Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 700 000 грн. Позивач [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що постановою інспектора ВП №3 Головного Управління національної поліції в Житомирській області,серії БАД №633780 від 29.10.2022 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за керування автомобілем в м.Радомишлі, не маючи при собі посвідчення водія та технічного паспорту, за що накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Не погодившись з даною постановою, позивач оскаржив її до суду.Рішенням Радомишльського районного суду від 19.01.2023 року, вищевказану постанову було скасовано, а провадження по адміністративній справі закрито. Крім цього, в цей же день, тей самий інспектор Хиля Є.О. звинуватив позивача в тому, що він 29.10.2022 року, о 00 годині 30 хвилин, в м.Радомишлі керував автомобілем ХЮНДАЙ в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків. Внаслідок таких безпідставних звинувачень, поліцейський склав на місці відносно позивача адміністративний протокол серії ОБ №079123 за ч.1 ст.130 КУпАП, який направлений для розгляду до суду. Після багатьох судових засідань, постановою Радомишльського районного суду від 16.02.2023 року, провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] по ч.1 ст.130 КУпАП було закрито, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Зазначені безпідставні звинувачення працівника поліції вкрай негативно вплинули на репутацію позивача та завдало значних моральних страждань. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач зазначив, що він май же 25 років прослужив в органах МВС, займав різні керівні посади та на даний час є пенсіонером МВС. В 2014 році неодноразово приймав участь в охороні громадського порядку в Донецькій і Луганській областях та є учасником бойових дій. 05.07.2022 року, він був призначений на посаду начальника центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Радомишльської міської ради. Крім того з 15.07.2022 року, є командиром добровольчого формування Радомишльської територіальної громади №1 Житомирського району Житомирської області. Внаслідок незаконних дій інспектора, позивача незаконно булопритягнуто до адміністративної відповідальності, чим заподіяні моральністраждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту замісцем проживання та місцем роботи, у зв`язку із побоюванням громадськогоосуду, позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодокерування транспортним засобом, необхідністю нести витрати да правничу допомогу. Тривалі судові засідання негативно вплинули на його психічний стан, і в даний час він ще знаходиться в тривожно-дипресивному стані, наслідком якого є постійне безсоння, що змушує приймати різні заспокійливі ліки. Під час складання протоколу та винесення постанови, співробітники поліції поводили себе агресивно, чинили психологічний тиск, з метою отримання необхідних їм пояснень, що саме позивач керував транспортним засобом і перебуває в стані алкогольного сп`яніння. До того ж позивач вважає, що ці дії поліцейських були здійснені з метою його приниження, і це також свідчить про наявність моральної шкоди, що завдана провадженням у справах про адміністративні правопорушення. Про умисне приниження на думку позивача свідчить те й факт, що ще не був закінчений розгляд адміністративного позову, про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, а працівниками поліції оскаржувана постанова, яка не набрала законної сили, вже була направлена в ДВС для примусового стягнення з позивача штрафу, що могло мати наслідком блокування банківських рахунків, змушувало позивача докладати додаткових зусиль для призупинення примусових виконавчих дій, що додавало іще більше моральних страждань. Тому, на підставі викладеного, оцінує завдану моральну шкоду в розмірі 700 000 грн., як компенсацію за втручання у приватне життя, приниження його гідності і ділової репутації, що задало істотних моральних страждань. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не з`явився, подали до суду письмовий відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечили. Додатково зазначили, що не є належними відповідачами у справі, оскільки відповідачем має бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Таким чином, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) наявність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, незаконного накладення штрафу та послідуючого закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Частина друга ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». На підтвердження своїх вимог позивачем надано Рішення Радомишльського районного суду від 19.01.2023 у справі № 289/2213/22 про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] . У мотивувальній частині Рішення Радомишльського районного суду від 19.01.2023 у справі № 289/2213/22 вказано, що: «Таким чином, оскільки доказів вини позивача у правопорушенні відповідачем не надано, суд вважає, що відсутні в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню через недоведеність такого порушення». За результатами розгляду справи суд ухвалив: «Адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Житомирській області та поліцейського СРПП ВП №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області молодшого лейтенанта поліції Хилі Євгена Олеговича про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 29.10.2022 серії БАД № 633780, за ч.1 ст.126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за ч.1 ст.126 КУпАП - закрити.» Також позивачем надано Рішення Радомишльського районного суду від 16.02.2023 у справі № 289/2085/22 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1. ст.. 130 КУпАП. У мотивувальній частині Рішення Радомишльського районного суду від 16.02.2023 у справі № 289/2085/22 вказано, що: «Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь та те, що [PERSON] не погоджується із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена достатніми, допустимими та достовірними доказами». За результатами розгляду справи суд ухвалив: «Провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення». Згідно постанови старшого державного виконавця ВДВС у Житомирському районі Житомирської області від 24.01.2023 року, виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 850 грн, закрито у зв`язку із скасуванням рішення яке підлягало виконанню, що свідчить звернення оскаржуваної постанови до примусового виконання до прийняття судом рішення щодо законності постанови БАД № 633780 від 24.01.2023 року. Частиною 5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Факти встановлені Рішенням Радомишльського районного суду від 19.01.2023 у справі № 289/2213/22 про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] та Рішенням Радомишльського районного суду від 16.02.2023 у справі № 289/2085/22 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1. ст.. 130 КУпАП є преюдиційними і ґрунтуються на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, що забезпечує єдність судової практики. А тому, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту двічі незаконного притягнення до адміністративної відповідальності[PERSON] у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення та скасуванням постанови по справі про накладення адміністративного стягненнявідповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області. У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальностіпозивач [PERSON] був змушений доводити свою правоту в судовому порядку, затрачати час та кошти для доведення незаконності дій та рішення відповідача, вимушений змінити звичний спосіб життя, зазнати душевних страждань. Позивачем доведено факт наявність шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди про накладення адміністративного стягнення та безпідставного звернення до примусового виконання рішення, що не набрало законної сили, притягнення до адміністративної відповідальності; причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому суд вважає, наявні підстави для стягнення моральної шкоди. На підтвердження завданої моральної шкоди позивачем надано копію посвідчення серії [NUMBER] ветерана війни - учасника бойових дій та Пенсійного посвідчення № [NUMBER] за вислугу років виданих на ім`я [PERSON] . Копію Розпорядження міського голови № 186-к від 05.07.2022 про призначення [PERSON] на посаду начальника центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Радомишльської міської ради. Витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] № 291 від 15.07.2022 про призначення [PERSON] командиром добровольчого формування Радомишльської територіальної громади № 1 Житомирського району Житомирської області. Інших доказів позивачем не надано. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, і встановлені судом обставини, а саме здійснення незаконного провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав [PERSON] внаслідок дій працівників поліції, а саме: негативні почуття через безпідставність звинувачень, час та зусилля, необхідні для доведеності своєї чесності і порядності по двох судових справах та наявність передчасного виконавчого провадження, налагодження нормального життєвого ритму, відсутність істотних негативних наслідків для позивача, тому приходить до висновку, що заявлений розмір шкоди в 700 0000 грн. є завищеним. За таких підстав суд дійшов до переконання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 9000 грн. і вважає, що такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу компенсацію для позивача. Вказаний висновок повністю узгоджується із правовими позиціями викладеними у рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 289/865/21. Визначений судом розмір відшкодування є адекватним душевним стражданням, які позивач зазнав у зв`язку із здійсненням щодо нього поліцейськими відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській областінезаконного провадження у двох справах про притягнення до адміністративної відповідальності, які в подальшому закриті судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Твердження сторони відповідача про те, що він не є належним відповідачем у справі є безпідставними, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, ГУ НП в Житомирській області. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції. За таких обставин, відповідач ГУ НП України в Житомирській області, наділений повноваженнями представляти інтереси держави у спірних правовідносинах. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 289/865/21. Питання про розподіл інших судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає дані судові витрати на рахунок держави. Щодо витрат на правову допомогу то представником позивача, у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, зроблена заява про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: partial