Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить недійсним заповіт подружжя від 30.03.2009\~р., складений ним та його дружиною [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком\~І.М. та зареєстрований у реєстрі за №\~490. Позов обґрунтований тим, оспорюваний заповіт не відповідає внутрішній волі [PERSON] та [PERSON] , оскільки останній у березні 2009\~р. було встановлено діагноз "рак шлунку ст.\~IV", і та вважала себе приреченою, так як лікарі не рекомендували робити операцію з видалення пухлини і це була остання стадія захворювання. Складення заповіту відбулось на третій день після її виписки з лікарні. Будучи в пригніченому стані від звістки про діагноз дружини, [PERSON] , не маючи можливості хоч якось зарадити їй, намагався в усьому її підтримати, тому і погодився на складення оспорюваного заповіту, не маючи дійсної волі на вчинення такого правочину. Через п`ять місяців після складення оспорвюаного заповіту [PERSON] померла. [PERSON] , будучи літньою людиною, яка має ряд захворювань та потребує матеріальної та моральної підтримки, вирішив розпорядитись майном, про яке йдеться в оспорюваному заповіті, шляхом складання іншого заповіту на користь надавача допомоги, проте нотаріусом йому було роз`яснено, що на частину майна (квартиру), зазначеного у заповіті, накладено арешт і що у зв`язку зі смертю дружини скасувати заповіт подружжя в позасудовому порядку неможливо. [PERSON] своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] одружились 24.05.1996\~р., що підтверджується свідоцтвом від 24.05.1969\~р. про одруження (а.\~с.\~7). У них на праві спільної сумісної власності перебувала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом від 13.09.1993\~р. на право власності на житло (а.\~с.\~8). 30.03.2009\~р. [PERSON] та [PERSON] склали заповіт подружжя, який було посвідчено приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком\~І.М. та зареєстрований у реєстрі за №\~490, за умовами якого належну їм квартиру [ADDRESS] , а також ощадні внески з відповідними компенсаціями, дотаціями, що знаходяться у всіх відділеннях Ощадного банку України у м.\~Бердичеві, вони заповіли свої онуці [PERSON] (а.\~с.\~9). [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом від 04.06.2021\~р. про смерть (а.\~с.\~13). У зв`язку зі смертю [PERSON] 22.04.2010\~р. нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Пашинським\~О.М. на підставі статті 1243 Цивільного кодексу України накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (зворотній бік а.\~с.\~9). Відповідно до\~статті 1243\~Цивільного кодексу\~України подружжя\~має право\~скласти спільний\~заповіт щодо\~майна,\~яке належить\~йому на\~праві спільної\~сумісної власності. У\~разі складення\~спільного заповіту\~частка у\~праві спільної\~сумісної власності\~після смерті\~одного з\~подружжя переходить\~до другого\~з подружжя,\~який його\~пережив.\~У разі\~смерті останнього\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені подружжям\~у заповіті. За\~життя дружини\~та чоловіка\~кожен з\~них має\~право відмовитися\~від спільного\~заповіту.\~Така відмова\~підлягає нотаріальному\~посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. Таким чином після смерті [PERSON] її частка у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , перейшла до [PERSON] , у зв`язку зі смертю [PERSON] [PERSON] не має права відмовитися від оспорюваного заповіту, через накладення заборони відчуження цієї квартири [PERSON] позбавлений права заповісти її іншій особі. Судом також встановлено, що [PERSON] поступила у реанімаційне відділення Бердичівської ЦМЛ 10.03.2009\~р., 18.03.2009\~р. її було переведено до хірургічного відділення, в результаті проведеного обстеження їй було встановлено діагноз "захворювання шлунку T4 N3 M1 (рак шлунку) ст.\~IV", проводилося її лікування, вона була виписана 27.03.2009\~р., що підтверджується епікризом та довідкою від 28.07.2021\~р. №\~131 КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради Житомирської області (а.\~с.\~11, 12), а також оригіналом медичної карти №\~2779 стаціонарного хворого. Ухвалою від 30.05.2022\~р. було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради, на вирішення експертизи поставлено такі питання: \~чи могли вплинути на свідомість та свободу волевиявлення [PERSON] , яка народилась [INFO] та померла [INFO] , на час підписання заповіту від 30.03.2009\~р., зареєстрованого в реєстрі за №\~490 та посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком\~М.І. (а.\~с.\~9), наявні у неї захворювання та призначені медичні препарати? \~якщо так, то якій ступінь такого впливу і чи була [PERSON] позбавлена можливості повною мірою розуміти значення своїх дій, їх наслідків і керувати ними на час підписання заповіту від 30.03.2009\~р., зареєстрованого в реєстрі за №\~490 та посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Манелюком\~М.І. (а.\~с.\~77)? На виконання ухвали від 30.04.2022\~р. надійшов висновок судово-психіатричного експерта №\~345-2022 від 28.10.2022\~р. (далі Висновок) а.\~с.\~82 84), згідно з яким: \~ [PERSON] по даним представленої медичної документації та матеріалів цивільної справи на час підписання оспорюваного заповіту на будь-яких психічний розлад, який міг вплинути на її свідомість та свободу волевиявлення, не страждала, відомості про призначені медичні препарати, які могли вплинути на свідомість та свободу волевиявлення [PERSON] , відсутні; \~у комісії немає підстав вважати, що [PERSON] на час підписання оспорюваного заповіту страждала на будь-якій психічний розлад та не могла би усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, Висновок не містить відповідей на поставлені в ухвалі від 30.04.2022\~р. питання щодо впливу наявних у [PERSON] захворювань (будь-яких, а не лише психічних) на її свідомість та свободу волевиявлення на момент підписання нею оспорюваного заповіту, та містить відповіді на питання, які не ставились, а саме щодо [PERSON] на час підписання оспорюваного заповіту на будь-яких психічний розлад, який міг вплинути на її свідомість та свободу волевиявлення, не страждала, і що відсутні підстава вважати. що у цей же час вона страждала на будь-якій психічний розлад та не могла би усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак підставами позову не є страждання [PERSON] на будь-якій психічний розлад та не усвідомлення у через це нею значення своїх дій та керування ними на момент підписання (складення) оспорюваного заповіту. При цьому посилання у Висновку на те, що відомості про призначені медичні препарати, які могли вплинути на свідомість та свободу волевиявлення [PERSON] , відсутні, Суд оцінює критично, так як у медичній карті №\~2779 стаціонарного хворого, яка також направлялась в розпорядження експертів, міститься листок призначень лікарями наркотичних і психотропних лікарських засобів та виконання цих призначень, з якого вбачається, що з 15.03.2009\~р. по 17.03.2009\~р. [PERSON] були призначені та вводились відповідні засоби, посилання про вплив яких на свідомість та свободу волевиявлення [PERSON] у Висновку відсутні. Свідок [PERSON] , яка є онукою [PERSON] та [PERSON] , дала показання про те, що їй не говорили нічого з приводу заповіту. Ніхто їй не повідомляв, що буде заповіт. Це вона вже потім дізналась від родичів, що склався заповіт на користь [PERSON] . У 2009\~р. їй було 12 років. Бабуся на той час хворіла, їй було погано, вживала таблетки, уколи коли. Бабуся вдома лежала, до неї медсестра приходила. Вона (свідок) приходила на вихідні, свята, не кожний день. Бабуся нічного не казала, що хоче щось комусь залишили після смерті. У бабусі були прикраси, вона дала частину їй (свідку), а частину сестрі [PERSON] . Дідусь на тему квартири та її залишення [PERSON] нічого не повідомляв. Після того, як вона дізналась про заповіт, вона з дідусем не спілкувалась. Коли пройшло багато років, тоді дідусь сказав, що він жалкує, що вони зробили заповіт, що хоче щось зробити, бо получається, що [PERSON] декілька років не спілкувалась з ним взагалі, і він казав, що хочеш щось поміняти. Вона телефонувала [PERSON] і казала про це, що дідусь хоче щось зробити з заповітом, а [PERSON] сказала, що він нічого не зробить, хай не видумує, квартира буде її. Їй не відомо, хто [PERSON] повідомив про заповіт. Допитаний як свідок [PERSON] дав показання про те, що пояснення, які він надавав як позивач, підтримує. Його спонукало підписати заповіт те, що він прожив з жінкою сорок років. Коли вона захворіла і вони дізналися про її важкий діагноз, він проти неї не міг сказати навіть півслова, щоб не ранити її, бо він знав, що вона приречена. Він робив все, що вона казала. Його волевиявлення щодо складання заповіту це насправді волевиявлення його дружини. В душі він був проти укладення цього заповіту, але, враховуючи всі обставини і хворобу його дружини, він робив все, що вона казала, щоб не ранити її. Під час вступного слова [PERSON] дав пояснення про те, що прожив з дружино сорок років, потім виявилося, що вона захворіла. Сказала " [PERSON] підемо до нотаріуса і зробимо заповіт". Він не мав бажання робити заповіт відносно тієї внучки, але дружина була в такому стані, що він не хотів її якось ображати. Внучка то вийшла заміж, то розвелася, вона не цікавилася ним, чи він голодний, чи у нього все випране. Але він має другу онучку, яка живе в [PERSON] . Вона йому допомагає, коли він хворіє, приносить ліки. Тому він хоче цей заповіт розірвати і щоб його частину переписати на другу онучку. Він особисто не бажав укладати заповіт, ініціатором цього була його покійна дружина. Вона мала онкологічне захворювання, захворіла десь за місяць до написання цього заповіту. 15 березня їй сказали, що вона хвора, а десь у квітні вони зробили та підписали заповіт. Коли вони були у нотаріуса, той дуже швидко все оформив. Нотаріус у нього запитував, чи це його дійсне волевиявлення, але дружина була біля нього , тому він не міг сказати, що він цього не хоче, щоб не ранити її. Нотаріус йому не роз`яснював наслідки укладення заповіту. З наведених вище встановлених обставин, показань свідка [PERSON] та показань допитаного як свідка [PERSON] випливає, що волевиявлення [PERSON] на складення оспорюваного заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто оспорюваний заповіт є правочином. Частиною третьою статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою\~статті 1215\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що підставою\~недійсності правочину\~є недодержання\~в момент\~вчинення правочину\~стороною (сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~частинами першою\~ третьою,\~п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки волевиявлення [PERSON] в момент складення оспорюваного заповіту (вчинення оспорюваного правочину) не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат (сплаченого за подання позовної заяву судового збору) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 908,00\~грн.

Outcome: approved