Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 01 липня 2002 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Ягільницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 04. В шлюбі у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним в с. Мухавка Чортківського району Тернопільської області. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними. З відповідачкою подружні відносини погіршилися з 2016 року, втрачено взаєморозуміння та довіру, разом не проживають. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому позивач просить шлюб розірвати, дітей залишити з батьком. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зменшили позовні вимоги, просять шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з батьком. Відповідачка [PERSON] зменшені позовні вимоги визнає, діти проживають з батьком, вона проживає в с. Долина Чортківського району Тернопільської області, просить змінити їй прізвище після розірвання шлюбу на дошлюбне. Суд, вислухавши сторін та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 01 липня 2002 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Ягільницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 04. Від шлюбу вони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між сторонами. Вони не підтримують подружніх відносин з 2016 року, разом не проживають. Діти проживають разом з батьком, перебувають на його утриманні. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Щодо позовних вимог в частині залишення дітей проживати з батьком, то суд виходив з такого. Згідно ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Правилами частин 1 та 2 ст. 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ч. 1 ст. 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, та просив суд фактично констатувати, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання. Неповнолітніх дітей сторін, суд залишає проживати з батьком. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved