Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

у січні 2023 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до[PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років. В обґрунтування позову зазначила наступне. 3 липня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 2 грудня 2021 року. Від шлюбу сторони мають дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачкою, перебувають на її повному утриманні та матеріальному забезпеченні. Після початку в лютому 2022 року збройної агресії з боку рф вона була вимушена виїхати з дітьми до Німеччини з метою отримання прихистку та забезпечення їх безпеки, наразі проживає в м. Шлезвіг, земля: Шлезвіг-Гольштейн, Німеччина. Відповідач участі у вихованні, утриманні, матеріальному забезпеченні й розвитку спільних дітей не приймає, майже не спілкується з ними, тобто не виконує батьківських обов`язків щодо утримання та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. У відповідача крім спільних дітей з позивачем на утриманні відсутні інші особи, він з 23 січня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, а отже здійснює підприємницьку діяльність метою якої є отримання певних доходів, має у власності та користуванні транспортний засіб. На даний час діти є малолітніми та потребують належного утримання, догляду та значного матеріального забезпечення щодо їх виховання, лікування, розвитку, забезпечення природних потреб, оскільки позивач наразі не працює у зв`язку з перебування у декретній відпустці по догляду за меньшою дочкою та отримує незначні соціальні виплати на дитину, яких не вистачає, то просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн на місяць на обох дітей, до досягнення старшою дочкою повноліття, тобто до [INFO] та аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн до досягнення меншою дочкою трьох років. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позов передано судді Гусак О.С. Ухвалою від 1 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 31 березня 2023 року постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 26 квітня 2023 року. Представником позивача адвокатом Романчуком О.А. було подано клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування у Головного управління ДПС у місті Києві інформацію (відомості, документи) про розмір отриманих (задекларованих) відповідачем гр. [PERSON] доходів від здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем за період 2019-2022 роки (включно) відповідно до поданих ним до податкових органів податкових декларацій. Вмотивоване тим, що вказана інформація необхідна для встановлення можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Ухвалою від 31 березня 2023 року клопотання задоволено. 26 квітня 2023 року до суду з`явились представник позивача - адвокат Романчук О.А. та представник відповідача - адвокат Біла Р.В. Розгляд справи відкладено для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи та підготувати відзив на 23 травня 2023 року. 8 травня 2023 року від Головного управління ДПС у місті Києві надійшли відомості на виконання ухвали від 31 березня 2023 року. 9 травня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив згідно якого відповідач визнає позовні вимоги частково у розмірі 6 000 грн. Повідомив, що від першого шлюбу, який було розірвано 16 квітня 2010 року, у відповідача є син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого [PERSON] кожний місяць перераховує 4 000 грн за згодою сторін та договором. Зазначив, що дійсно є ФОП, однак у зв`язку з військовою агресією рф вимушений був призупинити свою діяльність. При цьому, на даний час він добровільно сплачує на ім`я [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 6 000 грн, яка з дітьми перебуває закордоном де отримує кошти та має соціальне житло. Окрім того, відповідач є годувальником для свого непрацездатного батька, оскільки він на даний час не працює та є пенсіонером, тому половина доходу витрачається на забезпечення належних умов проживання батька. Дохід відповідача це його заощадження, які повністю витрачаються на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла, допомогу батькам, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів. 18 травня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача в якому останній звернув увагу суду на те, що відповідачем не надано жодних належних доказів сплати аліментів, відсутні докази знаходження саме на утриманні відповідача неповнолітнього [PERSON] чи їх спільного проживання, рішення чи виконавчого документа за якими передбачалось б стягнення аліментів, відсутній договір про який зазначає відповідач, в долучених роздруківках квитанцій про здійснення банківського переказу від відповідача на ім`я [PERSON] у графі «Призначення платежу» зазначено, що це «Переказ власних коштів» та всі ці квитанції хаотичні, на різні суми, без зазначення періоду сплати та вигодонабувача, що не свідчить про сплату аліментів саме на утримання третьої дитини. При цьому, наданий бланк Податкової (звітної річної) декларації платника єдиного податку ФОП за 2022 рік на підтвердження доводів відповідача про зупинення підприємницької діяльності не є належним, оскільки не заповнений належним чином, не підписаний та відсутнє підтвердження подання вказаного документу до податкового органу. Щодо долучених на ім`я позивача квитанцій про здійснення банківських переказів від відповідача, то у квитанціях від 1, 8, 24 листопада, 3, 28 грудня 2021 року, 2, 8 лютого, 12, 19 червня, 10, 15 липня, 11 серпня, 11 листопада 2022 року у графі «Призначення платежу» зазначено «Переказ власних коштів», квитанції мають різні дати, не послідовні, не систематичні та на абсолютно різні суми, що не свідчить про сплату саме аліментів на утримання дітей. Окрім того, здійснення банківських переказів згідно квитанцій за листопад, грудень 2021 року не може свідчити про сплату аліментів, оскільки на той час сторони ще перебували в шлюбі. Відповідачем не надано доказів, щодо його доводів про отримання позивачкою коштів за кордоном та наявності соціального житла, про перебування на його утриманні батька. Зазначив, що заперечення та доводи представника відповідача викладені у відзиві на увагу суду не заслуговують. 23 травня 2023 року до суду з`явились представник позивача адвокат Романчук О.А. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Біла Р.В. зазначила, що сторона відповідача не відмовляється від сплати аліментів, погоджується на сплату аліментів на утримання дітей в розмірі 6 00 грн та на утримання дружини в розмірі 2 500 грн. Звернула увагу суду, що відповідач сплачує 4 000 грн у добровільному порядку на утримання сина від першого шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 3 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 590 (а.с.6). Сторони мають дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 2 грудня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Діти проживають разом з позивачкою в м. Шлезвіг, Німеччина та перебувають на її утриманні. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі має співвідноситися і бути співмірним із розміром отримуваного платником аліментів заробітку (доходу). Відступ від цього правила можливий виключно у випадку доведеності витрат платника аліментів, що перевищують його заробіток (дохід), та недоведеності ним джерела походження цих коштів. Звертаючись із заявою про стягнення аліментів в розмірі 15 000 грн, позивачка зазначає, що вона самостійно несе витрати по утриманню дочок, відповідач ухиляється від такого обов`язку, у відповідача крім спільних дітей з позивачем на утриманні відсутні інші особи, він з 23 січня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, а отже здійснює підприємницьку діяльність метою якої є отримання певних доходів, має у власності та користуванні транспортний засіб. Згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві з даних інформаційно комунікаційних систем контролюючого органу, ФОП [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) з 23 листопада 2011 року по теперішній час перебуває на обліку у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДПС У м. Києві, з 16 січня 2012 року по 1 липня 2021 року як фізична особа підприємець на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, як платник єдиного податку 2 групи зі ставкою оподаткування 20% від розміру мінімальної заробітної плати, з 1 липня 2021 року як платник єдиного податку 3 групи зі ставкою оподаткування 5% від доходу. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] має наступний дохід: - за 2019 рік - 128 320 грн; - за 2020 рік - 36 250 грн; - за 2021 та 2022 роки - 0 грн. За таких обставин стягнення з відповідача аліментів у розмірі 15 000 грн на місяць є очевидно неспівмірним із його доходом. При цьому позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів про наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерело походження коштів для їх оплати, що б згідно ч. 3 ст. 182 СК України давало суду підстави не обмежуватися розміром заробітку (доходу) відповідача. Окрім того, визначений позивачем розмір аліментів порушує приписи ст. 128 КЗпП України та ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Водночас згідно ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За таких обставин визначення аліментів у розмірі 15 000 грн перевищує 70 % від суми сукупного доходу на місяць, з якого мають здійснюватися відрахування, що у свою чергу буде порушувати наведені вимоги закону. Щодо доводів позивача про наявність у відповідача транспортного засобу, то суду не надано доказів наявності вказаного майна у володінні та користуванні [PERSON] . При цьому, наявність майна не дає підстав для визначення розміру аліментів не у співмірності із отримуваним доходом, оскільки аліменти сплачуються із доходу, а майно не є доходом. Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 682/1277/20, де Верховний Суд зазначив, що статтею 81 СК України визначено, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до постанови КМ України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» отримане платником аліментів у власність у порядку спадкування нерухоме майно у вигляді земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не є тим видом доходу, який підлягає врахуванню під час стягнення аліментів і визначення їх розміру. Суд бере до уваги доводи відповідача, що він має сина [PERSON] , [INFO] , від першого шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та у добровільному порядку сплачує на його утримання 4 000 грн, а також на його утриманні перебуває батько, який на даний час є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 21 липня 2022 року. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене, часткове визнання відповідачем вимог про стягнення аліментів на дітей у розмірі 6 000 грн, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , враховуючи вік дітей, вік відповідача, перебування на його утриманні дитини від першого шлюбу на утримання якої він сплачує кошти в розмірі 4 000 грн та батька, який є пенсіонером, а також враховуючи надані позивачкою докази та встановлені судом обставини, оцінка яким надана вище, з врахуванням того, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на утримання, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання малолітніх дочок в твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 гривень, щомісячно на обох дітей, починаючи з 21 січня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача слід зазначити наступне. Згідно із частиною 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з наведеного, враховуючи те, що малолітні діти, проживають з позивачем, перебувають на її догляді, часткове визнання відповідачем вказаної вимоги в розмірі 2 500 грн, то суд вважає можливим стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з 21 січня 2023 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 21 січня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial