Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 18.02.2020 року у розмірі 1 052 261,80 грн., з яких: 509 883,92 грн. - сума позики, 526 130,90 грн. - пеня, 16 246,98 грн. - 3% річних та суми судового збору у розмірі 10 522,70 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач прийняв у власність від позивача 18 200,00 доларів США та зобов`язався повернути валютні цінності не пізніше 18 серпня 2020 року, відповідно до узгодженого графіку: не пізніше 18.03.2020 700 доларів США; не пізніше 18.04.2020 700 доларів США; не пізніше 18.05.2020 700 доларів США; не пізніше 18.06.2020 700 доларів США; не пізніше 18.07.2020 700 доларів США; не пізніше 18.08.2020 14 700 доларів США. Відповідач свої зобов`язання не виконав в обумовлений договором строк та не повернув кошти. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми боргу разом з 3% річних від простроченої суми боргу та пені. Ухвалою суду від 26.04.2021 відкрито провадження у цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Через канцелярію суду відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач зазначає, що договір позики від 18.02.2020 на суму 18200 доларів він не укладав. Особу, яка нібито надавала йому позику, відповідач не знає. Відповідач ніколи ніде не працював, також відсутність джерела доходів унеможливлює повернення будь-якої суми коштів. Цілей, реалізація яких потребує інвестиції в сумі 18 200 доларів США, відповідач не має та не мав. Позивач не повідомив про зміну місця проживання, адже умов про спосіб, місце та час повернення грошових коштів спірний договір не містить. Відсутність порядку повернення грошових коштів у тексті договору, унеможливлює його виконання в будь-якому випадку. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту надання відповідачу спірної суми коштів. Також, у своєму відзиві відповідач заперечував проти неправомірного нарахування 3% річних та пені, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 02.12.2021 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та призначення експертизи, призначено судово-технічну експертизу. 25.01.2022 надійшло клопотання експерта з повідомленням про призупинення проведення комплексної судової експертизи документів та необхідність надання оригіналу договору позики. Крім того, повідомлено про неможливість надання відповідей на деякі питання, зазначені в ухвалі від 02.12.2021. У зв`язку з необхідністю вирішення питань, порушених в клопотанні експерта, провадження у справі було відновлено ухвалою суду від 27.01.2022. 06.09.2022 судом отримано повідомлення за підписом директора Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з незадоволенням клопотання експерта. 03.04.2023 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні відмовився від позовних вимог в частині стягнення нарахованих 3% річних у сумі 16 246,98 грн., також просив стягнути суму позики у розмірі 509 883,92 грн. та суму нарахованої пені у розмірі суми позики, тобто у розмірі 509 883,92 грн. З урахуванням приписів статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог з урахуванням уточнень, здійснених позивачем в судовому засіданні. Крім того, позивач надав суду оригінал договору позики від 18.02.2020 року та оригінал розписки, які були досліджені судом. Відповідач [PERSON] ,\~відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.05.2023 не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав. Представник відповідача [PERSON] , відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.05.2023 не з`явилася. На поважність причин своєї неявки в клопотаннях про відкладення розгляду справи повідомляла суд про те, що вона зараз знаходиться за кордоном, відповідач [PERSON] перебуває в державній установі "Харковський слідчий ізолятор", тому просила відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання представника та відповідача. Судові засідання, що були призначені на 17.08.2022, 18.10.2022, 04.11.2022, 09.12.2022 відкладались на іншу дату у зв`язку з задоволенням клопотань представника відповідача [PERSON] .. Проте, з приводу клопотань про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану суд вважає необхідним зазначити наступне. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, в рішенні «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. Отже, сторони по справі наділені в рівному ступеню повноваженнями для реалізації ними своїх прав та обов`язків, предбачених матеріальними та процесуальними нормами закону. Так, положеннями ч.ч. 1, 13 ст.212 ЦПК передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості. Суд у порядку, передбаченому цією статтею, за власною ініціативою або за клопотанням учасника судового процесу, який тримається в установі попереднього ув`язнення або в установі виконання покарань, може постановити ухвалу про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні такої установи. Не зважаючи на обставини неможливості особистої присутності відповідача та його представника в судовому засіданні, суд зауважує, що вони не позбавлені були права брати участь у судовому засіданні в режимі відеокноференції поза межами приміщення суду. До основних засад цивільного судочинства відносять, зокрема, розумність строків розгляду справи, неприпустимість зловживання процесуальними правами та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ні відповідач ні його представник не надали суду доказів неможливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, або доказів наявності інших поважних причин. Крім того, відповідач не позбавлений права звернутися до іншого представника для здійснення захисту його інтересів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 18.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність, а відповідач прийняв гроші в сумі 18 200 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 18 200 доларів США не пізніше 18 серпня 2020 року, у порядку та в строки, а саме: не пізніше 18.03.2020 700 доларів США; не пізніше 18.04.2020 700 доларів США; не пізніше 18.05.2020 700 доларів США; не пізніше 18.06.2020 700 доларів США; не пізніше 18.07.2020 700 доларів США; не пізніше 18.08.2020 14 700 доларів США. Також, судом встановлено, що згідно з розпискою, яка підписана відповідачем власноруч, [PERSON] отримав від [PERSON] в повному обсязі кошти. Претензій до кількості та якості не має. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такого висновку дійшов суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19). Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки та договору позики [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 18 200,00 доларів США. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] виконав свій обов`язок за договором позики та надав у борг 18 200,00 доларів США, а відповідач в порушення умов договору не повернув борг у визначений термін в повному обсязі. На підставі зазначеного суд доходить висновку, що з відповідача необхідно стягнути борг за договором позики у розмірі 509 883,92 грн., що на момент звернення до суду з позовною заявою за офіційним курсом гривні щодо долару США складало 18 200,00 доларів США. Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 18 624 182,30 грн. суд зазначає наступне. Позичальник у визначений у договорі позики строк грошові кошти позикодавцю не повернув. Згідно з п.5 Договору позики у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 1 Договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 10% від усієї суми позики зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання ( ч.1 ст.549 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, викладено правовий висновок про те, що\~період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується.\~Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання.\~Тобто,\~пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування суми пені, суд вважає, що такий розрахунок пені є арифметично невірним. Відповідно до п. 1 Договору позики передбачений графік повернення позики, а саме: 18.03.2020 700 доларів США; не пізніше 18.04.2020 700 доларів США; не пізніше 18.05.2020 700 доларів США; не пізніше 18.06.2020 700 доларів США; не пізніше 18.07.2020 700 доларів США; не пізніше 18.08.2020 14 700 доларів США. З урахуванням умов п.5 Договору, графіку повернення сум позики, строку позовної давності для вимог про стягнення пені та дати звернення [PERSON] з позовною заявою до суду (20.04.2021) року, судом здійснено перерахунок пені за формулою: Пеня = С x РП x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі Д - кількість днів прострочення. Таким чином: 1) за період з 23.04.2020 до 23.10.2020 року на прострочену суму позики в розмірі 700 доларів США (23.04.2020 офіційний курс долара США до гривні складав 27,05 грн.; 700 * 27.05 = 18 935 грн.) пеня складає: 18\~935,00 x 10.00 x 184 : 100 = 348\~404,00 грн. 2) за період з 23.05.2020 до 23.11.2020 на прострочену суму позики в розмірі 700 доларів США (23.05.2020 офіційний курс долара США до гривні складав 26,76 грн.; 700 * 26.76 = 18 732 грн.) пеня складає: 18\~732,00 x 10.00 x 185 : 100 = 346\~542,00 грн. 3) за період з 23.06.2020 до 23.12.2020 на прострочену суму позики в розмірі 700 доларів США (23.06.2020 офіційний курс долара США до гривні складав 26,66 грн.; 700 * 26.66 = 18 662 грн.) пеня складає: 18\~662,00 x 10.00 x 184 : 100 = 343\~380,80 грн. 4) за період з 23.07.2020 до 23.01.2021 на прострочену суму позики в розмірі 700 доларів США (23.07.2020 офіційний курс долара США до гривні складав 27,77 грн.; 700 * 27.77 = 19 439 грн.) пеня склада: 19\~439,00 x 10.00 x 185 : 100 = 359\~621,50 грн. 5) за період з 23.08.2020 до 23.02.2021 на прострочену суму позики в розмірі 14 700 доларів США (23.08.2020 офіційний курс долара США до гривні складав 27,48 грн.; 14 700 * 27.48 = 403 956 грн.) пеня складає 403\~956,00 x 10.00 x 185 : 100 = 7\~473\~186,00 грн. Таким чином сума пені за прострочені зобов`язання склала 8 877 134,30 грн. (8 877 134,30 грн. = 348 404,00 грн.+346 542,00 грн.+349 380,80 грн.+359 621,50 грн.+7 473 186,00 грн.) Відповідно до ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, судом встановлено, що розмір пені значно перевищує розмір позики, тому суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру пені до суми позики, що буде співмірним завданим позивачу збиткам. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Проте, відповідач не надав жодного доказу щодо неукладання відповідного Договору позики або виконання зобов`язання за вказаним договором належним чином. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 10 522,70 грн.

Outcome: approved