Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30 листопада 2021 року у розмірі 12791,97 грн станом на 15 вересня 2022 року, а також судові витрати у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 30 листопада 2021 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 30 листопада 2021 року. Положеннями Анкети-заяви було визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Вказує, що Банк 16 вересня 2022 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. На залишок простроченої заборгованості Банк нарахував неустойку, передбачену Тарифами. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03 квітня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що 30 листопада 2021 року ним було оформлено картку «Monobank» у позивача з метою отримання заробітної плати. Того ж дня відповідач помітив, що його мобільний заблоковано і вирішив, що це збій в роботі мобільного оператора. 02 грудня 2021 року відповідач звернувся до центру обслуговування оператора мобільного зв`язку і виявив, що ним користується невстановлена третя особа. Після відновлення номера телефону було виявлено, що з нових банківських карток відповідача списано кредитні кошти, в тому числі з картки «Monobank» в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у розмірі 12791,97 грн, у зв`язку з чим відповідач вимушений був звернутися до поліції. Вважає розгляд даної справи передчасним, а оскільки відповідач не отримував дані грошові кошти він не є належним відповідачем по даній справі. Також вважає, що дану справу необхідно призупинити до завершення розгляду справи в судовому порядку за ч.2 ст.190 КК України та отримання вироку. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 13 квітня 2023 року, представник позивача [PERSON] звертає увагу на те, що відповідач не заперечує, що він є клієнтом банку, на його ім`я відкрито рахунок та видана платіжна картка. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я відповідача, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Як зазначає відповідач, 30 листопада 2021 року під час влаштування на роботу до ТОВ «Транс Магістрал Альянс», відповідач надав копію паспорта, інн, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти. Враховуючи, що відповідачем було передано усі необхідні ідентифікуючі документи, треті особи самі здійснили реєстрацію клієнта у мобільному застосунку Монобанк та сказали клієнту отримати платіжну картку в точці видачі. Після отримання платіжної картки відповідач передав її третім особам начебто з метою нарахування заробітної плати. Саме після цього були здійснені ті операції, про які зазначено відповідачем. Вказує, що банк не несе відповідальність перед клієнтом за операції, що здійснювались після передачі мобільного телефону, сім-карти третім особам. Враховуючи, що відповідач своїми діями сприяв втраті інформації, яка дала змогу банку ініціювати платіжні операції від його імені, зокрема, шляхом передачі третім особам платіжної картки, мобільного номера телефону та інших персональних даних, вважає за можливе притягнути відповідача до цивільно-правової відповідальності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 30 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, що також не заперечується самим відповідачем у відзиві (а.с.9). Відповідно до вищезазначеної Анкети-заяви ця Анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів MONOBANK | Universal Bank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Підписуючи Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank відповідач просить відкрити поточний рахунок в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом. Пунктом 4 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 02b6b0f50d13ed673fde1310b963c761d35e95772564f8c1091d3aa91f5a590c55, що буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Також відповідач визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні банку та/або клієнту, а також третім особам у разі використання удосконаленого електронного підпису, покладаються на клієнта. На підставі заяви відповідача про вчинення кримінального правопорушення відділенням поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесено відомості за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022041680000074, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України про те, що 30 листопада 2021 року невстановлена особа, шляхом зловживання довірою з карток Monobank та Sportbank заволоділа коштами заявника, сума матеріального збитку встановлюється (а.с.44, 47). Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконав у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 15 вересня 2022 року він має заборгованість перед позивачем у розмірі 12791,97 грн (а.с.8), яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 12791,97 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно частини першої\~статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом власником рахунка. Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Відповідно до пункту 3, 12 розділу II Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. З відзиву відповідача судом встановлено, що про блокування мобільного номеру телефону відповідач дізнався 30 листопада 2021 року, проте банк про наявність платіжних операцій, які відповідач не виконував, він повідомив лише письмовою заявою від 29 січня 2022 року, яка отримана позивачем 01 лютого 2022 року. Таким чином, відповідачем жодних дій з приводу, як він зазначає, блокування мобільного зв`язку та повідомлення про дані обставини позивача з 30 листопада 2021 року та по 02 грудня 2021 року, тобто протягом всього часу поки здійснювалися спірні платіжні операції (а.с.56-57), здійснено не було. Сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей за фактом шахрайства не підтверджує наведених у відзиві на позовну заяву обставин, адже зміст фабули не містить відомостей щодо інших неправомірних дій вчинених по відношенню до відповідача. Також суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі до завершення розгляду кримінальної справи за фактом шахрайства та отримання вироку. З наданих позивачем доказів встановлено, що кримінальне провадження №12022041680000074 не перебуває на розгляді у суді. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року судам роз`яснено, що підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді (пункт 33). Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 12791,97 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2481 грн.

Outcome: approved