Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Представник позивача звернулась 28.11.2021 р. до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позові зазначила, що 23.04.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.06.2012 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 23.05.2012 р. до повноліття дитини. З моменту розлучення та по цей час відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, аліменти на утримання дитини не сплачує. Крім того, 25.02.2018 р. відповідач склав заяву про надання згоди на позбавлення його батьківських прав відносно малолтінього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на вказані обставини, та на положення ст.ст.150, 155, 160, 164-166 СК України, за позовом [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31.01.2022 р. справу направлено до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя на підставі ст.31 ЦПК України. 06.09.2022 р. справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя та ухвалою від 23.09.2022 р. була прийнята до провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.10.2022 р. 21.10.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 21.11.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.198 ЦПК України. 21.11.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 31.01.2023 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 31.01.2023 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 06.03.2023 р. 06.03.2023 р. розгляд справи відкладено на 17.04.2023 р. підставі ч.5 ст.223 ЦПК України. 17.04.2023 р. розгляд справи відкладено на 16.05.2023 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник третьої особи - виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд постановив рішення за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданим свідоцтвом про народження (а.с.9), матір`ю дитини зазначена позивач [PERSON] . Батько не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дитини. Вказані твердження позивача, відповідачем в процесі розгляду справи не спростовані. 25.02.2018 р. [PERSON] склав заяву, що була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Козиряцькою О.В. та заресєтрована за № 435 (а.с.14), згідно якої відповідач надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, комісія з захисту прав дитини вважає недоцільним надання відповідного висновку до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, оскільки відповідач за місцем реєстрації не мешкає, а інформації про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина нема. Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, його заяву про згоду на позбавлення батьківських прав та інтереси малолітньої дитини, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved