Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

09 листопада 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумістність характерів. Шлюбні відносини припинені з січня 2020 року, спільне господарство не ведеться, відповідач проживає разом з іншою жінкою від якої має дитину. Подальше спільне проживання з відповідачем, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно розпорядження Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.05.2023 року № 138, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ (підстава: відрядження судді Хоменка Д.Є. до іншого суду строком на один рік) відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 227/1467/22, за підсумками якого головуючим суддею по справі призначено Левченка А.М. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 жовтня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 66, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Адамівською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області серії [NUMBER] . Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідач позовну заяву визнав в повному обсязі, при цьому судом вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 992,40 грн судового збору (квитанція № 13 від 09 листопада 2022 року), тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі до початку судового розгляду по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved