Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 21.03.2012 року головним державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Березюк Є.О. на підставі виконавчого листа №2-2978, виданого 19.03.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, відкрито виконавче провадження №32179760. Однак відповідачка належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню сина, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка за період з 01.01.2019 року по 19.12.2022 року складає 113 474,86 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 113 474 грн. 86 коп., а також судові витрати по справі Ухвалою суду від 12.04.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка та її представник до суду не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивачки. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 8/. 21.03.2012 року головним державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Березюк Є.О. на підставі виконавчого листа №2-2978, виданого 19.03.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, відкрито виконавче провадження №32179760 /а.с. 11/. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. У зв`язку із несплатою аліментів у відповідача за період з 01.01.2019 року по 19.12.2022 року виникла заборгованість в сумі 113 474 грн. 86 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком, наданою державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської облатст Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Михайловим Є. /а.с. 16/. Наведені вище докази підтверджують також, що починаючи з 01.01.2019 року по 19.12.2022 року відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує. Даний розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється, оскільки останній на виклики суду жодного разу в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав. Згідно наданого позивачкою розрахунку загальна сума пені за період з 01.01.2019 року по 19.12.2022 року становить 807 672,09 грн., однак, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, просить суд стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 113 474 грн. 86 коп., що не перевищує 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц та у справі № 333/6020/16 від 03 квітня 2019 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає, що він відповідає вищевказаній правовій позиції. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору №04/11/21 від 15.11.2021 року про надання правової допомоги, укладеним між Адвокатським бюро «Валентини Рашкової» та [PERSON] (а.с. 25), копію свідорцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8142/10; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору №04/11/21 від 15.11.2021 року про надання правової допомоги, укладеним між Адвокатським бюро «Валентини Рашкової» та [PERSON] серії АІ №1357606; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.05.2023 року; розрахунок витрат за надану правову допомогу від 16.05.2023 року на суму 8 000 грн.; копію протоколу узгодження гонорару (договірної ціни), укладений між Адвокатським бюро «Валентини Рашкової» та [PERSON] ; копію квитанції від 20.04.2023 року на суму 6 000,00 грн. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді справи в суді у розмірі 8 000,00 грн. Крім того, приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду, повне задоволення позову останньої, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved