Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача Департаменту соціальної служби виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] - 2 100,00 грн. матеріальної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є інвалідом 1 групи, категорії А, лежачий хворий, з ураженням опорно-рухового апарату, загальне захворювання відповідно до довідки до акту огляду МСЕКа за №134952 від 08.07.2011. У квітні 2021 року, позивач відчув нестерпний біль зубів і потребував негайного їх лікування. А тому, був вимушений невідкладно звернутися до медичної установи, щоб отримати медичну допомогу у вигляді лікування зубів. Наголошується, що через те, що відповідач, незважаючи на міжнародні та внутрішні зобов`язання, не створив служби щодо перевезення лежачих хворих, тому вони позбавлені мобільності. Позивач був вимушений найняти приватне перевезення лежачих хворих, що завдало йому матеріальних збитків у розмірі 2 100,00 грн., щоб дістатися до медичної установи, де йому надали медичну допомогу у вигляді лікування зубів. Зауважує, що неодноразово звертався до відповідача з проханням створити службу по перевезенню лежачих хворих в місті Києві, щоб ті мали можливість задовольняти свої права та потреби, однак суб`єктом владних повноважень було проігноровано прохання щодо створення такої служби. Наголошує у позовній заяві, що незважаючи на міжнародні та внутрішні зобов`язання, відповідач не забезпечив мобільністю людей з інвалідністю, які прикуті до ліжка, тому вони вимушені за власний кошт наймати приватне перевезення - для задоволення своїх потреб, а саме: прийти на прийом до організмів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, звернутись до медичних закладів, відвідувати реабілітаційний центр, лікуватись в санаторно-оздоровчих та лікувально-профілактичних закладах, відвідувати культурно-масові та спортивні заходи, що в свою чергу призводить до матеріальних витрат, які перевищують місячний дохід інвалідів. Таким чином, позивач вважає, що органи місцевого самоврядування суттєво обмежили можливість задовольняти потреби, права та свободи людей з інвалідністю, які прикуті до ліжка. Крім того, позивач вважає, що такою бездіяльністю йому заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на перевезення в сумі 2 100,00 грн., у зв`язку з чим, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі 10.09.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2021 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 21.09.2021, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, яку останній отримав 23.02.2022, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. 10.05.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач наголошує на тому, що позивач не звертався до відповідача у квітні 2021 рок стосовно надання послуг з перевезення. Посилається, що позивач звернувся до суду 07.09.2021 з вимогою стягнути з Департаменту соціальної служби виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шкоду в розмірі 2 100,00 грн. у зв`язку з бездіяльністю службових осіб з підстав ненадання йому зі сторони відповідача послуг з перевезення у квітні 2021 року. Разом з тим, наголошує у відзиві, що позивач не ставив вимоги перед відповідачем з надання послуг з перевезення, а просив у своєму зверненні від 06.08.2020 створити службу з надання транспортних послуг для лежачих хворих на безоплатній основі. Посилається, що у місті Києві реалізацію державної політики, зокрема, з питань соціальної підтримки та надання соціальних послуг уразливим верствам населення, в т.ч. особам з інвалідністю, забезпечує Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). У відзиві відповідач наголошує, що послуги з перевезення надаються відділенням надання транспортних послуг міського територіального центру згідно Переліку соціальних послуг, умов та порядку їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1417 та Положення про відділення надання транспортних послуг (далі - Положення), затвердженого наказом Київського міського територіального центру соціального обслуговування від 30.12.2016 № 348. Відділення надає послуги з перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями спеціалізованими автомобілями до лікувально-профілактичних, санаторно-оздоровчих, реабілітаційних та навчальних закладів, протезно-ортопедичних підприємств та майстерень (у разі, якщо даний заклад знаходиться за межами м. Києва, перевезення здійснюється до залізничного або автовокзалів), на соціальні, культурно-масові та спортивні заходи за замовленнями установ та організацій соціального захисту населення, до структурних підрозділів органів виконавчої влади та місцевих органів самоврядування. Відповідно до Положення транспортні послуги надаються мешканцям м. Києва, які потребують перевезень спеціалізованими автомобілями, з числа: - осіб з інвалідністю І, ІІ груп, які досягли 18-річного віку та дітей-інвалідів старше трьох років, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності; - хворих (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більше, як на чотири місці), які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності; - осіб з інвалідністю та хворих, яким проводяться процедури за життєвими показниками (гемодіаліз тощо), які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності; - осіб з інвалідністю у складі мало - мобільних груп населення (незалежно від громадянства та місця реєстрації) на час проведення загальнодержавних заходів, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності. Крім того, відповідач вказує на те, що кияни можуть звернутися до Контактного центру, зателефонувавши до на «Гарячу лінію» 15-51, залишивши повідомлення через сайт або через мобільний додаток 1551, де отримують кваліфіковану консультацію та актуальну інформацію з приводу вирішення питань з перевезення. Разом з тим, відповідач посилається, що позивач з таким зверненням не звертався, а тому вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 2 100,00 грн. через бездіяльність службових осіб відповідача, яка пов`язана з ненаданням йому послуг з перевезення у квітні 2021 року. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою надання йому послуги з перевезення у квітні 2021 року. Як свідчать матеріали справи, позивач у своєму зверненні до відповідача від 06.08.2020 просив створити службу з надання транспортних послуг для лежачих хворих на безоплатній основі, при цьому вимог до відповідача щодо надання послуг з перевезення не заявляв. На вказане звернення позичу було надано відповідь відповідачем від 06.08.2020 № 051/Р-7094-005/1. Будь-яких інших доказів в підтвердження звернення до відповідача чи відмови у наданні відповідної послуги з перевезення у квітні 2021 року позивачу, останнім не надано та матеріали справи не містять. За змістом п.п. 33 п. 6 Положення про Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 12.02.2013 № 175, у редакції розпорядження від 04.06.2020 № 805) Департамент відповідно до визначених повноважень виконує, зокрема, функції у сфері соціальної інтеграції осіб з інвалідністю: -сприяє розвиткові реабілітаційних установ для осіб з Інвалідністю та дітей з інвалідністю, подає пропозиції щодо потреби в реабілітаційних установах, а також організації надання реабілітаційних послуг шляхом залучення надавачів соціальних послуг недержавного сектору; -координує діяльність підпорядкованих реабілітаційних установ для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю; -організовує роботу із забезпечення осіб з інвалідністю транспортними засобами, технічними та іншими засобами реабілітації; -веде облік осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю для забезпечення їх автомобілями (зокрема і безоплатного та пільгового) відповідно до законодавства України; -координує та контролює виплату компенсаційних виплат, передбачених законодавством України; -аналізує та узагальнює потребу в забезпеченні осіб з інвалідністю та окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації, автомобілями, санаторно-курортним лікуванням, у проведенні компенсаційних виплат, передбачених законодавством України, з урахуванням тендерної складової; -бере участь у створенні безперешкодного середовища для маломобільних категорій населення; -створює умови для адаптації та інтеграції осіб з інвалідністю у суспільство. Таким чином, послуги з перевезення надаються відділенням надання транспортних послуг міського територіального центру згідно Переліку соціальних послуг, умов та порядку їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1417 та Положенням про відділення надання транспортних послуг (далі - Положення), затвердженого наказом Київського міського територіального центру соціального обслуговування від 30.12.2016 № 348. Відділення надає послуги з перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями спеціалізованими автомобілями до лікувально-профілактичних, санаторно-оздоровчих, реабілітаційних та навчальних закладів, протезно-ортопедичних підприємств та майстерень (у разі, якщо даний заклад знаходиться за межами м. Києва, перевезення здійснюється до залізничного або автовокзалів), на соціальні, культурно-масові та спортивні заходи за замовленнями установ та організацій соціального захисту населення, до структурних підрозділів органів виконавчої влади та місцевих органів самоврядування. Відповідно до Положення транспортні послуги надаються мешканцям м. Києва, які потребують перевезень спеціалізованими автомобілями, з числа: - осіб з інвалідністю І, ІІ груп, які досягли 18-річного віку та дітей-інвалідів старше трьох років, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності; - хворих (з числа осіб працездатного віку на період до встановлення їм групи інвалідності, але не більше, як на чотири місці), які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності; - осіб з інвалідністю та хворих, яким проводяться процедури за життєвими показниками (гемодіаліз тощо), які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності; - осіб з інвалідністю у складі мало - мобільних груп населення (незалежно від громадянства та місця реєстрації) на час проведення загальнодержавних заходів, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з захворюваннями опорно-рухового апарату, пересуваються на візках або милицях і згідно з медичним висновком мають ІІІ, ІV або V групу рухової активності. З викладеного вище та наявних у справі доказів вбачається, що позивач в силу закону має право на спірну послугу, що не заперечується відповідачем. Проте, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню матеріальної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на те, що бездіяльність відповідача з приводу відсутності служби по перевезенню лежачих хворих призвели до матеріальних втрат, оскільки позивач мав за власні кошти викликати службу по транспортуванню таких хворих. При цьому, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами бездіяльності, як і самого факту заподіяння матеріальної шкоди, та як наслідок настання негативних наслідків саме у зв`язку з бездіяльністю відповідача. Тим більше, судом встановлено, що позивач не ставив вимоги перед відповідачем з надання послуг з перевезення останнього до медичної установи, а просив у своєму зверненні створити службу з надання транспортних послуг для лежачих хворих на безоплатній основі. Аналізуючи наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого. Таким чином, з огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed