Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з даним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» права постійного користування та розпоряджання земельною ділянкою площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, що розташована в Садовому товаристві «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області шляхом: - визнання недійсним Рішення тридцять першої сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, площею 0,0806 га для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8»; -визнання недійсним державного акту серії ЯЛ № 320923 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 10 жовтня 2010 року №011094202466. Свої вимоги мотивує тим, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки 294 га у Вишгородському районі Київської області, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 року (планшетт №5). Посилалась, що з Публічної кадастрової карти України вбачається, що з земель лісгоспу від`єднано та передано у приватну власність змельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 без відома та погодження лісгоспу. Також вважала, що згідно листа ВО «Укрдержліспроект» №530 від 12.08.2019 року вказана вище земельна ділянка площею 0,0806 га з кадастровим\~номером 3221810100:38:095:0162накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», а саме накладається повністю на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал №892 виділ 3. Зазначала, що рішенням 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради від 29.12.2009 року №31/16 передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 для ведення садівництва в СТ «Дніпро - 8», яке розташоване в адміністративних межах Вишгородської міської ради . На підставі вказаного рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку №3209.23 від 10 жовтня 2010 року. В подальшому, 19 липня 2012 року [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку площею 0,0806 га, з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 з цільовим призначенням - для ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу № 2132, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Однак, спірна земельна ділянка загальною площею 0,0806 га, з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, не перебувала в користуванні СТ «Дніпро-8», не могла надаватися фізичній особі, як члену товариства, оскільки вона є земельною ділянкою лісового фонду, відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Вважала, що Вишгородська міська рада незаконно розпорядилась спірною земельною ділянкою та змінила цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням передбачених законом повноважень, оскільки дані дії відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів України та з обов`язковим погодженням органу з питань лісового господарства. Посилалась також, що факт протиправності та незаконності винесення рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 встановлений у безліч справах, що набрали законної сили. Представник відповідача подала до суду відзив, у якому зазначила, що подані позивачем документи свідчать про належність спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 площею 0,0806 га до категорії земель сільськогосподарського призначення. Крім того, зауважила, що судові рішення, на які посилається позивач, не містять у собі жодних висновків, щодо незаконності рішення Вишгородської міської ради від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 площею 0,0806 га та має доводитися позивачем у загальному порядку на підставі відповідних достатніх, належних, допустимих доказів і не може базуватися на преюдиції. Водночас, самим позивачем надано суду документальне підтвердження реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, отже, на даний час він є володільцем спірного нерухомого майна. Разом з тим, зазначила, що позбавлення громадянина земельної ділянки із побудованим на ній будинком покладає на нього надмірний і непропорційний тягар. Вважала позов безпідставним, суперечливим та таким, який не підкріплений достатніми, належними і допустимими доказами. Третя особа подала суду пояснення, в яких пояснила, що позові підтримує в повному обсязі з викладених в ньому підстав, позовну заяву просила задовольнити. Представник відповідача надіслав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач не надав суду планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 1993 року (планшет 5), яким підтверджується те, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки площею 294 га у Вишгородському районі Київської області. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній лист ВО «Укрдержліспроект» №530 від 12.08.2019 року на який посилається позивач у своєму позові щодо накладення земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Відтак, сторона відповідача вважає, що позивачем до матеріалів справи взагалі не додано жодних матеріалів лісовпорядкування, які б відповідали вимогам чинного законодавства та підтверджували відношення оспорюваної земельної ділянки до земель лісового фонду. При цьому, позивач не надав суду жодних обґрунтованих пояснень щодо ненадання таких доказів та відомостей про вжиті позивачем заходів їх отримання. Таким чином, на думку сторони відповідача, в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні, достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують те, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем спірної земельної ділянки та факт накладання (перетину меж) земельних ділянок. Відтак, сторона відповідача вважає, що зі змісту поданих позивачем доказів можна дійти висновку, що єдиним законним власником спірної земельної ділянки є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2012 року. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представники відповідачів в суді проти задоволення позову заперечили з викладених підстав у відзиві та додаткових поясненнях. Представник Кабінету Міністрів України просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] до суду не прибула, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася у встановлено законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, рішенням 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради від 29.12.2009 оку №31/16 про передачу земельних ділянок у власність громадян [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Дніпро-8». 19 жовтня 2010 року [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ №329823 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га, що розташована на території СТ «Дніпро-8» Вишгородського району, Київської області. 12.07.2012 року [PERSON] відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, площею 0,0806 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, згідно договору купівлі-продажу з реєстровим номером 2132, що посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського району Київської області Кравцовою О.В. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №1855059632218 від 09.11.2022 року 13 червня 2019 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2132 від 20.07.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Кравцовою О.В.зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га, з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, з цільовим призначенням для колективного садівництва, що знаходиться на території СТ «Дніпро-8» Вишгородського району, Київської області. Встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 розташовано садовий будинок [ADDRESS] , що зареєстровано 21.11.2014 року., якій належить відповідачу [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №30671575 від 09.12.2014 року Як передбачено ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. За положеннями пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України\~ визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. А тому при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України \~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 35 ЗК України встановлено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, належні, допустимі достатні докази на обґрунтування обставин позову та порушення прав позивача суду не надано, правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку належну позивачу в справі відсутні. Відповідний лісовпорядний планшет, тобто належні планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, складені і затверджені з дотриманням вимог згаданого вище законодавства України, якій би містив позначення відповідних квадратів та виділів земель лісогосподарського призначення, що існував на момент виникнення спірних правовідносин, а також лист від ВО «Укрдерліспроект», який би підтверджував накладання земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, суду не подано. Разом з тим, позивачем надано суду всі докази того, що наразі єдиним володільцем спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2012 року, укладеного між ним та [PERSON] . Відтак, суду позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, на підтвердження того, що земельна ділянка отримана громадянкою [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення накладається на землі лісогосподарського призначення лісового фонду Хотянівського лісництва в кварталі 892, виділ 3, а також те, що Вишгородська міська рада незаконно розпорядилась спірною земельною ділянкою та змінила цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням передбачених законом повноважень, а дані дії відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів України, а тому позов є безпідставним, необґрунтованим та недоведеним і підстав для задоволення позову судом не встановлено. Крім того, зі справи встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 відповідачем [PERSON] побудовано і набуто у власність садовий будинок загальною площею 155 кв.м. за адресою [ADDRESS] . За вказаних обставин втручання в право власності особи на належні їй нерухоме майно в цій справі є невиправданим, легітимної мети не переслідує і не може вважатися пропорційним втручанням у демократичному суспільстві в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Разом з тим, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Посилання в позові на низку судових рішень є невизначеним, належним чином завірених цих копій суду не надано. Яким чином встановлені в них обставини стосуються спірної земельної ділянки та відповідачів [PERSON] та [PERSON] є недоведеним, коли вказані особи участі в цих справах не брали. Отже позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів в суді позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed