Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, в якому після зміни підстав позову, просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805, що знаходяться за адресою: садове товариство «Ятрань» ВО «Друкмаш» № 1103, Соколівська сільська рада, Кропивницького району Кіровоградської області та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу ІЖ 412 ИЭ, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 11946 грн, залишивши його у власності [PERSON] . Відповідач подав до суду зустрічний позов та відзив на первісний позов, в яких зазначає, що стороною відповідача здійснено оцінку вартості спірного автомобіля, згідно якого його ринкова вартість становить 6880 грн, отже половина його вартості складає 3440 грн. Спірний дачний будинок є спільною власністю подружжя, оскільки для добудови придбаного дачного будинку та здійснення відповідних поліпшень [PERSON] та [PERSON] неодноразово брали кредити. Крім того, мати [PERSON] [PERSON] після продажу своєї квартири надала кошти для повернення кредитів, взятих відповідачем, та в подальшому переїхала в дачний будинок для проживання. Зважаючи на вищезазначене, [PERSON] належить 1/2 частина спірного дачного будинку. Земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805 [PERSON] також вважає спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку, тому йому також належить 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805. Крім того, [PERSON] зазначає, що в інтересах сім`ї він отримував кредитні кошти. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжив погашати заборгованість по кредитах, тому загальна сума коштів, сплачених по кредитах після розірвання шлюбу, також підлягає поділу між подружжям, і половина такої суми становить 20803,17 грн. Таким чином, [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину дачного будинку, 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805 та стягнути із [PERSON] на його користь 20803,17 грн, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Бойко З.С. пояснила, що під час шлюбу сторонами придбано автомобіль ИЖ 412 ИЭ, реєстраційний номер [NUMBER] . У 2016 році за особисті кошти [PERSON] був придбаний дачний будинок у садовому товаристві «Ятрань» ВО «Друкмаш» № 1103. Особистими коштами вони є тому, що джерелом їх походження є частина земельного паю, що успадкувала [PERSON] після смерті свого батька. Крім земельного паю [PERSON] успадкувала частину квартири, яку також продала у 2016 році. Сукупний розмір коштів, на час придбання дачного будинку та проведення в ньому ремонту, отриманих позивачем за первісним позовом, становила понад двісті тисяч гривень. Надалі [PERSON] перевела зазначений будинок в житловий та зареєструвала за собою право власності на нього. Відповідач на час придбання спірного будинку доходів не мав, тому дачний будинок є особистою приватною власністю [PERSON] . Земельна ділянка була приватизована позивачем [PERSON] , тому також є її особистою приватною власністю. В порядку поділу спільного майна подружжя, представник позивача [PERSON] просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію середньої ринкової вартості 1/2 частини транспортного засобу ИЖ 412 ИЭ, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 11946 грн, залишивши його у власності [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Зустрічний позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні повністю, пояснила, що кредитні кошти відповідач отримав без її відома та витратив не в інтересах сім`ї, тому заборгованість за такими кредитами не підлягає поділу в порядку поділу спільного майна подружжя. Представник відповідача [PERSON] адвокат Усатенко Ю.В. первісний позов заперечив, зустрічний позов підтримав та пояснив, що спірний будинок був придбаний під час проживання сторін у шлюбі. [PERSON] для придбання спірного будинку надавав кредитні кошти, оскільки мав кредитну картку, а також він укладав інші кредитні договори для отримання додаткових коштів для витрат на будинок, про що знала позивач. Крім того, кошти для добудови і здійснення ремонтних робіт надавала його матір, отже спірний будинок і земельні ділянка, на якій він розташований, є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу. Крім того, поділу підлягає непогашена заборгованість за кредитними договорами, укладеними відповідачем в інтересах сім`ї, та яка була непогашена після розірвання шлюбу. Розмір половини заборгованості становить 20803,17 грн, які відповідач просить стягнути з позивача, оскільки стороною позивача відзиву на зустрічний позов не надано та не надано доказів на спростування презумпції спільності коштів, отриманих [PERSON] за кредитами в інтересах сім`ї. Первісний позов в частині поділу спірного автомобіля відповідач визнає частково, а саме: в межах половини суми вартості автомобіля, встановленої звітом про його оцінку, - 3440 грн. Відповідач [PERSON] підтримав позицію свого представника та пояснив, що спірний будинок придбаний за отримані ним кредитні кошти. Крім того, частину коштів, що не вистачило для придбання будинку, надала його матір [PERSON] . З метою добудови та ремонту сторонами також залучались кредитні кошти. Позивач кошти за орендну плату отримала після придбання будинку і вони пізніше витрачались на погашення частини кредитів, добудову та ремонт спірного будинку. Погашення кредитів, в тому числі і оформлених позивачем на своє ім`я, він здійснював самостійно за власні кошти. Він до останнього діяв в інтересах сім`ї. Після розлучення, через нестачу власних коштів, погасити кредити йому допомогла його матір [PERSON] , а саме: з коштів, отриманих нею за продаж її квартири, вона надала йому потрібну суму коштів і він розрахувався з усіма боргами. Поділ майна, запропонований позивачем, є несправедливим, оскільки після повного розрахунку за боргами сім`ї на придбання та покрашення спірного житлового будинку, своєї частини цього будинку він не отримає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, а також відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, надавши їм правову оцінку, приходить до наступних висновків. Суд установив, що з 22.02.2011 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2021 року, що набрало законної сили 14.05.2021. При розірванні шлюбу судом не було встановлено часу фактичного припинення шлюбних відносин (т.1 а.с.7-8). Під час спільного проживання сторін у шлюбі ними придбано транспортний засіб - автомобіль ИЖ 412 ИЭ, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який перебуває у розпорядженні [PERSON] . Зазначені обставини визнаються обома сторонами, про що ними зазначено в заявах по суті справи та підтверджено поясненнями учасників справи, наданими суду. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 08/04/04 від 13.04.2022, наданого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія "ЮРЕКС"», ринкова вартість автомобіля ИЖ 412 ИЭ, державний номер [NUMBER] , станом на 13.04.2022 складає 6880 грн (т.1 а.с. 62-64). З витребуваної судом матеріалів спадкової справи № 442/2013, до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] 24 лютого та 28 травня 2014 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких вона успадкувала 1/2 частку у спадщині, яка в тому числі складається з наступного майна: квартира [ADDRESS] , та земельні ділянки з кадастровими номерами 3522586600:02:001:0172, 3522586600:02:000:2258. (т.2.а.с.142, 170, 171). Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Куценко І.В. № 2191/01-16 від 19.08.2021 та договору купівлі-продажу від 12.03.2014 зазначеним нотаріусом 12.03.2014 посвідчено, договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала належну їй 1/2 частку у квартирі [ADDRESS] (т.1 а.с.15, т.2 а.с.202-206). Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В. №48/01-16 від 19.08.2021 та договору купівлі-продажу зазначеним нотаріусом 29.09.2016 посвідчений договір купівлі-продажу кімнати, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] (т.1 а.с.14, т.2 а.с.218-221). Відповідно до членської книжки, виданої 23.04.2016 садівничим товариством «Ятрань» ВО «Друкмаш», [PERSON] вступила у члени зазначеного товариства 23.04.2016, ділянка № [NUMBER] (т.1 а.с.65). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права № 269586220 від 09.08.2021 за [PERSON] 26.08.2020 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 40,8 кв.м, житлова площа 22.6 кв.м, з господарсько-побутовими будівлями, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2156748135225, що розташований за адресою: Соколівська сільська рада, Кропивницький район Кіровоградська область, земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805. Підставою для державної реєстрації права власності зазначено довідку № 19 від 19.08.2020, виданої головою садівничого товариства «Ятрань» ВО «Друкмаш» та рішення органу місцевого самоврядування, номер 11, виданий 09.12.2020 Соколівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області (т.1 а.с.9). Згідно з рішенням Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 11 від 09.12.2020 дачний (садовий) будинок [ADDRESS] , загальною площею 40,8 кв.м, що належить [PERSON] на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2156748135225, - переведений у житловий будинок (т.1 а.с.13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права № 213589473 від 23.06.2020 за [PERSON] 01.10.2018 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначення якої - для індивідуального садівництва. Підставою для державної реєстрації зазначено рішення Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 555 від 03.08.2017 (т.1 а.с.10-11). Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805 внесені до Державного земельного кадастру (а.с.12). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07.09.2021 оціночна вартість житлового будинку [ADDRESS] , становить 125025,4 грн, оціночна вартість поліпшень 120991,36 грн, оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером 352287200:02:000:1805 становить 4034,04 грн (т.1 а.с.16). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-7 [PERSON] сплачено єдиний соціальний внесок з наступних сум заробітної плати: у 2011 3172,16 грн, у 2013 11541 грн, у 2014 14616 грн, у 2015 15256 грн, у 2016 18508,25 грн, у 2017 - 30550,31 грн, у 2019 26061,61 грн, у 2020 71586,35 грн (т.2 а.с.199-200). Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форма ОК-7 [PERSON] сплачено єдиний соціальний внесок з наступних сум заробітної плати: у 2011 1169,90 грн, у 2012- 10831,46 грн, у 2013 4548,84 грн, у 2014 9534,99 грн, у 2015 37882,82 грн, у 2016 43289,32 грн, у 2017 63608,37 грн, у 12018 22919,92 грн, у 2019 17947,50 грн, у 2020 16115,97 грн, у 2021 12182,45 грн (т.2 а.с.197-198). За ухвалою суду ГУ ДПС у Кіровоградській області надало відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від оподаткованих агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи по [PERSON] та [PERSON] за період з 01.01.2011 по 30.06.2021, з яких вбачається наявність та джерела доходів у [PERSON] та [PERSON] у зазначений період, в тому числі і отримання [PERSON] доходів від надання майна в лізинг від селянського (фермерського) господарства [PERSON] (т.3 а.с.12-22). Згідно із заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» від 23.07.2019 та відповідей голови правління АТ «Акцент-Банк» від 03.01.2020 [PERSON] 23.07.2019 в зазначеній установі отримала кредит у розмірі 25000 грн, дата закриття кредита 24.12.2019. Крім того, [PERSON] користувалась кредитним лімітом у розмірі 10000 за угодою № SAMABWFC00001191172, кредит закрито 03.01.2020 і станом на дату надання відповіді заборгованості перед АТ «А-Банк» вона не має (т.1 а.с.69-73). Відповідно до заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» № AN2BCT15510487098 від 22.10.2018 [PERSON] отримав в АТ «А-Банк» кредит у розмірі 20000 грн (т.1 а.с.74-75). Згідно із заявою про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» № AN2BCT15510622736 від 02.08.2019 [PERSON] отримав в АТ «А-Банк» кредит у розмірі 46000 грн (т.1 а.с.109-110). Відповідно до довідки голови правління «А-Банк» № 5LPP-ANQ3-5UVQ-DVOJ від 13.04.2022 [PERSON] не має заборгованості за кредитними договорами №AN2BCT15510487098, № AN2BCT15510622736, оскільки зазначені кредити закриті (т.1 а.с.111). Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] від 13.04.2022, відкритому у АТ «А-Банк» на ім`я [PERSON] , останній на підставі угоди № SAMADWFC00000491248 від 02.08.2019, використовував картковий рахунок для безготівкового руху коштів, в тому числі після встановлення кредитних лімітів. В період між 01 і 28 травня 2022 заборгованість [PERSON] перед банком становила 25774,87 грн (т.1 а.с.113-123). Відповідно до заяви № 1001641627801 від 29.07.2020 та паспорта споживчого кредиту [PERSON] в АТ «Перший Український міжнародний Банк» отримав кредит у розмірі 15800 грн на строк 24 місяці, за строком погашення 29 числа кожного місяця щомісячними платежами по 1130,82 грн (т.1 а.с.79-80). З виписки по рахунку [PERSON] , відкритому в АТ Перший Український міжнародний Банк», вбачається рух коштів, в тому числі кредитних за період з 05.04.2016 по 04.03.2022 (т.1 а.с.127-153). Згідно з ч.1 ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ч.2,\~ч.3\~ст.60\~СК України\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно норм, визначених ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:\~1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; 3)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; 4)\~житло,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу\~внаслідок його\~приватизації відповідно\~до\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. За змістом статей 69, 70 СК\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,\~частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17\~ зазначено, що зазначені норми закону (статей 69, 70 СК\~України) свідчать про\~презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України, а вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, діючим законодавством встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу та рівності їх часток у спільному майні. Разом з тим, ст.57 СК України містить винятки із загального правила. Так, згідно частиною першою цієї статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.ч.2-5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Суд\~може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому\~моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є\~страхові суми, одержані нею, ним за\~обов`язковим\~особистим страхуванням, а також за\~добровільним\~особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Приписами ч.6, ч.7 ст.57 СК України передбачено, що суд\~може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка\~майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, підлягає встановленню не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме про таке застосування норм статей 57,\~60 СК України\~зазначено у постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, зазначені правові висновки підтримані Верховним Судом в постанові від 24 березня 2020 року по справі № 367/3800/14-ц. Предметом спору\~у даній справі є три об`єкти рухомого та нерухомого майна: автомобіль ИЖ 412 ИЭ, державний номер [NUMBER] , дачний (садовий) будинок № [NUMBER] , що розташований у СТ «Ятрань» ВО «Друкмаш» на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, а також земельна ділянка з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права\~спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений\~судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.4, ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно правової позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 12.10.2022 по справі № 757/64512/16-ц у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторонами визнається, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, отже підлягає поділу відповідно до закону. Зазначена обставина, не підлягає доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання сторонами. В заявах по суті справи сторони погоджуються, що спірний автомобіль залишається у власності відповідача [PERSON] і відповідно до рівності часток сторін у такому майні та неподільності автомобіля, як речі, [PERSON] сплачує половину вартості автомобіля позивачу. В той же час сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля, оскільки позивач визначила вартість автомобіля у розмірі 23893 грн, а згідно оцінки зазначеного транспортного засобу № 08/04/04 від 13.04.2022, суб`єктом оціночної діяльності, наданого відповідачем, ринкова вартість автомобіля ИЖ 412 ИЭ, державний номер [NUMBER] , станом на 13.04.2022 складає 6880 грн. Суд відхиляє доводи позивача [PERSON] в частині зазначення вартості спірного автомобіля, оскільки таку вартість визначено особою, яка не має спеціальних знань щодо оцінки транспортних засобів і яка не визнана фахівцем у цій галузі, натомість суд виходить із дійсної вартості спірного автомобіля, яка визначена відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» кваліфікованим спеціалістом-оцінювачем на час розгляду справи. Отже, враховуючи, позиції сторін щодо порядку поділу спільного майна подружжя - автомобіля ИЖ 412 ИЭ, державний номер [NUMBER] , суд вважає можливим в порядку його поділу стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного транспортного засобу, у розмірі 3440 (три тисячі чотириста сорок) грн, залишивши його у власності [PERSON] . Стосовно позовних вимог первісного позову в частині решти спірного майна, суд виходить з наступного. Відповідно до постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Під час перебування сторін у шлюбі за позивачем [PERSON] зареєстровано одноособове право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805 та будинок, розташований на такій земельній ділянці в садовому товаристві «Ятрань» ВО «Друкмаш» № 1103, Соколівська сільська рада Кропивницький район Кіровоградської області. Позивач [PERSON] вважає спірну земельну ділянку своєю особистою приватною власністю, оскільки вона набута нею внаслідок приватизації земельної ділянки на підставі п.5 ч.1 ст.57 СК України. В якості\~підстав для\~державної реєстрації\~права власності\~ [PERSON] \~щодо спірної\~земельної ділянку\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~зазначено довідку № 19 від 19.08.2020, видану головою садівничого товариства «Ятрань» ВО «Друкмаш» та рішення органу місцевого самоврядування, номер 11, виданий 09.12.2020 Соколівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області. Відповідно до змісту п.5 ч.1 ст. 57 СК України обов`язковою умовою віднесення земельної ділянки до особистої приватної власності одного з подружжя є її приватизація. Згідно ч.1 ст.35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва. Порядок приватизації земельної ділянки, яка має цільове призначення для садівництва, регламентується ч.6 ст.118 ЗК України, яка передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до підпункту 9 пункту (б) ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить таке делеговане повноваження, як організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Згідно з ч.5 ст.46, ч.1 ст.59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» питання відведення земельних ділянок розглядається сесією відповідної ради, яка скликається не рідше ніж один раз на місяць. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Аналіз вищенаведених норм свідчить, що державній реєстрації права власності щодо земельної ділянки для індивідуального садівництва у випадку її приватизації громадянином України, передує звернення такої особи до відповідного органу розпорядника земельної ділянки, з документами, визначеними ч.6 ст.118 ЗК України та завершується ухваленням відповідного рішення щодо передання у приватну власність особі бажаної земельної ділянки. Надані позивачем [PERSON] письмові докази не підтверджують з достатньою переконливістю того факту, що спірна земельна ділянка набута нею в порядку приватизації, якою вона скористалась на підставі ст.35 ЗК України, за процедурою, визначеною ст. 118 ЗК України, оскільки рішення Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, щодо позитивного розгляду зазначеного питання на користь [PERSON] останньою під час судового розгляду не надано, що є її процесуальним обов`язком, з огляду на приписи ст.ст.12, 81 ЦПК України. Отже, презумпція віднесення спірної земельної ділянки до спільної сумісної власності подружжя, стороною позивача не спростована, тому вона підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. Вирішуючи позовну вимогу за первісним позовом щодо житлового будинку, який є предметом спору, суд враховує не тільки час його набуття одним з подружжя, а також кошти, за які будинок був набутий (джерело набуття). Так, позивач [PERSON] вважає, що спірний будинок слід визнати її особистою приватною власністю, оскільки він придбаний та добудований за її особисті кошти, до яких вона відносить кошти від продажу частини спадкового майна, а також за рахунок орендної плати від успадкованої частини земельної ділянки. За правилами п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.2\~ст.61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до фактичних обставин, встановлених під час судового розгляду, [PERSON] в лютому 2014 успадкувала 1/2 частину квартири та в травні 1/2 частину двох земельних ділянок. Вимогами ст.57 СК України визначено, що успадковане майно є особистою приватною власністю подружжя, однак в березні 2014 року успадковану частку квартири [PERSON] продала. Норми, закріплені ст.57 СК України, не відносять гроші, отримані від продажу спадкового майна, в період шлюбу, до особистого майна одного з подружжя. Крім того, продаж частки успадкованої квартири відбулось у 2014, а придбання спірного будинку мало місце в квітні 2016 року. Стороною позивача не надано беззаперечних доказів того, що продаж квартири [ADDRESS] , відбувся під час окремого проживання сторін до розірвання шлюбу, і отримані від продажу кошти [PERSON] слід вважати її особистими. Позивач стверджує, що отримані від продажу квартири кошти вона частково витратила на придбання кімнати [ADDRESS] , яку також продала і кошти від продажу кімнати є її особистою приватною власністю, проте суд відхиляє дане твердження з вищенаведених міркувань, крім того в самому договорі купівлі-продажу кімнати, а саме в п. 4.1 зазначено, що кімнату [PERSON] відчужує за згодою чоловіка [PERSON] . З мотивів неспростованості презумпції спільного походження майна подружжя, набутого під час шлюбу, суд відхиляє доводи сторони позивача щодо віднесення до її особистих коштів орендної плати, яку отримувала [PERSON] за успадковану земельну ділянку до припинення шлюбу. Отже, кошти позивача [PERSON] від продажу нею нерухомого майна та від оренди землі під час шлюбу, які вона витратила на придбання і добудову спірного будинку, не відносяться до її особистої приватної власності, як одного з подружжя, тому презумпція їх спільного походження під час шлюбу, залишена не спростованою. Аналіз відомостей про доходи сторін свідчить про їх спільну участь у придбанні і поліпшенні спірного будинку, тому суд приходить до переконання, що частки сторін у спірному будинку є рівними, підстав для відступу від рівності часток суду не доведено. Твердження сторони позивача, що на час придбання спірного будинку позивач [PERSON] мала значно більший розмір доходу, ніж відповідач [PERSON] , суд відхиляє на підставі ч.1 ст. 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 та від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 сформульовано висновок про те, що\~поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. Таким чином, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню і в порядку поділу спільного майна подружжя із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу ИЖ 412 ИЭ, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 3440 (три тисячі чотириста сорок) грн, залишивши його у власності [PERSON] . Решта позовних вимог первісного позову задоволенню не підлягає. В той же час, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом в частині поділу спільного майна подружжя, що є спільним предметом спору для обох позовів (будинку та земельної ділянки), підлягають задоволенню, і за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 40,8 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, розташованого в садовому товаристві «Ятрань» ВО «Друкмаш» №1103, Соколівська сільська рада, Кропивницький район Кіровоградська області, на земельній ділянці з кадастровим номером 3522587200:02:000:1805, а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 3522587200:02:000:1805, що розташована в садовому товаристві «Ятрань» ВО «Друкмаш» №1103, Соколівська сільська рада, Кропивницький район Кіровоградська області. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення із [PERSON] грошових коштів, суд виходить з приписів ч.4 ст. 65 СК України, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За час шлюбу кожна зі сторін неодноразово отримувала кредити. Кредитні договори [PERSON] закриті і вона після набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу заборгованості перед кредиторами не має. В той же час, [PERSON] станом на 14.05.2021 за кредитним договором, укладеним 02.08.2019 з АТ «Акцент-Банк», має непогашену заборгованість у розмірі 25774,87 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Крім того, 29.07.2020 [PERSON] в АТ «Перший Український міжнародний Банк» отримав кредит у розмірі 15800 грн на строк 24 місяці, зі строком погашення 29 числа кожного місяця щомісячними платежами по 1130,82 грн. Станом на 14.05.2021 непогашена заборгованість за вказаним кредитом становила 15831,48 грн. Розмір заборгованості розрахований шляхом множення щомісячного платежу - 1130,82 грн на кількість місяців з 14.05.2021 до дня завершення строку кредитування - 14. Згідно з\~ч.3\~ст.61\~СК України,\~ якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, крім права спільної сумісної власності за кредитними коштами виникає також і зобов`язання у вигляді повернення кредиту, тому договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зважаючи, що у рішенні суду про розірвання шлюбу між сторонами не встановлено точного часу фактичного припинення шлюбних відносин, тому суд виходить з вимог ч.2 ст.114 СК України, якою закріплено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З наведених підстав суд відхиляє доводи сторони відповідача за зустрічним позовом стосовно того, що кредит укладений 29.07.2020 [PERSON] отримав не в інтересах сім`ї. Крім того, розірвання шлюбу між сторонами ініційовано [PERSON] та проведено в заочному порядку, тому [PERSON] станом на дату укладення кредитного договору в АТ «Перший Українській міжнародний Банк» 29.07.2020 не був обізнаний про намір колишньої дружини щодо припинення шлюбу, до того ж з його пояснень суду він до останнього вчиняв дії в інтересах сім`ї, отже презумпція спільності кредитних коштів за вказаним кредитом залишена не спростованою. Так само, стороною відповідача за зустрічним позовом не спростовано належними, допустими і достовірними доказами твердження того, що кредитні кошти, отримані [PERSON] 02.08.2019 від АТ «А-Банк» витрачені не в інтересах сім`ї, позаяк режим окремого проживання сторін станом на 02.08.2019 не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду. Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя із [PERSON] підлягає стягненню половина непогашеної заборгованості за кредитними договорами, укладеними [PERSON] , що існувала станом на 14.05.2021, тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 20803,17 грн. Таким чином зустрічний позов підлягає задоволенню повністю. Згідно зі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем за первісним позовом [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір на загальну суму 1369,72 грн, тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог за первісним позовом, а саме 36,50 грн. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 992 грн, тому зазначена сума з урахуванням повного задоволення зустрічного позову підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] . Правовідносини, що виникли між сторонами підставі ст.ст.57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 355, 372 ЦК України.

Outcome: partial