Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Гадяцької міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що з 2009 року він проживав без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Під час їх спільного проживання у них [INFO] народилася дитина - син [PERSON] . З 2012 року вони припинили свої стосунки і син залишився проживати з відповідачкою. У 2017 році [PERSON] виїхала за кордон на заробітки і син залишився проживати з бабою, але так як вона на пенсії та за станом здоров`я не могла здійснювати належний догляд за його сином, тому він почав забирати дитину до себе та самостійно доглядати сина [PERSON] . На даний час він повністю забезпечує свого сина усім необхідним та створив умови для його повноцінного життя. Окрім того, він працює, має постійний заробіток та власне житло. Враховуючи, що позивач на даний час самостійно виховує та утримує сина, тому просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із ним. Ухвалою від 08.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала, не заперечувала щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з позивачем. Представник третьої особи Служби у справах дітей Гадяцької міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Гадяцької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з висновку Служби у справах дітей Гадяцької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Вказаний висновок Служби у справах дітей Гадяцької міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради 24.11.2022. Критеріями за яких Служба у справах дітей Гадяцької міської ради дійшла вказаного висновку є те, що умови проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з батьком є задовільними. Для виховання та розвитку дитини батьком створені всі необхідні умови, дитина доглянута, охайно одягнена. У дитини є окрема кімната, одяг, іграшки, книги. Також слід зазначити, що у вказаному висновку міститься інформація щодо ставлення [PERSON] до питання про визначення місця проживання їх спільної дитини, яка полягає в тому, що остання з 2017 року виїхала за кордон до Польщі та не заперечує, щоб місце проживання сина було визначене з батьком, так як не має можливості забрати дитину з собою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved