Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

у березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк «Форвард»), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 19 755,13 грн, процентів за користування чужими коштами в розмірі 381,57 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 717,13 грн, а також 1 073, 60 грн сплаченого судового збору та 6 000,00 грн витрат, понесених на правничу допомогу. На мотивування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. був вчинений виконавчий напис № 2457 на користь АТ «Банк Форвард». Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. від 15.11.2019 року було відкрито виконавче провадження № 60612284 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. В рамках вказаного виконавчого напису із заробітної плати позивача було примусово стягнуто на користь АТ «Банк Форвард» грошові кошти в розмірі 19 755,13 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року в справі № 752/28859/21 виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. було визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином позивач вважає, що грошові кошти з її заробітної плати були стягнуті та перераховані до АТ «Банк Форвард безпідставно. У зв`язку з викладеним, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 27.03.2023 року, відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Призначено судовий розгляд на 24.05.2023 року (а.с. 25-26). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позов не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. було вчинено виконавчий напис № 2457 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 93594799 від 03.12.2011 року, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт» в сумі 29 405,81 грн, правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Із постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. про відкриття виконавчого провадження № 60612284 від 15.11.2019 року, що наявна в матеріалах справи, вбачається, що приватним виконавцем здійснювалося примусове виконавчого напису нотаріуса № 2457 від 31.08.2019 року, виданого приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про звернення стягнення із [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 29 405,81 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року в справі № 752/28859/21 позов [PERSON] до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., АТ «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. № 2457 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 93594799 від 03.12.2011 року, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт» в сумі 29 405,81 грн, правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». З дублікату квитанції № NP201221483467219509 від 20.12.2021 року вбачається, що з позивача стягнуто 19 755,13 грн згідно з виконавчим документом № 2457 від 31.08.2019 року. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.06.2022 року в справі № 752/28859/21 виконавчий напис, вчинений 31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. № 2457 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 93594799 від 03.12.2011 року, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт» в сумі 29 405,81 грн, правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 19 755,13 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Та обставина, що між банком та позивачем існують договірні відносини, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з банку грошових коштів, які безпідставно були йому перераховані на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягає виконанню, так як питання про наявність або відсутність заборгованості позивача перед банком за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18. Слід зазначити, звертаючись із позовною заявою, позивач також просила стягнути з АТ «Банк Форвард» грошові кошти у якості процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 381,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 717,13 грн. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, як інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року в справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17. Оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України. Обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані кошти виник після набрання рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року в справі № 752/28859/21 законної сили. Тобто, є правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих 3% річних в розмірі 381,57 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 717,13 грн на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 25.07.2022 року по 16.03.2023 року. Суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, та звертає увагу на те, що відповідачем даний розрахунок не спростовано, що в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Банк Форвард» слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн. Крім того, за змістом ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, й витрати на професійну правничу допомог у. Позивачем суду було надано договір № б/н від 14.03.2023 року про надання правової допомоги, та ордер на надання правової допомоги № 1032467 від 14.03.2023 року, разом довідкою, виданою адвокатом Глущенком О.С. (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 2044 від 21.09.2009 року), з яких вбачається, що позивачем дійсно оплачено послуги адвокату, а саме гонорар в розмірі 6 000,00 грн (а.с. 14-15, 15 зворот, 16). На підставі викладеного,

Outcome: approved