Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Романюком М.Я., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 17.01.2022, що підтверджується ордером серія ВА № 1036293, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П., в якому (позові), просив: - визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , у два місяці після набрання рішенням законної сили; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 319, яке видане 07.10.2021 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. на користь [PERSON] та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3521987800:02:000:0263, проведену 07.10.2021 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. за номером запису про право власності/довірчої власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 44364935; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 320, яке видане 07.10.2021 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. на користь [PERSON] та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3521987800:02:000:0263, проведену 07.10.2021 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. за номером запису про право власності/довірчої власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 44365019; - витребувати від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. копію спадкової справи 7/2021, заведеної після смерті [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є директором та одноосібним власником ТДВ «Неоальянс». 22.03.2005 він передав [PERSON] , 1949 року народження, грошові кошти у розмірі 80000,00 грн. за продаж останньою на його користь земельної ділянки (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 000400 від 17.04.2001), що підтверджується розпискою від 22.03.2005. Враховуючи діючий на той час мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, договір купівлі-продажу не було укладено. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 19.05.2012 [PERSON] надала йому нотаріально посвідчену довіреність, зокрема на право здавати в оренду зазначену земельну. Між [PERSON] , від імені якої діяв він та ТДВ «Неоальянс» було укладено договір оренди землі. У грудні 2021 року ТДВ «Неоальянс» отримало заяву представника [PERSON] та [PERSON] в якій повідомлялось про те, що [INFO] померла [PERSON] , а вони є її спадкоємцями, що підтвердили відповідними свідоцтвами про прийняття спадщини за законом. Враховуючи тривалі цивільні правовідносини, які існували між ним та [PERSON] щодо земельної ділянки, він припустив можливість наявності складеного нею заповіту на його користь. Він звернувся до приватного нотаріуса Воєвода-Брегей М.П., якою було заведено спадкову справу, із запитом від 19.01.2022 про надання інформації, однак листом від 31.01.2022 йому було відмовлено у наданні інформації. З витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68676203 від 23.02.2022, отриманого його представником він дізнався, що [PERSON] склала два заповіти від 22.03.2005 та від 15.03.2006, які є чинними, однак, у реєстрі відсутня інформація щодо особи на користь якої вони складені. На його запит від 19.04.2022 Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 28.04.2022 йому було надано копії зазначених заповітів, з яких він дізнався, що згідно із заповітом від 22.03.2005 [PERSON] заповіла йому земельну ділянку (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 000400 від 17.04.2001). Зазначив, що він не перебував у родинних стосунках з померлою [PERSON] , про факт її смерті дізнався у грудні 2021 року із заяви представника відповідачів від 24.11.2021, а про наявність заповіту дізнався 28.04.2022. Приватний нотаріус Воєвода-Брегей М.П., яка вела спадкову справу, не повідомляла йому про заведення спадкової справи та наявність заповіту. 30.06.2022 він звернувся до приватного нотаріуса Воєвода-Брегей М.П. із заявою від 23.06.2022 про прийняття спадщини за заповітом, однак листом № 34/02-14 від 12.07.2022, який він отримав 20.07.2022, йому було роз`яснено, що спадщину він не прийняв, оскільки заява про прийняття спадщини не подавалася у визначений законом строк, а також те, що він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою від 19.08.2022 вище вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. витребувано копію спадкової справи № 7/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, зареєстровані у суді 13.09.2022 за вх. № 4444/22, у якому остання зазначила свої аргументи і міркування на заперечення проти позову. Свою позицію третя особа обґрунтовувала тим, що нею - приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області 18.05.2021 було заведено спадкову справу за № 7/2021 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У ході перевірки наявності заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту не було виявлено записів, які б мали відношення до заповідача - [PERSON] , [INFO] . Перевірка по усім прізвищам заповідача, яка чотири рази була одружена та постійно змінювала свої прізвища не проводилась, оскільки така перевірка нічим не передбачена. Із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину звернулись [PERSON] та [PERSON] , яким і були видані свідоцтва. Даних про інших спадкоємців, які можуть бути закликані до спадщини не було. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не звертався. Зазначила, що відсутні підстави для встановлення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки незнання про смерть спадкодавця не є поважної причиною пропуску такого строку. Щодо вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом зазначила, що така вимога є передчасною, оскільки така вимога може бути заявлена лише після набрання законної сили судовим рішенням про надання додаткового строку для прийняття спадщини та подачі після цього заяви про прийняття спадщини. На виконання ухвали від 19.08.2022 третьою особою надано суду витребувану копію спадкової справи № 7/2021, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований у суді 20.09.2022 за вх. № 4531/22, у якому останній зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позову. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовував тим, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] та після її смерті вона та [PERSON] , як спадкоємці першої черги прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину. За життя [PERSON] було складено заповіт 22.03.2005 на користь [PERSON] , оскільки на той час діяв мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Це було умовою отримання [PERSON] грошових коштів за земельну ділянку, які вона й отримала, що підтверджується розпискою від 22.03.2005 про отримання [PERSON] від [PERSON] 80000,00 грн. Купівля [PERSON] у такий спосіб земельних ділянок мала системний характер. Таким чином, [PERSON] знав про наявність заповіту. Зазначив, що [PERSON] , який знав про наявність заповіту пропущений строк для прийняття спадщини без поважних причин, оскільки незнання про смерть спадкодавця не є поважної причиною пропуску такого строку. Щодо вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом зазначив, що така вимога є передчасною, оскільки така вимога може бути заявлена лише після задоволення вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Від представника позивача до суду надійшли пояснення щодо пояснень третьої особи, зареєстровані у суді 27.09.2022 за вх. № 4625/22, у яких останній заперечував проти доводів третьої особи, наведених у її поясненнях. Свою позицію представник позивача обґрунтовував тим, що нотаріус, якою було заведено спадкову справу не повідомляла [PERSON] про наявність заповіту. Також зазначив, що між заповітом від 22.03.2005 та заповітом від 15.03.2006 відсутня «конкуренція», оскільки вони не суперечать один одному та стосуються різного спадкового майна. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зареєстрована у суді 27.09.2022 за вх. № 4640/22, у якій останній заперечував проти доводів відповідача, наведених у відзиві. Свою позицію представник позивача обґрунтовував тим, що причинами пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини було те, що він дізнався про наявність заповіту, складеного на нього [PERSON] лише 28.04.2022 отримавши завірену копію цього заповіту з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області. Про наявність заповіту та заведення спадкової справи приватним нотаріусом він не повідомлявся. Також зазначив, що [PERSON] не передавала [PERSON] заповіт, а інформація про заповіт у Державному реєстрі не містить даних про спадкоємця. Ухвалою від 20.02.2023 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Крім того зазначеною ухвалою задоволено клопотання представника відповідачів про виклик і допит свідків [PERSON] та [PERSON] , та клопотання представника позивача про допит позивача у якості свідка. Третя особа, яка про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, - у судове засідання не з`явилась. При цьому, у своїх письмових поясненнях, зареєстрованих у суді 13.09.2022 за вх. № 4444/22, третя особа просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності третьої особи на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у ньому та заявах по суті справи. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Посилаючись на незадовільний стан здоров`я позивача відмовився від вимоги про його допит у судовому засіданні у якості свідка. Представник відповідачів та відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у відзиві на позовну заяву та заявах по суті справи. Посилаючись на незадовільний стан здоров`я свідка [PERSON] представник відповідачів відмовився від вимоги про її допит у судовому засіданні. До закінчення судових дебатів у справі представник відповідачів зробив заяву про подання стороною відповідачів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів на підтвердження розміру витрат, які вони понесли у зв`язку з розглядом справи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила, що з позивачем у неї тривалі цивільно-правові відносини з приводу її земельної ділянки, відповідач [PERSON] її однокласниця та односельчанка з якою у неї добрі тісні дружні відносини, а відповідач [PERSON] їй знайома як сестра [PERSON] і з нею ( [PERSON] ) у неї також дружні відносини. Надала покази про те, що 22.03.2005 близько 12 год. 00 хв. вона з чоловіком на прохання [PERSON] відвезли її до [PERSON] за місцем здійснення адміністративного керування господарською діяльністю. Приїхавши на місце, [PERSON] зайшла у середину, а вони залишились зовні біля машини. Через 10-15 хв. [PERSON] повернулась та попросила їх зачекати, пояснивши, що їй з [PERSON] треба з`їздити до нотаріуса. Коли [PERSON] повернулась, то підійшла до них з якимись документами, пояснивши, що це заповіт, вона взяла окуляри та пішла на територію господарства Повернувшись [PERSON] , яка