Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛТО» звернулось до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЇ» та [PERSON] було укладено договір №210526-30486-13 від 26.05.2021, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4200,00 грн., строком на 10 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну карту емітовану в АТ КБ «Привабанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідач відповідно до умов договору взяв на себе обов`язок у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування, проте свій обов`язок не виконав. 16.06.2021 на підставі договору про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЇ» та ТОВ "Фінансова компанія "РІАЛТО» було відступлене право вимоги до відповідача щодо одержання коштів по договору кредиту. Відповідач не виконав своїх обов`язків та не повернув надані йому кредитні кошти в строки передбачені кредитним договором, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача борг по вказаному вище кредитному договору в загальному розмірі 13 524 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 31.05.2023 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 26.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЇ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №210526-30486-13 на суму 4 200 грн. 00 коп., з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2.4 кредитного договору. Строк дії договору відповідно до п.1.3 становить 10 днів (а.с.11-12). Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, зокрема, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЇ» та ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛТО» укладено Договір про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, у відповідності до умов якого позивач прийняв належне ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЇ» права вимоги до відповідача, що підтверджується витягом з акту приймання передачі прав №1 від 17.06.2021 (а.с.35). Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Позивач зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість по договору кредиту, оскільки він не виконав взяті на себе зобов`язання по зазначеному договору. Згідно розрахунку заборгованості за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором №210526-30486-13 від 26.05.2021 в розмірі 13 524 грн. 00 коп., з яких: 4200 грн. 00 коп. заборгованості за основною сумою боргу; 924 грн. 00 коп. заборгованості по несплаченим процентам; 8400 грн. 00 коп. заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3 Договору (а.с.13). Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав на підставі кредитного договору №210526-30486-13 від 26.05.2021 кошти в сумі 4200 грн. 00 коп. та зобов`язався погасити кредит та проценти у терміни, передбачені вказаним договором. Первісний кредитор відступив своє право вимоги грошових коштів до відповідача однак, боржник взятті на себе зобов`язання у строк встановлений договором належним чином не виконав, що переконує суд в наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, як стягувача. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 02.06.2022 між адвокатом позивачем та адвокатом Руденко Костянтином Васильовичем укладено договір про надання юридичних послуг та в розділі 3 передбачено, що гонорар адвоката за цим договором становить суму вартості послуг, вказаних у акті наданих послуг.(а.с.36-37). Згідно акту приймання-передавання наданих послуг №4/01 до вказаного вище договору вартість наданих послуг становить 9000 грн. 00 коп. (а.с.41). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, слід стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved