Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

26 квітня 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року у справі № 134/1068/18 було задоволено її позов та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вказує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, є недостатнім для матеріального утримання їхньої дочки [PERSON] , що ставить її у скрутне матеріальне становище. На даний час дочці виповнилося 9 років і витрати на її утримання суттєво збільшилися, зокрема витрати на одяг, харчування, забезпечення розвитку та дозвілля тощо. На підставі вищевикладеного, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та визначити їх у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дочкою [PERSON] повноліття. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 05 травня 2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач не заперечував проти задоволення позову, вказав, що на даний час він не працевлаштований. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 28 липня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року між ними було розірвано. У період спільного подружнього проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року у справі № 134/1068/18 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення набрало законної сили 16 жовтня 2018 року. На даний час дочка сторін проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами. Звернувшись до суду, позивачка зазначає про те, що сума аліментів, яку сплачує відповідач, є близькою до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1416,50 грн.) та не відповідає умовам сьогодення, оскільки дочка росте і відповідно збільшуються її потреби. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне. Так, статтею 51\~Конституції України гарантовано, а статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статті 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення. У частині другій статті 182\~СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною восьмою статті 7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 вказав, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно положень статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). За положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів. При цьому, положення ч. 3 ст.\~181\~СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України. З системного аналізу вищевказаних правових норм слідує висновок, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі). Оскільки закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Щодо визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів враховуються обставини, передбачені положеннями статті 182 СК України, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку і відсутні відомості про наявність інших осіб на його утриманні. Так, законом передбачено чіткий розмір аліментів, що складає на одну дитину\~1/4 частки, на двох дітей\~1/3 частки, на трьох і більше\~- половину заробітку (доходу) платника аліментів. Однак, в будь-якому випадку розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи, що стягнення аліментів у розмірі 1500 грн., яке проводиться з відповідача на підставі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2018 року, є стягненням аліментів у твердій грошовій сумі, а позивачка має право на зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку, тому в даному випадку, з урахуванням наведених вище норм права, визначення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів буде відповідати інтересам неповнолітньої дочки сторін щодо забезпечення її належного рівня життя та не буде порушувати прав сторін у справі. Відповідно до ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини переважають над майновим становищем платника аліментів. Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України, передбачено саме обов`язок, а не право батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Окрім того, суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що спосіб стягнення аліментів в твердій сумі в розмірі 1500 грн. підлягає зміні та визначенню його в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно до п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Також позивачкою заявлено вимогу про стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 1000 грн. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачкою [PERSON] до суду подано квитанцію № 27 від 23.04.2023, згідно з якою адвокат Лукавський І.А. отримав від неї гонорар за підготовку та складання позовної заяви у розмірі 1000 грн. Також надано ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1061616 від 24.04.2023 року. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Outcome: approved