Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач в січні 2019. звернувся в суд з позовом про стягнення коштів, посилаючись на те що 29.10.2018 . відповідач взяв в борг 7 050 000, 00 грн та зобов"язувався повернути коши до 26.01.2019 р.. Однак до цього часу кошти не повернув. Тому він просить стягнути борг та судові витрати, відповідно до зміни позовних вимог, в розмірі 7 050 000 грн, або не менше 250 000 доларів США та судовий збір в сумі 9605 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд у відсутність, позов підтримав , просив задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 28.02.2023. відкрито провадження в порядку загального. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 29.03.2023 р. призначено до судового розгляду. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ним підтримуються у повному обсязі, просить суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачу з відмітками поштового відділення «адза закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого Встановлено що 9. 29.10.2018 . відповідач взяв в борг 7 050 000, 00 грн та зобов"язувався повернути коши до 26.01.2019 р.. Однак до цього часу кошти не повернув. Тому він просить стягнути борг та судові витрати, відповідно до зміни позовних вимог, в розмірі 7 050 000 грн, або не менше 250 000 доларів США. Вказував, що на час звернення до суду борг не повернуто . 31.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. посвідчено заяву Позичальника, реєстровий номер 2435, якою останній додатково підтверджує отримання від Позикодавця зазначених грошових коштів згідно Договору позики. Відповідно до п. 4.1. Договору позики, строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і становить три календарні місяці. Відповідно до п. 5.1. Договору позики, після закінчення строку, визначеного в п. 4.1 цього Договору, Позичальник зобов`язується протягом 1 календарного дня повернути Позикодавцеві позику. Відповідно до п. 5.2. Договору позики, позика повинна бути повернута в місті Києві в строк до 26 січня 2019 року, про що має свідчити розписка Позикодавця про повний розрахунок за цим договором або інший документ аналогічного змісту. Без розписки позика вважається такою, що не повернута. Однак, до цього часу Позичальник не виконав своїх зобов`язань за Договором позики та не повернув позику Позикодавцю, жодній зв`язок з Позичальником відсутній. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до п. 1.1. 2.1. Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі 7 050 000,00 грн., що за погодженням сторін відповідно до частини 2 статті 524 Цивільного кодексу України дорівнює еквіваленту 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів за курсом НБУ на день укладення цього договору 28.20 грн за 1 долар США. Договір позики є безпроцентним. Відповідно до практики Великої Палати Верховного суду, викладеній у постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. Так. у разу отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Суд виходить із того, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал договору позики надано суду позивачем, для огляду, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Аналізуючи зібрані докази суд приходить до висновку про отримання відповідачем коштів згідно договору позики,які не повернуті встрок та підлягають стягненню в розмірі 255633 грн. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 9605 грн, підтверджені документально.

Outcome: approved