Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача Берестечківської міської ради про визнання права на завершення приватизації та реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га та площею 0,25 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Горішненської сільської ради від 14.05.1996 року №1/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га та площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Горішненської сільської ради від 14.05.1996 року №1/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян». Єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті батька позивача була дружина спадкодавця [PERSON] , яка не встигла завершити процедуру приватизації та зареєструвати право власності на своє ім`я. Позивач є єдиною спадкоємицею майна померлої [PERSON] за законом та заповітом. Оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, а нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, тому остання просила визнати за нею право на завершення приватизації та реєстрації земельних ділянок, які були передані [PERSON] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , одна не оформила своїх спадкових прав. Представник відповідача - Берестечківської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява міського голови Берестечківської міської ради про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З врахування того, що до суду надійшла заява від відповідача, у якій вона зазначає, що заявлений позов визнає повністю, суд дійшов висновку про ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із виписки з рішення Горішненської сільської ради народних депутатів від 14.05.1996 року №1/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га та для будівництва та обслуговування житлого будинку та господарських будівель площею 0,25 га (а.с.13). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області, [PERSON] помер [INFO] в селі Новостав Горохівського району Волинської області і після його смерті відкрилася спадщина (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Берестечківської міської ради №83 від 09.02.2023 року вбачається, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] значиться за [PERSON] , який проживав до 24.12.2000 року разом із дружиною [PERSON] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] , дочка [PERSON] .. Єдиним спадкоємцем за законом та заповітом після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] . З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України (далі - ЦК України) в новій редакції. Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 р.(далі - ЦК 1963 р.), обговорюючи питання про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст..537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 1141, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] стверджується, що окрім [PERSON] дружини спадкодавця із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Гагаріна, с.Горішне Горохівського району Волинської області розміром 2,05 га в умовних кадастрових гектарах. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] за життя не набув права власності на земельні ділянки, хоча розпочав процедуру їх приватизації, [PERSON] була єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак не оформила своїх спадкових прав на майно. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Новостав Горохівського району Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина (а.с.7). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із заповіту посвідченого 13.11.2014 року секретарем Горішненської сільської ради вбачається, що [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося і взагалі все те на що за законом матиме право і буде належати їй на момент смерті. Із інформаційної довідки зі спадкового реєстру заповітів № 71604901, виданої Горохівською державною нотаріальною конторою вбачається, що заповіт [PERSON] не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1, ч.2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1-3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Матеріалами спадкової справи № 84/2015, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] стверджується, що окрім позивача [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та житловий будинок. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, яка відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Горохівської державної нотаріальної контори від 17.02.2023 року (а.с.10), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що належали спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого прийняла [PERSON] , однак не встигла оформити свої спадкові права. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, що належала чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , однак не оформила своїх спадкових прав на майно, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення та визнає за позивачем право на завершення приватизації та реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га та площею 0,25 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Горішненської сільської ради від 14.05.1996 року №1/6 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Outcome: approved