Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

30 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02 вересня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1784. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02 вересня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через суттєві розбіжності у поглядах щодо укладу сімейно-подружніх відносин, постійні сварки та втрату взаєморозуміння між сторонами. Упродовж тривалого часу позивачка разом з відповідачем спільно не проживають. Позивачка вважає, що подальше спільне життя сторін суперечить її інтересам, вона не зацікавлена в збереженні шлюбу, тому просила розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 січня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2023 року задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк для примирення два місяці, у зв`язку з чим провадження по справі зупинено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2023 року провадження по справі відновлено. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02 вересня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1784, під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 25 січня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №590. На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, що сімейно-шлюбні відносини не підтримуються, спільне життя між подружжям стало неможливим через відсутність однакових поглядів на сімейне життя, внаслідок чого позивачка не має бажання зберегти сімейні відносини. Реалізуючи положення ст. 112 СК України під час розгляду справи суд створив всі необхідні умови для всебічного та повного з`ясування обставин справи, а саме: за клопотанням відповідача надав сторонам строк для примирення на строк два місця, що відповідає положенням ст. 111 СК України та п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", відповідно до якого судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Проте, як вбачається з письмової заяви відповідача, наданий судом строк для примирення не виправив ситуацію, яка склалася у родині, подружжя не знайшли компромісів та не прийшли до спільного рішення про збереження родинних відносин, у зв`язку з чим позивач наполягає на розірванні шлюбу. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбних відносин суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. Враховуючи те, що позивачка в позовній заяві просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище без змін, суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачці прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved