Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до військової частини [NUMBER] , начальника [INFO] підполковника [PERSON] та військової частини [NUMBER] , у якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків, просив суд: - визнати протиправним та скасувати акт від 03.05.2022 № 410 про примусове відчуження або вилучення майна, який складений військовою частиною [NUMBER] та підписаний начальником [INFO] підполковником [PERSON] та зобов`язати військову частину [NUMBER] повернути вилучений транспортний засіб AUDI A4, VIN: [NUMBER] ; - зобов`язати начальника [INFO] підполковника [PERSON] змінити акт від 03.05.2022 № 410 про примусове відчуження або вилучення майна у відповідність, зокрема зазначивши правильну оцінку майна, яка складає 197\~437,50 грн, зазначити рік випуску ТЗ 2012. Позов обґрунтовано тим, що начальник [INFO] підполковник [PERSON] не уповноважений діяти від імені Оперативно-стратегічного угрупування військ « [INFO] » Збройних Сил України, тобто військової частини [NUMBER] , у зв`язку з чим він підписав оспорюваний Акт з перевищенням повноважень; до Акта не додано документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки; опис майна здійснено недостатньо для його повної ідентифікації, не вказано документ, що встановлює право власності на майно. Крім того, в Акті наявне посилання на накази командира військової частини [NUMBER] , проте копії їх не додано до Акта та не вручено позивачу. Оскільки вилучений транспортний засіб AUDI A4, VIN: [NUMBER] на час звернення до суду з позовом знаходиться у військової частини [NUMBER] , то підлягає поверненню нею, як безпідставно вилучений у позивача. 06.09.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача військову частину [NUMBER] на належного військову частину [NUMBER] . У відзиві на позов військова частина [NUMBER] вказує на те, що у позовній заяві викладені обставини, які не відповідають дійсності, позивач не обґрунтував свої вимоги та не зазначив доказів, які б підтверджували вказані ним обставини. Відповідач акцентує, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2022 № 102 Одеська область входить до районів ведення воєнних (бойових) дій з 13.03.2022 по 31.03.2022, тому закон не вимагає погодження рішення про примусове відчуження майна Одеською обласною військовою адміністрацією станом на 24.03.2022. Водночас відповідно до наказів командира військової частини [NUMBER] № 228 від 24.03.2022 «Про примусове відчуження» та № 410 від 02.05.2022 «Про внесення змін до наказу командира військової частини [NUMBER] » начальник [INFO] підполковник [PERSON] визначений уповноваженим військового командування (законним представником), що надає йому повноваження діяти від імені Оперативно-стратегічного угрупування військ « [INFO] » Збройних сил України (військова частина [NUMBER] ) та виключає факт перевищення повноважень. Також відповідач не погоджується з твердженнями позивача щодо неправильної оцінки вартості вилученого автомобіля та зазначає, що рік випуску автомобіля вказано у «Звіті про оціночну (ринкову) вартість», а не зазначення року випуску транспортного засобу в оспорюваному акті не впливає на правильність результатів оцінки його вартості. У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позов військова частина [NUMBER] зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 02.05.2022 № 410 «Про внесення змін до наказу командира військової частини [NUMBER] » було внесено зміни до наказу командира військової частини [NUMBER] від 24.03.2022 № 228 «Про примусове відчуження майна» та начальника 1-го відділу Одеського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника [PERSON] було визначено уповноваженим військового командування (законним представником), що фактично надало йому повноваження діяти від імені військової частини [NUMBER] та виключає факт перевищення повноважень. Також представник стверджує, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2022 Одеська область входить до районів ведення воєнних (бойових) дій з 13.03.2022 по 31.03.2022, а тому рішення про примусове відчуження майна, прийняте 24.03.2022 не підлягало погодженню з Одеською обласною військовою адміністрацією. Крім того, представник відповідача стверджує, що оцінка вилученого транспортного засобу проведена суб`єктом оціночної діяльності, уповноваженим здійснювати оціночну діяльність згідно сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 854/20, виданого Фондом державного майна України 23.09.2020. При цьому представник акцентує, що позивачем не зазначено протиправності дій військової частини [NUMBER] у спірних правовідносинах, що є наслідком відмови в позові. У відзиві на позов начальник [INFO] підполковник [PERSON] зазначає про недотримання позивачем вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки начальник [INFO] не є юридичною особою, а його начальник не може бути відповідачем у цивільному процесі. Щодо суті заявлених вимог зазначає про проведення вилучення транспортного засобу у відповідності з вимогами чинного законодавства в умовах воєнного стану. Одеська обласна державна адміністрація у свої письмових поясненнях зазначає, що наказ командира військової частини [NUMBER] від 24.03.2022 № 228 «Про примусове відчуження майна» та дії військового командування щодо вилучення транспортного засобу без погодження обласної військової адміністрації у період віднесення Одеської області до районів ведення воєнних (бойових) дій є законними, тобто такими, що ґрунтуються на положеннях Конституції та законів України. Враховуючи те, що воєнний стан не скасовано, третя особа вважає передчасним звернення позивача до суду з даним позовом про повернення майна. У судове засідання, призначене на 17.05.2023 учасники справи не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 24.03.2022 №\~228 (зі змінами внесеними наказом командира військової частини [NUMBER] від 02.05.2022 №\~410), у зв`язку з уведенням воєнного стану на території України, згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» здійснено примусове відчуження майна, зокрема транспортного засобу AUDI A4, VIN: [NUMBER] , оціночна вартість якого визначена у сумі 117\~020,00 грн, про що 03.05.2022 було складено Акт № 410 про примусове відчуження або вилучення майна. Відповідно до зазначених наказів командира військової частини [NUMBER] № 228 від 24.03.2022 «Про примусове відчуження» та № 410 від 02.05.2022 «Про внесення змін до наказу командира військової частини [NUMBER] » начальник [INFO] підполковник [PERSON] визначений уповноваженим військового командування (законним представником), що надавало йому повноваження діяти від імені Оперативно-стратегічного угрупування військ « [INFO] » Збройних сил України (військова частина [NUMBER] ) та виключає факт перевищення ним своїх повноважень. У відповідності з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених\~частиною третьою\~цієї статті. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у\~частині першій\~цієї статті, крім випадків, передбачених\~частиною третьою\~цієї статті. Як вбачається з наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.04.2022 № 102 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій Одеська область входить до районів ведення воєнних (бойових) дій з 13.03.2022 по 31.03.2022. Таким чином, з огляду на віднесення Одеської області до району ведення воєнних (бойових) на час прийняття рішення про вилучення транспортного засобу, проведення його вилучення не потребувало погодження Одеської обласної військової адміністрації. Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України\~"Про\~мобілізаційну підготовку\~та мобілізацію" (далі Закон). Згідно з абзацами четвертим - шостим статті 1 Закону мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. В умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обов`язки щодо виконання певними особами військово-транспортного обов`язку. Приписами статті 6 Закону унормовано, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів (ч.1). Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України (ч.2). Отже військово-транспортний обов`язок поширюється як на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також на громадян - власників транспортних засобів. Цією нормою також передбачено, що повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. Отже, саме з періоду оголошення Президентом України загальної мобілізації (24.02.2022) відповідно до положень Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» законодавець пов`язує настання особливого періоду. При цьому, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації, у свою чергу, не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся. Таким чином, під час дії особливого періоду повернення транспортного засобу фізичним особам не передбачено, тому наведені вище положення норм права застосовуються до спірних правовідносин та є підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог щодо зобов`язання військової \~частини\~ [NUMBER] повернути транспортний засіб. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №\~916/3534/19, яка враховується судом під час вирішення даного спору по суті. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому суд відхиляє доводи позивача про те, що до акту не додано документу, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, а також про те, що відповідно до інвойсів вартість вилученого транспортного засобу складає 6\~750,00 доларів США (5\~000,00 доларів США вартість транспортного засобу та 1\~750,00 доларів США вартість доставки транспортного засобу), що відповідно до курсу НБУ станом на 03.05.2022 (29,25 грн) становить 197\~437,50 грн, оскільки ці доводи спростовуються звітом про оціночну (ринкову) вартість колісного транспортного засобу AUDI A4, 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , білого кольору, що належить [PERSON] , проведеним оцінювачем [PERSON] 03.05.2022, згідно якого вартість транспортного засобу становить 117\~020,00 грн (4\~000,00 доларів США). Рік випуску вилученого транспортного засобу вказаний у вищезазначеному звіті, а не зазначення в Акті року випуску транспортного засобу не свідчать про його недійсність, як і не зазначення інвойсу на підставі якого транспортний засіб ввезений на територію України. Щодо доводів позивача про не зазначення в Акті документу, що встановлює право власності на вилучений транспортний засобу, суд зазначає наступне. Пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 7\~вересня 1998\~року №\~1388 визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Позивач не довів у встановленому законом порядку, що він є власником вилученого транспортного засобу, у розумінні статті 34 Закону України «Про дорожній рух», оскільки додані до позовної заяви документи не свідчать про реєстрацію цього засобу за позивачем, що виключає можливість зазначення в Акті документу, що підтверджує право власності на майно. За змістом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18). Зважаючи на викладене, позовні вимоги про приведення Акту від 03.05.2022 № 410 про примусове відчуження або вилучення майна у відповідність до вимог чинного законодавства, зокрема шляхом зазначення правильної оцінки майна, яка складає 197\~437,50 грн та року випуску ТЗ 2012, не є ефективним способом захисту, а тому також не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed