Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай." про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2019 року близько 21 год. 30 хв. в м. Харків по вул. Холодногірській, 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих травм помер. Оскільки позивач - мати по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника, яким був для неї загиблий син. Оскільки позивачу шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивача являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачу таку спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ005214476, який діяв на момент настання ДТП станом на 10.07.2019 року. 11.07.2019 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220000001024 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 22.11.2019 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину, за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який являється спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Даним законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Це підтверджує і Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2019 року по справі № 465/4287/15 провадження № 14- 406 цс 19. Проте Позивач вирішив спочатку у досудовому порядку спробувати отримати належне йому страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду. І для одержання такого страхового відшкодування в його інтересах вчинялися наступні дії: 10.09.2019 року представником позивачів у відповідності до ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" було подано до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 06.09.2019 р. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч.35.1 ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог. Листом №51-0617 від 31.01.2020 р. відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та повідомив представника позивача за довіреністю про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування для матері померлого - [PERSON] моральної шкоди в сумі 25038,00 грн. Цим листом відповідач повідомив, що у нього відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] . Після цього сторонами більше не вживалося жодних дій, що були спрямовані на досудове врегулювання спору. Відповідно до ч.27.3 ст.27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею і 200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Батьками загиблого [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження загиблого [NUMBER] , виданим 13.08.1964 р. Солоницевською селищною радою. Таким чином, станом на день смерті [PERSON] право на одержання від загиблого утримання мали його батьки [PERSON] та [PERSON] . Позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком. Цей факт підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] , виданим15.02.2007 р. Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те що на момент своєї смерті син Позивача - [PERSON] був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України Про зайнятість населення». Вказана позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного суду від 03.10.2018 р. по справі № 199/3877/15. Розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачам матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить - 70050,50 грн. Сума пред`явлених позивачем до відповідача вимог в досудовому порядку за спричинену позивачеві матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить 70 050,50 грн. Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачеві матеріальну шкоду, що проявилась у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника належна до виплати позивачеві частка відшкодування становить 1/2, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/2 х 4 173,00 грн. = 70 050,50 грн.(в межах ліміту страховика). Загальний розмір невиплаченого позивачам страхового відшкодування становить 70050,50 грн. Крім того, 14.03.2023 року представником позивача- адвокатом Стефківським В.І. було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що пунктом 2 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Outcome: approved