було засмучена і у якої вже не було ніяких документів, а були лише гроші, пояснила, що вона написала розписку на 80000,00 грн., а їй дали лише 5000,00 грн. На уточнююче питання свідок пояснила, що у неї у власності також перебувала земельна ділянка близько 8 га, щодо якої вона надала [PERSON] довіреність, зокрема щодо її відчуження, за що отримала від останнього лише 3000,00 доларів США, хоча їй обіцяли 8000,00 доларів США. Допитана у судовому засіданні у якості свідка відповідач [PERSON] , [INFO] , повідомила, що позивача вона знає лише як орендаря земельної ділянки, що належала її матері, а відповідач [PERSON] її рідна сестра. Надала покази про те, що з її матір`ю поступили неправильно - дали 5000,00 грн., хоча обіцяли 80000,00 грн. Мама розповідала, що у 2005 році [PERSON] зі своїм чоловіком возили її до [PERSON] з яким вони їздили до нотаріуса, де вона оформляла довіреність та заповіт щодо належної їй земельної ділянки, за що отримала 5000,00 грн., а не 80000,00 грн. як обіцяли. Така ж ситуація трапилась і у 2006 році щодо другої земельної ділянки, яка належала матері. На уточнюючі питання повідомила, що не знає чому мати не скасувала заповіт, також повідомила, що не знає чому не повідомила нотаріусу при звернені із заявою про прийняття спадщини про те, що мати за життя складала заповіти. Заслухавши представників сторін, допитавши свідків та дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] , 1949 року народження, на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,46 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Суходільської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 000400, виданим 17.04.2001 Суходільською сільською радою (далі - земельна ділянка). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіла належну їй земельну ділянку (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 000400 від 17.04.2001) [PERSON] про що було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Щербань С. Ф. за номером в реєстрі нотаріальних дій 592 від 22.03.2005, номер у Спадковому реєстрі 8752579. За даними витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68676203 від 23.02.2022 зазначений заповіт на час відкриття спадщини був чинний та інших заповітів, щодо зазначеної земельної ділянки не складалось. Крім того, на випадок своєї смерті [PERSON] заповіла іншу належну їй земельну ділянку (державний акт на право приватної власності на землю серії КР № 111239 від 27.09.2005) [PERSON] про що було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Щербань С. Ф. за номером в реєстрі нотаріальних дій 373 від 15.03.2006, номер у Спадковому реєстрі 39146974. [PERSON] перебувала у цивільно-правових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Неоальянс», директором та одноосібним власником якого є [PERSON] , з приводу оренди належної їй земельної ділянки. Такі обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 20.06.2022 та договором оренди землі від 15.03.2012. Крім того, [PERSON] перебувала у безпосередніх цивільно-правових відносинах з [PERSON] , що підтверджується розпискою від 22.03.2005 про отримання грошових коштів у розмірі 80000,00 грн. у рахунок продажу земельної ділянки та нотаріально посвідченою довіреністю № 428 від 19.05.2012 на розпорядження земельною ділянкою. 21.09.2007 [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.09.2007. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.03.2021. [PERSON] та [PERSON] як доньки померлої [PERSON] , отже як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті матері, зокрема, у вигляді зазначеної земельної ділянки та отримали свідоцтва про прийняття спадщини за законом № 319 від 07.10.2021 та № 320 від 07.10.2021, видані приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. на 1/2 частку кожній у праві спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер 3521987800:02:000:0263. 07.10.2021 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3521987800:02:000:0263 по 1/2 за [PERSON] та [PERSON] , номери записів про право власності/довірчої власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 44364935 та 44365019. Листом від 24.11.2021 представник [PERSON] та [PERSON] звернувся до ТДВ «Неоальянс», у якому повідомив про смерть [PERSON] та висунув вимогу про сплату орендної плати за землю. На запит [PERSON] від 19.01.2022 про отримання інформації щодо кола спадкоємців після смерті [PERSON] у наданні такої інформації приватним нотаріусом Воєвода-Брегей М. П. було відмовлено листом від 31.01.2022 № 5/01-16. На запит представника [PERSON] про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру було отримано Витяг із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68676203 від 23.02.2022 із змісту якого вбачається наявність заповіту, складеного [PERSON] , [INFO] , 22.03.2005. Дані щодо спадкоємця за заповітом у зазначеному реєстрі відсутні. На запит [PERSON] від 19.04.2022 Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області останньому листом № 208/01-17 від 28.04.2022 було, зокрема, надано належним чином завірену копію заповіту, посвідченого 22.03.2005 приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Щербань С.Ф., за реєстровим № 592, за змістом якого [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку. 30.06.2022 [PERSON] направив приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. заяву від 23.06.2022 про прийняття спадщини за заповітом. Листом № 34/02-14 від 12.07.2022 приватним нотаріусом Пасічному А.М. було роз`яснено, що спадщину він не прийняв, оскільки заява про прийняття спадщини не була подана у визначений законом строк та він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Положеннями ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Положеннями ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з умовами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, зокрема, за заповітом, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] , який на час смерті [PERSON] - [INFO] не проживав з останньою, мав право протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Надаючи оцінку поважності причини пропуску [PERSON] строку звернення із заявою про прийняття спадщини, судом відзначається таке. Щодо обізнаності [PERSON] про складання [PERSON] на його користь заповіту. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що про існування заповіту, складеного [PERSON] на його користь він дізнався з листа Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області № 208/01-17 від 28.04.2022, яким йому було надано копію відповідного заповіту. Поряд з цим, на підтвердження обізнаності [PERSON] про складання [PERSON] на його користь заповіту сторона відповідачів посилається на розписку від 22.03.2005 про отримання [PERSON] від [PERSON] 80000,00 грн., покази свідка [PERSON] та покази відповідача [PERSON] , надані останньою у якості свідка. Надаючи оцінку розписці від 22.03.2005 судом відзначається, що вона датована датою складання заповіту та за її змістом [PERSON] отримала від [PERSON] 80000,00 грн. за земельну ділянку. При цьому, зміст розписки не містить жодних застережень та/чи вимог про складання заповіту, на підставі чого суд констатує, що така розписка, з урахуванням збігу дат її написання та складання заповіту, може вказувати на наявність домовленості між [PERSON] та [PERSON] про плату останнім за отримання у такий спосіб у майбутньому земельної ділянки. Однак, такий доказ не є достатнім і за відсутності інших підтверджуючих доказів - обставини на підтвердження яких його надано є лише припущеннями. Так само й твердження сторони відповідачів про те, що купівля [PERSON] у такий спосіб земельних ділянок мала системний характер оцінюється судом у світлі можливого відношення випадку, що розглядається до загальноприйнятої самовільної поведінки учасників земельних правовідносин у аналогічних ситуаціях. При цьому, віднесення конкретного випадку до непоодиноких випадків поведінки у аналогічних ситуаціях є лише припущенням, оскільки посилання на наявність у конкретному випадку правовідносин наявності ознак аналогічних ситуацій також потребує доказового підтвердження наявності конкретних ознак відносин подібних до сталих. Поряд з цим, надаючи оцінку показам свідка [PERSON] та відповідача [PERSON] , як свідка, суд зауважує, що останні підтвердили факт повідомлення ним [PERSON] про складання заповіту на [PERSON] щодо належної їй земельної ділянки. При цьому, зазначені свідки не надали показів, які б свідчили про те, що вони були очевидцями присутності [PERSON] при складанні заповіту, його ознайомлення зі змістом заповіту чи отримання його копії, як і не були очевидцями безпосереднього усного повідомлення [PERSON] [PERSON] чи іншими особами про наявність заповіту. Крім того, суд критично ставиться до показів зазначених осіб. Так, у ході допиту [PERSON] було встановлено її негативне ставлення до [PERSON] , що виражається у особистому неприязному відношенні до останнього обумовленому недобросовісним, як на думку свідка, розрахунком з нею за земельну ділянку. А відповідач [PERSON] , яка була допита у якості свідка, безумовно зацікавлена давати покази, які об`єктивно не можна перевірити, на свою користь. При цьому, підтвердженнями корисливості [PERSON] є те, що остання, яка під присягою свідка повідомила про обізнаність про складання заповіту, такі відомості нотаріусу при зверненні із заявою про прийняття спадщини та заявою про отримали свідоцтва про прийняття спадщини за законом не повідомила. Окремо слід відзначити, що наявність ознак сталої поведінки у правовідносинах не звільняє сторону, яка посилається на це від доведення таких обставин належними та достатніми доказами. Отже, надані стороною відповідачів докази на підтвердження обізнаності позивача про наявність заповіту не становлять тієї необхідної сукупності, яка б вказувала на підтвердження таких обставин як факту. При цьому, твердження позивача про те, що він довідався про наявність заповіту отримавши його копію листом Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області № 208/01-17 від 28.04.2022 не суперечить обставинам, встановленим у справі та не спростоване стороною відповідачів, а отже така обставина визнається судом доведеною. Також судом відзначається, що питання чинності заповіту [PERSON] від 22.03.2005 не є предметом даного судового розгляду, оскільки такі вимоги сторонами у справі не заявлялись, а тому підстави та обставини складання зазначеного заповіту оцінюються судом виключно у межах встановлення обізнаності [PERSON] про наявність такого заповіту. Щодо обізнаності [PERSON] про смерть [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] не перебував з [PERSON] у родинних, дружніх, особистих чи інших близьких, притаманних учасникам суспільних відносин стосунках, окрім цивільно правових, про які зазначено вище, що зменшує вірогідність особистої обізнаності останнього про смерть [PERSON] . Поряд з цим, окрім особистої обізнаності оцінки потребує і унормована правова обізнаність учасника відносин щодо спадкування. Положеннями ст. 63 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до умов п. 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 у редакції чинній на час відкриття спадщини та заведення спадкової справи після смерті [PERSON] (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і міст відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до вимог п. 2.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Поряд з цим, у зв`язку з не встановленням належності [PERSON] до кола спадкоємців після смерті [PERSON] з причин зміни останньою за життя прізвища, що призвело до не виявлення чинного заповіту, - [PERSON] у жоден із передбачених законом способів не був повідомлений протягом строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, про відкриття спадщини та наявність заповіту, що учасниками справи не заперечувалося. Окремо судом відзначається, що спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] , яким нотаріусом при оформленні заяв про прийняття спадщини було роз`яснено, що відповідно до ст. 1233 ЦК України, у спадкоємців за законом право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту, - при зверненні із зазначеними заявами та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину не повідомляли нотаріусу про складання [PERSON] за життя заповітів. Також судом відзначається, що у межах даної справи не надається оцінка діям приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П., оскільки таке питання на входить до предмету даного судового розгляду у межах якого, зокрема, вирішується питання встановлення обізнаності [PERSON] про наявність заповіту та смерті [PERSON] . З урахуванням наведеного суд констатує, що [PERSON] достеменно дізнався про смерть [PERSON] лише після отримання ТДВ «Неоальянс» листа представника [PERSON] та [PERSON] від 24.11.2021, тобто вже після спливу строку звернення із заявою про прийняття спадщини, при цьому не будучи обізнаним про наявність заповіту, як про це зазначено вище. Отже, суд зауважує, що не передування [PERSON] у родинних відносинах з [PERSON] , необізнаність [PERSON] про її смерть, необізнаність про наявність заповіту, недобросовісна поведінка інших спадкоємців та не повідомлення нотаріусом Пасічного А.М. про існування заповіту та наявність у нього спадкових прав, - свідчать про поважності причин пропуску останнім строку звернення із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, суд наголошує на тому, що свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права, у світлі чого слід відзначити, що [PERSON] з часу складання заповіту 22.03.2005 до моменту смерті [INFO] , тобто протягом 16 років не скасовувала заповіт, складений на користь [PERSON] та не складала іншого. Щодо вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно до умов 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями ст. 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до висновку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, наведеного у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 (провадження № 61-15499св18), - порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець за заповітом, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Отже, вимога позивача про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом за умови доведення поважності причини пропуску ним, як спадкоємцем за заповітом строку для подачі заяви про прийняття спадщини є належним способом захисту його цивільних прав та інтересів, які були порушені видачею таких свідоцтв. Згідно з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, наведеним у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), - у ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Таким чином, чинність свідоцтв про право на спадщину за законом, отриманих [PERSON] та [PERSON] за наявності юридичного факту, що не давав би останнім підстав набути право на спадкування - заповіту на користь [PERSON] порушують права останнього, як спадкоємця за заповітом, на підставі чого суд констатує наявність підстав для визнання таких свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Відповідно до положень абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, у зв`язку із визнанням свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними набуті речові права на їх підставі слід припинити шляхом скасування їх державної реєстрації. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи встановлені обставини справи, з урахуванням наведених вище положень процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, встановивши, що строк звернення із заявою про прийняття спадщини було пропущено [PERSON] з причин, які визнані судом поважними, а чинність свідоцтв про право на спадщину за законом, отриманих [PERSON] та [PERSON] перешкоджають реалізації [PERSON] права на спадщину, - суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом є обґрунтованими та доведеними, а тому такі вимога підлягають задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судовихвитрат у частині витрат, понесених по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 2977,20 грн., тобто по 1488,60 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved