Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

21.12.2022 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася адвокат Іванченко А.Л. в інтересах позивачки [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У позові заявник посилається на те, що 26.09.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківської районної державної адміністрації зареєстрований шлюб між позивачем, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , запис №68. 28.11.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області розірвано. Протягом перебування у шлюбі подружжя спільними зусиллями збудували садибу -житловий будинок та літню кухню за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Петриківської селищної ради № 97 від 30 серпня 1999 року [PERSON] дозволено експлуатацію житлового будинку та літньої кухні та присвоєно право власності на садибу за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту № 776 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] він складається з 4 житлових кімнат, загальна площа складає 72,6, житлова 52,4. Документи, про право власності на житловий будинок видані відповідними органами на ім`я [PERSON] . За період перебування у шлюбі, подружжям було придбано: 1. меблі корпусні «Атос»- 2500 грн 2. м`які меблі «Меркурій» - 3000 грн 3. набір диван і крісла - (1000+1000) 2000 грн. 4. ліжко двоспальна-1500 грн. 5. матрац 1000 грн. 6. стільці м`які (3 шт.) - 200 грн * 3 - 600 грн. 7. гардероб - 300 грн. 8. шафа кухонний - 300 грн. 9. холодильник «Індезіт» - 3000 грн. 10. холодильник «Беко» - 2000 грн. 11. витяжка кухонна - 200 грн. 12. газова плита «Грета» - 1000 грн. *2шт. -2000 грн. 13. кухня «Оля» - 3000 грн. 14. бойлер «Елтом»- 2500 грн 15. бойлер «Новатек» - 2000 грн 16. телевізор «Лібертон» - 1000 грн. 17. насосна станція «педрола» 800 грн. 18. насосна станція «акватіка» - 800 грн. 19. насос «Харьків» 500 грн.* 2 шт.-1000 грн. 20. насос для каналізації-1000 грн 21. бензокаса «вібер»- 1000 грн.*2 шт.- 2000грн. 22. зварювальний апарат - 3000 грн. 23. дриль 500 грн. 24. шуроповерт - 400 грн. 25. млин - 3000 грн 26. болгарка - 800 грн. 27. циркуляційний насос для опалення - 800 грн. 28. кухонний куток з розкладним столом 1000 грн. 29. стіл 400 грн 30. карнизи - 14шт. по 100 грн. 31. пральна машинка «LG» - 2000 грн. 32. трюмо - 300 грн. 33. столик журнальний-100 грн. 34. телевізор «Лджі» - 800 грн. 35. ванна - 300 грн. 36. умивальник з тумбою «Церсаніт» 300 грн. 37. Унітаз «Церсаніт» 300 грн. 38. Дзеркало для ванної кімнати - 100 грн. 39. шторка для білизни-100 грн. Вартість спільного майна становить 47600, 00 грн. Позивачка просить суд у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та літньої кухні і виділити їй у власність частину спільного майна подружжя, а саме: 1. меблевий куток «Меркурій» - 3000 грн. 2. холодильник «Індезіт» - 3000 тис. 3. бойлер «Елдом»-2500 грн. 4. газова плита «Грета» 1470-07 - 1000 грн. 5. стільці офісні - 2 шт. - 200*2 - 400 грн. 6. крісла 2 шт. - 1000 грн. 7. трюмо 300 грн. 8. журнальний столик-100 грн. 9. меблі корпусні «Атос»- 2500 грн. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність [PERSON] : 1. диван -1000 грн. 2. ліжко 1500грн. 3. матрац 1000 грн. 4. гардероб - 300 грн. 5. шафа кухонна - 300 грн. 6. холодильник «Беко» - 2000 грн 7. витяжка кухонна - 200 грн 8. газова плита «Грета» - 1шт. - 1000 грн 9. кухня «Оля» - 3000 грн. 10. бойлер «Новатек» - 2000 грн 11. телевізор-1000 грн. 12. педрола (насосна станція) 800 грн. 13. насосна станція акватіка - 800 грн. 14. насос харьків 2шт.*500 грн.- 1000 грн. 15. насос для каналізації-1000 грн 16. бензокаса - 2 шт. По1000 грн.- 2000 грн. 17. зварювальний апарат - 3000 грн. 18. дриль 500 грн. 19.шуроповерт- 400грн. 19. шуроповерт- 400грн. 20. млин - 3000 грн 21. болгарка-800 грн. 22. насос для опалення 800 грн. 23. кухонний куток з розкладним столом 1000 грн. 24. стіл 400 грн 25. карнизи - 14шт. 100 грн. 26. пральна машинка «LG» - 2000 грн. 27. ванна - 300 грн. 28. Дзеркало для ванної кімнати - 100 грн. Крім того, позивач просить стягнути зі [PERSON] на її користь судові витрати, пов`язані із розглядом справи (судовий збір та витрати на правову допомогу). 29.12.2022 відкрито провадження у вказаній справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити. При цьому, представник позивача зазначає про відсутність в їх розпорядженні будь-яких доказів придбання вказаного в позові рухомого майна (речей побуту). Вирішуючи позов в частині поділу такого майна, позивач пропонує виходити з позиції відповідача. Відповідач в судовому засіданні не заперечуючи проти позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя і визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку та літньої кухні заперечує проти запропонованого позивачем переліку майна для поділу речей побуту, оскільки майже всі вони відсутні в його розпорядженні і забрані позивачем, а деякі - не були в їх власності взагалі. Зокрема [PERSON] визнає придбання під час шлюбу і не заперечує проти поділу такого майна: меблі корпусні «Атос»; набір диван і крісла ліжко двоспальне; матрац; гардероб; шафа кухонна; холодильник «Беко»; витяжка кухонна; насосна станція «педрола»; насос «Харьків»; шуроповерт; циркуляційний насос для опалення; карнизи 14 шт.; столик журнальний; телевізор «Лджі»; ванна; унітаз «Церсаніт»; шторка для білизни. Однак, [PERSON] не визнає та вважає безпідставним і не доведеним вартість вказаного майна, що визначена позивачем. При цьому, позивач не заперечує проти поділу визнаного ним переліку майна, в спосіб запропонований позивачем. При вирішенні питання про розподіл судових витрат просить врахувати його матеріальний стан і вважає витрати на правову допомогу позивачу очевидно завищеними. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу і дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З 26.09.1997 по 29.12.2022 сторони перебували в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб і рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу (а.с. 12-14). Рішенням виконавчого комітету Петриківської селищної ради № 97 від 30 серпня 1999 року [PERSON] дозволено експлуатацію житлового будинку та літньої кухні і присвоєно право власності на садибу за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до технічного паспорту № 776 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] він складається з 4 житлових кімнат, загальна площа складає 72,6 кв.м., житлова 52,4 кв.м. (а.с. 17-21). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 20.09.1999, його власником визначений [PERSON] (а.с. 16). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Крім того, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень наданих в п.п. 22 і 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, протягом перебування у шлюбі сторони збудували садибу -житловий будинок та літню кухню за адресою: [ADDRESS] , що відповідає наданим суду документам та позиції сторін. Суд встановив, що спірний житловий будинок придбаний подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про поділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю подружжя шляхом визнання за нею право власності на частину такого житлового будинку, доведені і підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про поділ іншого сумісного майна подружжя, враховуючи позицію відповідача, відповідно до правил доведення визначених в ч.1 ст. 82 ЦПК, який визнає придбання деяких предметів побуту в спільну власність та спільне користування з позивачем, виходячи з відсутності будь-яких доказів придбання іншого майна, суд вважає встановленим наявність, на час припинення спільного ведення господарства сторонами, наступного майна, що підлягає поділу: меблі корпусні «Атос»; набір диван і крісла ліжко двоспальне; матрац; гардероб; шафа кухонна; холодильник «Беко»; витяжка кухонна; насосна станція «педрола»; насос «Харьків»; шуроповерт; циркуляційний насос для опалення; карнизи 14 шт.; столик журнальний; телевізор «Лджі»; ванна; унітаз «Церсаніт»; шторка для білизни. Вартість вказаного майна судом не визначається, так як вказана обставина не доведена жодними належними та допустимими доказами і заперечується відповідачем. За відсутності належних та допустимих доказів придбання під час шлюбу іншого майна, на існуванні якого наполягає позивач, виходячи з позиції відповідача, який заперечує такі обставини, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність вимог позивача про поділ такого майна як спільного сумісного і в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити. Визначаючи спосіб поділу спільного сумісного майна, факт набуття якого судом визнано доведеним, суд виходить із запропонованого позивачем способу поділу, який не заперечується відповідачем. Зокрема, позивачу слід виділити і визнати її особистою приватною власності: крісла 2 шт.; журнальний столик; меблі корпусні «Атос». Відповідачу слід виділити і визнати його особистою приватною власності: диван; ліжко; матрац; гардероб; шафа кухонна; холодильник «Беко»; витяжка кухонна; педрола (насосна станція); насос «Харків» 1шт.;циркуляційний насос для опалення; карнизи - 14 шт.; ванна. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд бере до уваги, що представником позивача разом з позовом подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що забезпечило можливість відповідачу належним чином підготуватися до спростування витрат, які він вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат. Крім того, представником позивача подано до суду договір № 18/2022 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 20.11.2022 укладений між [PERSON] і адвокатом Іванченко А.Л.; додаткова угода № 2 до договору про надання професійної (правничої) допомоги від 25.11.2022 якою визначено вартість та порядок оплати за надані юридичні послуги (гонорару); акт виконаних робіт № 1 від 20.11.2022 з квитанціями про сплату на рахунок адвоката грошових коштів на загальну суму 9000 грн. Вирішуючи заявлене позивачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу слід зазначити наступне. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон N 5076-VI). Згідно зі статтею 30 Закону N 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. При цьому, критеріями його визначення, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Приймаючи до уваги ціну позову, яка становить 144381,33 грн., надані представником позивача юридичні послуги і участь представника позивача в чотирьох судових засіданнях, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість, розумність і співмірність, клопотання представника позивача про відшкодування останній витрат в сумі 10500 грн. на правничу допомогу, що також відповідає складності та значенню справи для сторін та підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При поданні до суду позову, позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 1443,81 грн., що також підлягає відшкодуванні пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Окремо слід зазначити, що стягуючи з позивача, заявлені представником відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги, що такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені і документально підтверджені судові витрати пропорційно суми задоволених позовних вимог у розмірі 10984,73 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial