Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

27.03.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 29.12.1990 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 38. Сторони спільно не проживають з 1993 року, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. [PERSON] створила нову сім`ю, шлюб носить лише формальний характер, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 141/214/23 та призначено розгляд справи на 16.05.2023 року. Судове засідання, призначене на 16.05.2023 не відбулось та було відкладено на 01.06.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 01.06.2023 не з`явилася. При цьому, 16.05.2023 до суду надійшла заява позивача від 16.05.2023 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовну заяву отримав 21.04.2023, відзив до суду не направив, та, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 01.06.2023 не з`явився. При цьому, 01.06.2023 до суду надійшла заява відповідача від 01.06.2023 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.\~206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справичи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб ( повторного) серії [NUMBER] , 29.12.1990 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 38. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до довідки № 33, виданої 31.01.2023 Кунківською сільською радою Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] з 1993 року проживає громадянським шлюбом із [PERSON] . Причиною розпаду сім`ї є те, що сторони з 1993 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить лише формальний характер, позивач створила нову сім`ю, а тому вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст.55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України, необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вище зазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved