Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь сплаченого авансового платежу (попередньої оплати) в сумі 10000 (десять тисяч) грн.; а також про покладення на відповідача судових витрат. Позов мотивує тим, що відповідно до замовлення від 2 листопада 2022 року № 172 нею було сплачено ФОП [PERSON] (магазин « [INFO] », [ADDRESS] ) авансовий платіж в розмірі 10000 гри. за майбутню купівлю дверей міжкімнатних в комплекті. Строк поставки визначений замовленням - 45-60 календарних днів, тобто до 17 грудня 2022 року - 1 січня 2023 року. Вказує, що поставка дверей не відбулась, а потреба в придбанні даних дверей відпала, а тому вона звернулась до відповідачки, а також надіслала поштовим відправленням їй письмову заяву з проханням повернути сплачений авансовий платіж в розмірі 10000 грн. Дану заяву отримано відповідачем 2 січня 2023 року, проте відповідач грошей не віддала, письмову вимогу про повернення коштів проігнорувала. У зв`язку з наведеним вважає, що оскільки відповідач не здійснила поставку товару (дверей міжкімнатних) у встановлений строк, є підстави для задоволення її вимоги про повернення авансового платежу. Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ст.ст. 530, 655, 662, 663, 665, 693, 698 ЦК України, а також висновки Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц, щодо пріоритету ЦК України перед актами законодавства про захист прав споживачів у законодавстві щодо регулювання договору роздрібної купівлі-продажу, та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 331/5054/15-ц у постанові від 15 травня 2019 року про стягнення з відповідача боргу у зв`язку з невиконанням ним зобов`язання з передання товару позивачеві та не повернення на вимогу позивача сплаченої останнім вартості товару. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 3 березня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в ній матеріалами на 18 квітня 2023 року. При цьому даною ухвалою відповідачу було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої для подання відзиву на позовну заяву, копію якого одночасно з надісланням (наданням) до суду разом з доданими до нього документами відповідач зобов`язана надіслати іншим учасникам справи. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 22 березня 2023 року було скеровано сторонам для відома. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення 1 квітня 2023 року зазначені поштові відправлення було отримано сторонами у справі. 18 квітня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив представника відповідача ФОП [PERSON] - адвоката Юхименко Р.І., що діє на підставі ордеру серії ВС №1199612 від 17 квітня 2023 року, згідно з яким просить у задоволенні позовної вимоги [PERSON] відмовити повністю. Зокрема вказує, що 2 листопада 2022 року між позивачем як замовником та відповідачем як постачальником укладено усний договір поставки дверей міжкімнатних, фабрика Still Doors, модель Arizona з матовим склом, покриття ПВХ плівка, колір дверей - Вільха класична, колір фурнітури - бронза. За умовами договору поставки термін виконання замовлення становив 45-60 календарних днів з моменту внесення замовником авансового платежу у розмірі 50% від вартості замовлення та проведення чистових замірів. Також узгоджено, що при доставці замовлення замовник оплачує решту 50% вартості замовлення, окрім монтажу. За монтаж замовник оплачує після монтажу. Також сторонами договору визначено адресу доставки товару: вул. Шафарика, 14, 5 під`їзд, 8 поверх. На підтвердження укладення договору із зазначеними умовами постачальником ФОП [PERSON] оформлено письмове Замовлення № 172 від 2 листопада 2022 року, авансовий платіж в розмірі 10000 грн. був внесений замовником [PERSON] 2 листопада 2022 року, відтак крайній термін виконання замовлення становив 1 січня 2023 року. На виконання умов зазначеного договору поставки відповідач замовила у ФОП [PERSON] дверне полотно у кількості 2 шт., дверну коробку у кількості 5 шт., лиштву телескоп у кількості 7,5 шт. та 2,5 шт., добірну планку у кількості 2,5 шт., врізку дверного блоку 2 петлі врізні у кількості 2 шт., замок у кількості 2 шт., петлі у кількості 4 шт. 5 грудня 2022 року на підставі видаткової накладної № 6155 постачальник ФОП [PERSON] поставив покупцю [PERSON] зазначені у видатковій накладній товари на загальну суму 15590,50 грн., які ФОП [PERSON] оплатила в той же день. Стверджує, що після отримання від ФОП [PERSON] товару [PERSON] почала телефонувати [PERSON] , однак остання на дзвінки не відповідала. 23 грудня 2022 року відповідач надіслала позивачу смс-повідомлення про готовність замовлення та можливість встановити двері наступного тижня, про що буде попереджено за день до монтажу. Вказане повідомлення надіслано за контактом, який в мобільному телефоні відповідача записаний як « [PERSON] клієнтка [PERSON] », та належить абоненту з номером мобільного телефону [NUMBER] , цей номер зазначений у позовній заяві як належний позивачу [PERSON] . Зазначає, що, як було повідомлено позивачу, монтаж був запланований на наступний тиждень, тобто в період з 26 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, а отже відповідач ФОП [PERSON] готова була виконати умови укладеного з позивачкою договору та поставити товар своєчасно, тобто до 1 січня 2023 року. Після смс-повідомлення відповідач знову телефонувала позивачу, щоб домовитись про монтаж дверей, однак, [PERSON] на телефонний дзвінок так і не відповіла. Відтак вважає, що наведені обставини підтверджують, що позивачка відмовилась прийняти належне до виконання відповідачкою ФОП [PERSON] . При цьому звертає увагу на положення ст. 693 ЦК України вказуючи, що даною нормою встановлюється право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати, що за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання за договором, проте, за наявності передбачених законом підстав, а саме у разі неналежного виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У своїй позовній заяві [PERSON] просить повернути авансовий платіж, причиною такого зазначаючи, що поставка дверей у строк, визначений замовленням, не відбулася, а потреба у придбанні дверей відпала. Водночас відповідач мала змогу та вчиняла спроби виконати свої зобов`язання належним чином та у встановлений строк, однак позивачка відмовилась прийняти належне до виконання, не відповідала на телефонні дзвінки та смс-повідомлення. Відтак на думку відповідача єдиною причиною, чому позивач бажає повернути авансовий платіж, є та обставина, що у неї відпала потреба у придбанні дверей. Також звертає увагу на положення ст. 526 ЦК України щодо порядку виконання зобов`язань вказуючи, що виконання зобов`язання постачальником за договором поставки зумовлене вчиненням покупцем дій, спрямованих на прийняття товару за адресою проживання покупця. Тобто, якщо покупець відмовляється прийняти товар, не вчиняє дій, спрямованих на його прийняття, то продавець (постачальник) не може цей товар поставити, у даному випадку, як зазначено в замовленні, за адресою: [ADDRESS] . З врахуванням змісту ч. 1 ст. 615, ст. 651 ЦК України вказує, що відповідачка ФОП [PERSON] не бажає розривати укладений з позивачкою договір, оскільки на виконання цього договору нею витрачено 15 590, 50 грн. власних коштів, а також немає підстав для розірвання договору в судовому порядку, оскільки відповідач умов такого не порушувала. Також зазначає, що відповідно до положень, які містяться в Постанові КМУ від 19 березня 1994 року №172, до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню) (додаток № 3 до постанови), відносяться, зокрема, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревноволокнисті та деревностружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником). Вказує, що замовлені позивачкою двері були виготовлені на виробництві ФОП [PERSON] з плитного матеріалу та скла, які були нарізані під нестандартні розміри, визначені та погоджені з покупцем (замовником), що підтверджується замовленням №172 від 2 листопада 2022 року, зробленим до замовлення описом згідно замірів, а також підтверджується видатковою накладною № 6155 від 5 грудня 2022 року, в якій зазначені розміри відповідають зробленому замовленню. Вказує, що законодавством не передбачено право покупця повернути товар, а лише право на його обмін, а у випадку відсутності необхідного для обміну товару покупець може повернути придбаний товар за умови, якщо цей товар не входить до переліку товарів, які не підлягають обміну або поверненню. Посилається на положення ст.ст. 689, 712 ЦК України щодо обов`язку покупця прийняти товар та вчинити дії, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. При цьому зазначає, що оскільки продавець (постачальник), яким є відповідач, намагалась передати у власність покупця, яким є позивач, товар (двері) у встановлений договором строк, проте позивач не прийняла товар, в даному випадку у відповідності до ст. 613 ЦК України має місце прострочення кредитора. Враховуючи викладене вважає, що відсутні підстави для повернення грошових коштів (сплаченого позивачем авансу), оскільки договірні відносини між сторонами тривають, вказаний договір не може бути розірваний на вимогу позивачки ні в односторонньому порядку, ні за рішенням суду, виготовлений для позивача товар не підлягає поверненню, а виконання зобов`язання відповідачем є відстроченим на час, поки позивач не вчинить дій, які необхідні з її боку для забезпечення передання та одержання товару, та без виконання яких відповідачка не може виконати свій обов`язок, а саме здійснити монтажні роботи по встановленню дверей. Окрім того у відзиві представник відповідача просила винести ухвалу, якою продовжити відповідачці до 21 квітня 2023 року включно строк для подання доказу «деталізація телефонних дзвінків із номера мобільного телефону [PERSON] [NUMBER] », у зв`язку з неможливістю надання такого разом з відзивом через виникнення технічні неполадок в оператора мобільного зв`язку. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про продовження строку для подання доказу та продовжено відповідачу ФОП [PERSON] строк для подання доказу «деталізація телефонних дзвінків із номера мобільного телефону [PERSON] [NUMBER] » до 21 квітня 2023 року включно, а також у зв`язку з наведеним відкладено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Копію даної ухвали того ж дня було скеровано сторонам для відома, зокрема відповідачем [PERSON] отримано таку 17 травня 2023 року, однак вказаного вище додаткового доказу так до суду і не подано. 25 квітня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] у якому остання повідомляє про те, що твердження відповідача про готовність дверей до поставки не відповідають дійсності. Зокрема вказує, що відповідач жодним чином не повідомляла її про готовність дверей, хоча позивач телефонувала їй неодноразово, намагаючись з`ясувати що з дверима. Крім того позивач стверджує, що в грудні 2022 року вона вирішила особисто прийти до салону дверей, яким володіла відповідач «Всесвіт дизайну», що був розташований на [ADDRESS] , однак на той час даний салон припинив свою роботу, вивіска була демонтована, з`ясувати куди поділась дана точка продажу було неможливо. Також зазначає, що представлені представником відповідача докази того, що остання писала позивачу смс-повідомлення про готовність дверей є неправдивими, даного повідомлення позивач не отримувала, відповідач жодним чином не повідомляла її про те, що може привезти готові до встановлення двері. Вважає, що дані докази є неналежними і не можуть бути взяті судом до уваги. Окрім того на думку позивача видаткова накладна, відповідно до якої відповідач придбала двері у ФОП [PERSON] не може бути підтвердженням готовності дверей до поставки, а може лише свідчите про придбання відповідачем товарів. Щодо посилань сторони відповідача на те, що позивачем не прийнято поставлених дверей, звертає увагу на те, що відповідачем не наведено жодних доказів даної обставини. При цьому на думку позивача відповідач безпідставно стверджує про наявність факту прострочення кредитора, оскільки вона не могла прийняти дверей, поставка яких не відбулась. Додатково вказує, що замовлені нею двері не виготовлялись за індивідуальними розмірами, а мали бути стандартного розміру, при цьому постанова Кабінету міністрів України від 19 березня 1994 року №172 щодо переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), стосується товарів, які були вже придбані та отримані споживачами, тоді як даний позов заявлено щодо дверей, які ще не були поставлені, а відтак положення такої не можуть бути застосовані у даній справі. Відтак вважає, що наведені у відзиві обставини не відповідають фактичним обставинам, а долучені докази не є належними доказами і не підтверджують обставин, на які посилається відповідач. Провадження у даній справі було відкрито судом 22 березня 2023 року, відтак з врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд такої по суті розпочався 22 квітня 2023 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Стрепка Н.Л. у відпустці з 21 квітня 2023 року до 4 червня 2023 року включно розгляд даної справи по суті здійснюється судом наступного робочого дня. Станом на 5 червня 2023 року визначений ухвалою про відкриття провадження п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання відповідачем заперечення сплив. При цьому з наведеного вище вбачається, що відповідач повідомлена про розгляд справи належним чином, судом було продовжено за клопотанням представника останньої строк для подання доказу, однак такого відповідачем до суду подано не було, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні відповідач не подавала. Позивач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, клопотання про розгляд такої у судовому засіданні чи про відкладення розгляду для надання додаткових доказів також не подала. За таких обставин, відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Так відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. А згідно з ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Зокрема згідно з пунктом 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. Судом встановлено, що 2 листопада 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП « [PERSON] » було укладено договір постачання, що за своїм змістом є договором роздрібної купівлі-продажу. Укладення вказаного договору оформлено письмовим замовленням № 172 від 2 листопада 2022 року з копії якого вбачається, що [PERSON] було замовлено у постачальника ФОП « [PERSON] » «Всесвіт дизайну» міжкімнатні дверей фабрики Still Doors, модель Arizona з матовим склом, покриття ПВХ плівка, колір дверей - вільха класична, колір фурнітури - бронза. Адреса доставки товару: [ADDRESS] , 5 під`їзд, [ADDRESS] . Найменування товарів, що підлягали постачанню: полотно ПО - 2 шт., коробка дерев`яна 80 - 5 стійок, лиштва пряма - 10 стійок, добірна планка 100 - 2,5 стійки, замок стандартний - 2 шт., завіси (комплект 2 шт.) стандарт - 2 комп., ручка «Salsa» колір бронза - 2 шт., накладка WC колір бронза - 1 шт., а також послуги врізки фурнітури - 2 шт. При цьому з опису згідно замірів вбачається, що поставці підлягали двері в ванну кімнату шириною полотна в 60 см. та двері в кімнату шириною 70 см. Загальна вартість замовлення становила 20099,57 грн., з яких авансовий платіж - 10000 грн. (а.с. 9-10). Згідно з ч 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано інших, окрім вказаного вище замовлення, доказів сплати нею відповідачу авансового платежу в розмірі 10000 грн., водночас сторона відповідача даної обставини не заперечує та підтверджує у відзиві, що 2 листопада 2022 року даний авансовий платіж був внесений замовником - позивачем [PERSON] . Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Даному обов`язку продавця кореспондує визначний ч. 1 ст. 689 ЦК України обов`язок покупця прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. При цьому згідно з ч. 2 вказаної статті Кодексу покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу. Аналогічно ч. 1 ст. 704 ЦК України визначено, що якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Так з долученої до позову заяви про повернення коштів від 23 грудня 2022 року, поштової накладної, опису, квитанції та відстеження поштового відправлення вбачається, що 26 грудня 2022 року позивачем [PERSON] було скеровано відповідачу ФОП [PERSON] вимогу про повернення сплаченого авансового платежу в розмірі 10000 грн. у зв`язку з тим, що поставка дверей не відбулась, а потреба в придбанні міжкімнатних дверей в комплекті відповідно до замовлення відпала (а.с. 4-8). Водночас відповідно до замовлення № 172 від 2 листопада 2022 року термін виконання замовлення становив 45-60 днів з моменту внесення замовником авансового платежу, при цьому було передбачено, такий термін може бути продовжено у зв`язку з воєнним станом в Україні. З врахуванням того, що авансовий платіж було внесено позивачем 2 листопада 2022 року, замовлення мало бути виконано відповідачем ФОП [PERSON] 17 грудня 2022 року - 1 січня 2023 року. Відтак з наведеного вбачається, що позивачем було передчасно скеровано відповідачу вимогу, оскільки станом на 26 грудня 2022 року термін виконання зобов`язання ще не сплив. При цьому з наданої стороною відповідача копії видаткової накладної №6155 від 5 грудня 2022 року вбачається, що відповідачем ФОП [PERSON] було придбано у ФОП [PERSON] (договір STILLDOORS): дверне полотно Arizona 600?1950 вільха класична сатин білий несандарт 1 шт., дверне полотно Arizona 700?1950 вільха класична сатин білий несандарт 1 шт., дверна коробка телескоп «сандвіч» 80*34*2070 вільха класична - 5 шт., лиштва телескоп 30 70/10 вільха класична - 7,5 шт., лиштва телескоп 50 70/10 вільха класична - 2,5 шт., добірна планка 100/10 вільха класична - 2,5 шт., врізка дверного блоку 2 петлі врізні - 2 шт., замок STA Style 95*50 WC AB з кевларовим язичком і зустрічною планкою Vortex - 2 шт., на загальну суму 15590,50 грн. (а.с. 31-32). Даний перелік товарів відповідає товарам, що мали бути поставлені відповідачем позивачу згідно з замовленням № 172 від 2 листопада 2022 року. Відповідачем надано скріншот мобільного телефону з додатку «Viber», з якого вбачається, що 23 грудня 2022 року нею було скеровано контакту «Катерина клієнтка Шафарика» за номером « [NUMBER] » повідомлення про готовність замовлення та можливість встановлення такого наступного тижня. Дане повідомлення було доставлено отримувачу о 14:29 год. При цьому з позовної заяви та відповіді на відзив вбачається, що вказаний номер мобільного телефону належить позивачу [PERSON] . Позивач стверджує, що не отримувала вказаного повідомлення, натомість неодноразово телефонувала відповідачу щодо виконання договору, водночас жодних доказів наведеного нею не надано. Відтак з врахуванням наведеного суд вважає зазначений вище скрішот належним доказом того, що відповідач бажала виконати договір та поставити замовлений товар у визначені строки. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 615 Кодексу сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання у разі порушення зобов`язання другою стороною. При цьому ч. 1 ст. 613 ЦК України визначено зокрема, що у разі, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, кредитор вважається таким, що прострочив. Частиною 2 даної статті Кодексу передбачено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Відтак з врахуванням того, що позивачем не надано доказів, що вона вчиняла дії необхідні для прийняття замовлення, без вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, натомість до завершення визначеного строку замовлення скерувала відповідачу заяву зі змісту якої вбачається, що вона фактично бажала відмовитись від правочину в односторонньому порядку, чого нормами чинного ЦК України не допускається, відтак суд погоджується з твердженням сторони відповідача про те, що у даному місці має місце прострочення кредитора. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Так згідно з ч.ч. 1, 2 вказаної статті Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позову, відтак з урахуванням вимог ч. 2 ст. 164 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed