Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач у жовтні 2021 року звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак С.О., про стягнення заборгованості. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 24.11.2018 між нею та відповідачем був укладений договір позики, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак С.О., відповідно до умов якого позивач передала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 194220,00 грн. (еквівалент 7000,00 доларів США за курсом НБУ). Строк повернення грошових коштів був встановлений до 22.11.2020. Відповідач зобов`язався повернути кошти, однак, в установлений договором строк кошти не повернув, свої зобов`язання не виконує. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 228 160,44 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2281,06 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2021 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак Світлана Олексіївна, про стягнення заборгованості зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у цивільній справі №761/37189/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак Світлана Олексіївна, про визнання договору позики недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2023 провадження у справі відновлено, оскільки обставини, у зв`язку з якими було зупинено провадження відпали. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 24.11.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак С.О., відповідно до умов якого позивач передала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 194220,00 грн. (еквівалент 7000,00 доларів США за курсом НБУ). Строк повернення грошових коштів був встановлений до 22.11.2020. Також, відповідно до вказаного договору, сторони погодили, що в разі зміни курсу долару США, позикодавцю повертається сума грошей в національній валюті, що еквівалентна 7000,00 доларів США згідно курсу НБУ на день повернення. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України договір позики обов`язково необхідно вчиняти у письмовій формі. Розписка засвідчує лише факт отримання грошей або речей позичальником. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми; договір є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Нормою ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, з огляду на правову природу договору від 24.11.2018, наявного в матеріалах справи вбачається, щосаме такий договір було укладено між сторонами, оскільки сторонами при його укладанні було повністю дотримано форму правочину та зазначено всі істотні для такого виду договору умови. Норма ст. 1051 ЦК передбачає можливість оспорювання договору позики за безгрошовістю, зокрема позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. В той же час, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція неодноразово викладалась у постановах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та постановах Верховного Суду України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13. У вказаній постанові ВСУ роз`яснив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. А досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, факт підписання відповідачем договору від 24.11.2018 є доказом отримання ним від позивача грошових коштів саме у сумі 194 220,00 грн., що не спростовується жодним доказом зі сторони відповідача. Станом на 22.11.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 228 160,44 грн., яка складається з: боргу у сумі 184 450,00 грн. (що еквівалентно 7000,00 доларів США, за курсом НБУ станом на 22.11.2021 року), інфляційного збільшення у сумі 15 662,11 грн., пені у сумі 23 138,06 грн. та 3% річних у сумі 4910,27 грн. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.(ч. 1 ст. 76 ЦПК України) За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 281,06 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved