Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом. Вказувала, що до січня 2023 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з якого просить стягнути 75\~599,71 грн. заборгованості по заробітній платі, що утворилася за період з вересня 2021 року по січень 2023 року, а також 29 022,29 грн. компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача до суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно. Позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Щодо стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати. Частиною першою статті 3, статтею 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З матеріалів справи вбачається, що позивачка дійсно працювала у відповідача сторожем. Звільнена 10.01.2023 р. за наказом 1-К. За період з 01.09.2021 р. по 10.01.2023 р. позивачці нараховано, але не виплачено 75\~599,71 грн. заробітної плати (за вирахуванням податків і зборів) (а. с. 5-7). У відповідь на звернення позивачки відповідач повідомив, що виконання її вимоги щодо погашення боргу по заробітній платі є ускладненим через важке фінансове становище (а. с. 8-9). Тобто наявність заборгованості по заробітній платі та її розмір відповідачем фактично не оспорюють, у зв`язку з чим ця вимога підлягає беззастережному задоволенню. Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі Порядок № 159). Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Виходячи з цього, за підрахунком суду розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у зв`язку з порушення строків виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2021 року по квітень 2023 року склав 14059,77 грн. Щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать (ст. статті 116 КЗпП України). \~У разі невиконання роботодавцем свого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, за якою підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої позиції дотримувався Верховний Суд України, зокрема у справах № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема, частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, яка вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. При зменшенні відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховується: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. При цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються. Як убачається з матеріалів справи, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням становила 338,02 грн., а число робочих днів від дня наступного за днем звільнення по день ухвалення цього рішення 94 днів. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2023 р. (день звільнення) по 22.05.2023 р. (день ухвалення рішення у цій справі) складає 31733,88 грн. З огляду на характер заборгованості, складне фінансове становище відповідача, а також зважаючи на розмір присудженої до стягнення з нього на користь позивачки компенсації втрати нею частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати заробітної плати, суд уважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відповідальності відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат у сумі 5000 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ставки судового збору та правила його сплати встановлені Законом України «Про судовий збір», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 якого звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. З огляду на це з відповідача на користь держави за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають стягненню 1073,60 грн. За вимогу про компенсацію \~ \~ \~ \~втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків виплати нарахованої але невиплаченої заробітної плати, від оплати якої позивача звільнено законом, з відповідача на користь держави слід стягнути 520,05 грн. (14059,77 : 29022,29 х 100 = 48,44%; 1073,60 х 0,4844 = 520,05), а з позивачки, відповідно 553,55 грн. (1073,60 520,05 = 553,55). З урахуванням розміру задоволених вимог за вимогою щодо відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача на користь держави підлягають стягненню 169,20 грн. (5000 : 31733,88 х 100 = 15,76%; 1073,60 х ,15,76 = 169,20), а з позивачки, відповідно 904,40 грн. (1073,60 169,20 = 904,40).

Outcome: partial