Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

30 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову обґрунтовано тим, що за місцем служби позивачу стало відомо, що 07 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було винесено постанову ВП № 67540183 про звернення стягнення на доходи боржника при примусовому виконанні виконавчого напису № 203664, виданого 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованості в розмірі 269\~112 грн. 25 коп. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що 12 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500939293, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 54311,39 грн. У зв`язку з допущенням боржником прострочення платежів (як вважав відповідач) 22.06.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», стягнути з [PERSON] за період з 16.01.2019 року по 26.05.2021 року включно, суму в розмірі: - 53714 грн. 63 коп. - заборгованість за тілом кредиту; - 189978 грн. 32 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача; загальна заборгованість [PERSON] становить загальну суму 244192 грн. 95 коп. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки [PERSON] з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір не укладався. Відповідно на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованості за тілом кредиту, за нарахованими та несплаченими процентами та комісією не є безспірною. Позивач зазначає про те, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту укладення кредитного договору, наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги закону щодо вчинення виконавчого напису. Крім того, [PERSON] вказує на те, що відповідач не направляв йому вимоги сплати відповідних коштів, нотаріус не перевірив отримання ним такої вимоги, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначене вище, позивач [PERSON] звернувся до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 203664, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені\~в строк\~грошові кошти\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал»,\~якому Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС\~ВЕСТА» відступлено\~право вимоги\~на підставі\~Договору факторингу\~№ 16-01/19/1\~від 16\~січня 2019\~року,\~якому Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Кредитні\~Ініціативи» відступлено\~право вимоги\~на підставі\~Договору факторингу\~№ 2019-1КІ/ВЕСТА\~від 26\~грудня 2018\~року,\~якому Акціонерним\~товариством «Альфа-Банк»\~відступлено право\~вимоги на\~підставі Договору\~факторингу №\~1\~від 21\~червня 2016\~року,\~за Кредитним\~договором №\~500939293\~від 12\~травня 2014\~року,\~укладеного між\~Акціонерним товариством\~«Альфа-Банк»\~та [PERSON] .\~Стягнення заборгованості\~проводиться за\~період з\~16\~січня 2019\~року по\~26\~травня 2021\~року включно. Загальна сума, що підлягає стягненню 244\~192 грн. 95 коп. (а.с. 32). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 22 червня 2021 року, був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та АТ «Альфа-Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 22 червня 2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим № 203664 від 22 червня 2021 року приватний нотаріус керувався нечинними положеннями Закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved