивача, на їхню думку, є зловживанням своїми юридичними правами, у зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що з 11 січня 2007 року по 24 січня 2022 року позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 22 травня 1970 року (а.с.11-13). Згідно копії Наказу №4-к про припинення трудового договору від 24.01.2022, припинено дію трудового договору 24 січня 2022 року з [PERSON] на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності працівників. Підстава: розпорядження ДП «Чернігівський облавтодор» від 22.07.2021 №11, наказ від 22.11.2021 №22-осн, повідомлення №5 від 22.11.2021 (а.с.7). При звільненні [PERSON] відповідач не виконав свого обов`язку щодо виплати заробітної плати. Згідно копії довідки в.о. начальника філії «Прилуцька ДЕД» №26 від 22 червня 2022 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] за 7 (сім) місяців становить 52\~386,38 грн. (а.с.9). Відповідно до копії судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2022 року з ДП «Чернігівський облавтодор» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 52\~386,38 грн. Судовий наказ набрав законної сили 26 липня 2022 року. Дата видачі судового наказу 17 листопада 2022 (а.с.10, зворот). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2022 року було відкрито виконавче провадження на примусове виконання судового наказу №742/1400/22, виданий 17.11.2022 про стягнення з ДП «Чернігівський облавтодор» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 52\~386,38 грн. (а.с.30). Згідно копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 02 лютого 2023 року вбачається, що повний розрахунок по виплаті заборгованості по заробітній платі з [PERSON] був проведений 01.02.2023, а саме: 23 листопада 2022 року 4728,18 грн., 04 січня 2023 року 12906,47 грн. та 01 лютого 2023 року 34751,73 грн. (а.с.8). Відповідно до довідки філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №15 від 21 лютого 2023 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці, листопад та грудень 2021 року, становить 344 грн. 77 коп. (а.с.29). Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116\~КЗпП України\~передбачено,\~щопри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117\~КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. За змістом ст. 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, Законом №2352-IX від 01.07.2022 року текст статті 117 викладено в іншій редакції, що набрала чинності 19.07.2022 року: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Як вбачається з роз`яснень викладених в п.п.20, 21 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено , що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117 , 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк , перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те , що власник або уповноважений ним орган , з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум , фактично з ним розрахувався. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 зазначено, що на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч.1 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Отже, початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку, починається саме з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, тобто з 02 лютого 2023 року тримісячний строк передбачений ч.1 ст.233 КЗпП не сплив, а тому позовні вимоги пред`явлені в межах строку давності. Даний висновок також узгоджується з правовою позицією викладено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №367/595/17. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Відповідно до абз.3 п.4 Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата [PERSON] обрахована відповідачем - роботодавцем у відповідності до вимог Постанови КМУ\~№100\~від 08.02.1995\~року і становить 344,77 грн., що сторонами не оспорюється і в суду сумнівів не викликає. Отже, з врахуванням дії норм закону в часі у період з 24.01.2022 по 18.07.2022 слід застосовувати норму ч.1 ст. 117 КЗпП України у попередній редакції. Кількість робочих днів за вказаний період складає 120 днів (січень - 6 днів, лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень - 20 днів, травень - 20 днів, червень - 20 днів, липень - 12 днів). Середній заробіток за час затримки розрахунку у цей період з врахуванням середньоденного заробітку складає 41\~372,40 грн. (344,77 грн. х 120 днів). При цьому, позивач просить стягнути середній заробіток по 31 січня 2023 року, тобто більш ніж за шість місяців, що не відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, чинній редакції, яка набрала чинності 19.07.2022. Тому, за період затримки розрахунку з 19.07.2022 по 31.01.2023 (138 робочих днів, що перевищує 6 місяців) підлягає застосуванню норма ч.1 ст. 117 КЗпП України в чинній редакції, тому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 включно, з врахуванням середньоденного заробітку складає 44\~820,10 грн. (344,77 грн. х130 днів). Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 24.01.2022 по 19.01.2023 включно, складає 86\~192,50 грн. (41\~372,40 грн. + 44\~820,10 грн.), з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Закон дійсно покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Разом з тим, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути пропорційним та справедливим. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Така правова позиція Верховного Суду у постанові від 08.липня 2020 року, справа №569/13794/18. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.\~3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин, обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. З огляду на наведені мотиви, Верховний Суд у постанові від 05.07.2020 року у справі № 569/13794/18 прийшов до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, не в залежності від наявності спору між працівником та роботодавцем щодо належних до виплати сум. Велика Палати Верховного Суду в своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц вказала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117\~КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. При цьому, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом. В даній цивільній справі встановлено, що позивач звільнений з роботи з 24\~січня 2022 року. У день звільнення з позивачем відповідно до ст. 116 КЗпП України не було проведено повного розрахунку. Сума заборгованості по заробітній платі складала 52\~386,38 грн. Згідно копії трудової книжки позивача серії [NUMBER] від 22.05.1978 вбачається, що під номером №29 від 14\~березня 2022\~року зазначені відомості про те, що [PERSON] прийнятий на посаду начальника пожежно-сторожової охорони ТОВ «Ресурс Агро», наказ №86 від 11.03.2022 (а.с.11-13). Згідно Судового Наказу від 04 липня 2022 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області наказано стягнути з ДП «Чернігівський облавтодор» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 52\~386,38 грн. (а.с.10, зворот). Вирішуючи спір з приводу стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] за період з 24.01.2022 по 19.01.2023 в розмірі 86\~192,50 грн., порівняно із розміром несвоєчасно сплаченої заробітної плати в розмірі 52\~386,38 грн., враховуючи те, що позивач вже з 14 березня 2022 року був працевлаштований, є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. Зважаючи на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка перевищує фактичний розмір заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку про зменшення стягнення середнього заробітку за час невиплати заробітної плати. Суд вважає, що стягнення 20\~000,00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати буде справедливим, розумним та співмірним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20\~000,00 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене та у зв`язку із частковим задоволенням позову, а саме на суму 20\~000 грн., тобто на 22,48 %, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 193 грн. 08 коп.

Outcome: partial