Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник АТ КБ «ПриватБанк», Ляр Дмитро Юрійович (далі - Позивач), засобами поштового зв`язку звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), у якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 08.08.2012 року (далі - Кредитний договір, Договір), у розмірі 95 703,71 грн., в тому числі: 78 289,07 грн. - заборгованість за кредитом; 17 414, 64 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Позов мотивований наступним 08.08.2012 року Відповідач звернувся до Позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н. Відповідач при підписані анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, Відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому змінювався. Крім того, для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п. 2.1.12.3 Договору - поповнити картковий рахунок Держателя банківської картки шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картрахунок Держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору. Таким чином, Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та його процентів шляхом внесення грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, який розраховується в процентному співвідношенні від загальної суми заборгованості Клієнта. Позивач свої зобов`язання за умовами Кредитного договору виконав, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах Договору в межах встановленого кредитного ліміту, однак Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 20.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 95 703,71 грн., яка складається з: 78 289,07 грн. - заборгованість за кредитом; 17 414,64 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. На підставі викладеного, представник Позивача просить стягнути з Відповідача зазначену суму заборгованості за умовами Кредитного договору. Процесуальні дії 03.04.2023 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою суду від 07.04.2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначене на 05.05.2023 року та відкладене на 05.06.2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. Позиції сторін Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Разом з позовною заявою представник Позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день і час слухання справи повідомлений вчасно належним чином, шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції на зареєстроване місце проживання ( [ADDRESS] ), яка повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також виклик відповідача здійснювавсь шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки до суду не повідомив. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. Заяви чи клопотання до суду не надходили. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Враховуючи вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права 08.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», та Відповідачем, було підписано анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої персональні дані. Зазначеною анкетою-заявою Відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами і Тарифами, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом. Банк, звертаючись до суду з цим позовом, надав анкету-заяву на ім`я Відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08.08.2012, виписку з особового рахунку Відповідача, довідки про отримані картки та зміну кредитного ліміту, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. Інших доказів в обґрунтування своєї заяви Позивач не надав та не вказував про наявність інших додаткових доказів чи поважних причин неможливості їх подання разом з позовною заявою. Так, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором [PERSON] були видані наступні кредитні картки: 08.08.2012 карта «Універсальна» № [NUMBER] , термін дії до 04/16 26.11.2012 карта «Універсальна» № [NUMBER] , термін дії до 06/16, 23.08.2014 карта «Універсальна GOLD» № [NUMBER] , термін дії до 01/18, 10.09.2014 карта «Універсальна WORLD» № [NUMBER] , терміном дії до 08/18, 16.07.2018 карта «Універсальна WORLD» № [NUMBER] , терміном дії до 07/22, 14.05.2020 карта «Універсальна GOLD» № [NUMBER] , терміном дії до 11/22, 02.04.2021 карта «Універсальна GOLD» № [NUMBER] , терміном дії до 10/24 /а.с.22/. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 08.08.2012, кредитний ліміт станом на 23.08.2014 становив 0,00 грн., 23.08.2014 зменшений до 0,00 грн., 05.03.2020 збільшений до 500,00 грн., 04.08.2020 збільшений до 6 000,00 грн., 12.10.2021 збільшений до 12 000,00 грн., 25.06.2021 збільшений до 15 000,00 грн., 01.12.2021 збільшений до 75 000,00 грн., 26.12.2022 зменшений до 0,00 грн. /а.с.21/. Виписка за договором № б/н за період 08.08.2012 - 22.03.2023 по картковому рахунку відповідача свідчить про те, що він користувався вказаними картками, про що відображено відповідні операції /а.с.12-20/. З розрахунку заборгованості станом на 20.03.2023 за договором № б/н від 08.08.2012, укладеним між ПриватБанком на Відповідачем, вбачається, що Відповідач користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість. Проте, з цього ж розрахунку вбачається, що у Відповідача перед Позивачем існує заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту, яка становить 78 289,07 грн., заборгованість за простроченими відсотками становить 17 414,64 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом становить 95 703,71 грн. (а.с.5-11), яку Позивач просить стягнути з Відповідача. Відповідачем не спростовано факт отримання від Позивача кредитних карток та проведення з їх застосуванням певних операцій. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Щодо стягнення заборгованості за кредитом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII.) Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17) зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, з урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, Позивач має право лише на повернення сум фактично отриманих відповідачем коштів. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08.08.2012 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому, Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, Банком заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитом в розмірі 78 289,07 грн. При цьому, в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , наданої Позивачем, зазначено, що 01.12.2021 року збільшено кредитний ліміт до 75 000,00 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту не збільшувався, а 26.12.2022 року - зменшився до 0. Відтак позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитом підлягають частковому задоволенню в межах суми кредитного ліміту, оскільки надання кредитних коштів понад встановлений ліміт сторонами не узгоджувалось. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] фактично отриманої суми кредитних коштів (тіло кредиту, кредит, кредитний ліміт) в сумі 75 000 грн., в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 289,07 грн., слід відмовити. Щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, у анкеті-заяві від 08.08.2012 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом та заборгованість за кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.08.2012, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. У зазначених Витягах, які надані Позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, базова процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів Відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що зазначені документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано Позивачем під час розгляду зазначеної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що надані Позивачем не містять підпису Відповідача, самі Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами зокрема, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Надані Позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису Відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08.08.2012 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно, у суду відсутні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 17 414,64 грн. Судові витрати Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, з урахуванням тієї обставини, що позивачем за подачу позову до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 2 684,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № PROM3В6Z5U від 25/03.2023 року, розмір якого, згідно вимог Закону України «Про судовий збір», визначений як мінімальний для сплати юридичною особою за подачу до суду позовної заяви майнового характеру (навіть за пред`явлення позовних вимог у розмірі, який був задоволений судом), то саме вказаний розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення пред`явленого позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial