Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 17.10.2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , проте спільне сімейне життя у них не склалось. Вказувала на те, що через різні характери та погляди на життя між нею та відповідачем часто виникали сварки, які призвели до того, що влітку 2021 року вони припинили подружні відносини та з цього часу проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Вважає, що їх шлюб існує формально та подальше його збереження буде суперечити її інтересам, а тому звернулась до суду з позовом про його розірвання. Крім того, зазначала, що їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утриманні дітей не надає, хоча є особою працездатного віку, працює за кордоном, має достатній заробіток та інших осіб на утриманні у нього немає. Вказувала на те, що вона несе постійні витрати на придбання одягу, харчування дітей, відвідування ними школи, а також розвиток здібностей, зокрема донька займається танцями, син займається футболом, а також обоє дітей вивчають додатково іноземну мову. Лише додаткові заняття спортом та іноземною мовою вартують близько 3500-4500 грн. щомісячно, а тому вважає, що відповідач повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі по 4000 грн. на кожного з дітей. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила розірвати шлю між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно на кожного з дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення кожним з дітей повноліття; стягнути з відповідача судові витрати. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов визнав частково, зокрема не заперечував проти розірвання шлюбу та обов`язку відповідача матеріально забезпечувати своїх дітей, проте розмір аліментів просив визначити у сумі, яка становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказував на те, що позивач та відповідач під час шлюбу створили спільний бізнес-проект на розвиток якого відповідач витратив значну суму власних коштів. На даний час відповідач позбавлений можливості отримувати дохід від спільної справи, а тому весь прибуток надходить позивачці, яка має можливість його використовувати в інтересах дітей. Просив врахувати, що відповідач періодично надає кошти на утримання дітей, а також передає подарунки, їжу та одяг, при цьому він ніде не працює, а на його утриманні також перебуває мати пенсійного віку. Вважає, що витрати на додаткові заняття дітей, а також понесені позивачем витрати на праву допомогу не підтверджені належними доказами. В рамках судового розгляду даного спору судом було витребувано докази, а саме з Територіального\~ управління\~Державного бюро\~розслідувань (яке\~поширює свою\~дію на\~Чернівецьку область),\~ а\~також \~з \~ГУНП в\~ Чернівецькій\~ області/ГУ\~МВС України\~в Чернівецькій\~області,\~ \~інформацію про\~те \~чи \~перебуває у\~розшуку \~громадянин \~України [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ;\~з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в період час з 01 червня 2022 року по 31 липня 2022 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, вказувала на те, що відповідач надає допомогу не систематично, зокрема гроші передавав на день народження дітей. Просила врахувати, що вона отримує прибуток від проведення тренувань в орендованому спортзалі в рамках спільного з відповідачем бізнес-проекту, який було розпочато з її власного заробітку. На даний час вона самостійно проводить тренування, проте її доходу не вистачає для забезпечення дітей усім необхідним, оскільки діти додатково займаються спортом та вивчають англійську мову та на розвиток їх здібностей вона витрачає значну кількість коштів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, долучила до матеріалів справи докази на підтвердження майнового стану позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов визнав частково, надав суду пояснення аналогічні змісту тексту відзиву та вважав, що аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде становити близько 1400 грн., будуть обґрунтованими та відповідатимуть інтересам сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.10.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Лужанської селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №41 (а/с 13). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що сторони не підтримують між собою шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, їх сім`я остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності\~до ст.\~113\~Сімейного кодексу\~України особа,\~яка змінила\~своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, сторони не змінювали прізвище після реєстрації, у зв`язку з чим відсутні підстави вирішення питання про зміну прізвища будь-кого із сторін на дошлюбне. Крім того, судом встановлено, що під час вказаного шлюбу, у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та довідкою Мамаївської сільської ради Лужанського старостинського округу №32 від 10.02.2023 року (а/с 8-10). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, вибір способу стягнення аліментів належить до прерогативи того з ким проживає дитина, в даному випадку позивача, яка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками\~розгляду справи\~ не\~встановлено,\~що відповідач\~ є\~ особою\~працездатного віку,\~ доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, при цьому мати пенсійного віку не відноситься до кола непрацездатних осіб, які перебувають на утриманні платника аліментів. За наслідками отриманої судом інформації, слідчим відділом\~(з\~дислокацією у\~м.\~Чернівцях)\~Територіального управління\~Державного бюро\~розслідувань,\~розташованого у\~місті Хмельницькому\~ \~проводиться досудове\~розслідування у\~кримінальному провадженні\~№ 62022240050000105\~від 09.07.2022\~за фактом\~самовільного залишення\~місця служби\~без поважних\~причин,\~вчинене в\~умовах воєнного\~стану,\~військовослужбовцем (крім\~строкової служби)\~ [INFO] \~ [PERSON] ,\~тобто за\~ознаками кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.\~5\~ст.\~407\~КК України,\~на даний\~час в\~кримінальному провадженні\~жодній особі\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення\~не повідомлялось,\~рішення про\~оголошення [PERSON] \~в розшук\~у зазначеному\~кримінальному провадженні\~не приймалось. Доводи представника відповідача про те, що позивач самостійно здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід від спільного з відповідачем бізнес-проекту не заслуговують\~на увагу,\~оскільки \~зсистемного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Також, суд звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, відсутність доказів того, що на утримання відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, відсутність відомостей про доходи відповідача, натомість останній є особою працезданого віку, виходячи з\~принципу справедливості\~та розумності,\~ \~встановлених \~ в\~ ході\~судового \~розгляду \~даного спору\~ \~обставин, суд приходить, до висновку, що розмір аліментів в сумі 3000 грн. щомісячно на кожного з дітей буде відповідати інтересам сторін і не буде становити для відповідача надмірний тягар, а тому позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 11.02.2023\~ року,\~що підтверджується відповідним штемпелем ПАТ «Укрпошта» на поштовому конверті в якому надійшов до суду даний позов, а тому саме з цього часу з відповідача слід стягувати аліменти на утримання їх спільного з позивачем сина. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, які згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становлять 1073,60 грн., а також на користь держави судові витрати за вимогами про стягнення аліментів. Доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. Питання щодо витрат позивача на правову допомогу буде вирішене відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України про що представник позивача зробила відповідну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved