Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

16.03.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №03/10/20-1 від 03.10.2020 року у сумі 10975,00 доларів США за основним зобов`язанням, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти на день платежу, а також 193338,00 грн. пені за несвоєчасне повернення позики. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 03.10.2020 року між сторонами у справі укладений договір позики №03/10/20-1 за яким позикодавець передав позичальнику кошти в розмірі 326827,20 грн., що на день укладання договору становило 11508,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кошти у порядку і на умовах передбачених договором позики строком не пізніше 03.10.2021 року. 03.10.2020 року між сторонами спору був укладений також договір застави транспортного засобу, предметом якого став автомобіль марки Хюндай, модель Санта Фе, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску. Згідно умов договору позики позика є безпроцентною. Сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення або зменшення курсу гривні по відношенню до долару США від зазначеного у п. 1 договору позики, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в ПАТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором (п. 4 договору позики). Договором позики передбачено, що у разі несвоєчасного повернення коштів позичальник сплачує за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від позиченої суми (п. 8 договору). У разі прострочення платежу більш ніж на 14 календарних днів позикодавець має право пред`явити договір позики до стягнення (п. 8 договору позики). Позичальник своїм підписом у договорі позики підтверджує факт отримання грошей від позикодавця (п. 13 договору). Із 03.10.2020 року по 16.03.2021 року відповідач частково повернув борг, а саме: 11.11.2020 року - 15000,00 грн. (еквівалент на день повернення ставив 533,00 долара США). 16.03.2021 року ПН КМНО Шкода О.М. вчинив виконавчий напис на договорі застави, у якому запропоновано звернути стягнення на заставлене майно та за рахунок коштів отриманих від його реалізації задовольнити вимоги позивача у розмірі: 265041,18 грн. основного боргу; 193338,00 грн. пені за несвоєчасне повернення позики; 4600,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Із 16.03.2021 року відповідачем більше жодних сум не повернуто і позивачем не отримано жодної гривні за виконавчим написом нотаріуса. Станом на 06.03.2023 року борг відповідача становить: 10975,00 доларів США основної суми боргу, що станом на 06.03.2023 року відповідно до курсу продажу долара США у АТ КБ «Приватбанк» дорівнює 425830,00 грн.; 193338,00 грн. пені за несвоєчасне повернення позики. Позивач вказує, що у договорі позики погоджено використовувати курс продажу долара США у АТ КБ «Приватбанк», однак у розрахунку пені сторона позивача використовує курс продажу долара США у НБУ, що є меншим за курс АТ КБ «Приватбанк», що у свою чергу сприяє тому, що вимоги позивача є дещо меншими, ніж мали би бути у частині пені (оскільки при більшому курсі еквівалент боргу за основним зобов`язанням був би більший розмір пені, а коли використовується менший курс - менший і еквівалент боргу, а отже і менший розмір пені). Позивач також вказує, що оскільки вчинено виконавчий напис на договорі застави і у ньому вказано менший розмір пені - позивач заявляє до суду менший розмір вимог у цій частині. У розрахунку вказано заборгованість по пені із 04.11.2020 року (дата початку невиконання зобов`язань) по 16.03.2021 року (дата вчинення виконавчого напису нотаріуса) у розмірі 408138,60 грн. Однак позивач просить стягнути пеню у розмірі, що вказаний у виконавчому написі нотаріуса в сумі 193338,00 грн. щоб уникнути неточностей при виконанні рішення суду про стягнення заборгованості. Позивач зазначає, що згідно чинного законодавства та судової практики ВП ВС та ВСУ може одночасно існувати виконавчий напис на договорі забезпечення (договір іпотеки, договір застави тощо) та судове рішення про стягнення заборгованості - це не призводить до подвійного стягнення, особливо якщо опісля пред`явлення першої вимоги (в даному випадку - вчинення виконавчого напису) не проводились додаткові нарахування заборгованості. Позивач вказує, що хоч відповідач усно і обіцяє виконувати свої зобов`язання, з рештою він усіляко уникає зустрічей з позивачем, а також не здійснює ніяких дій для погашення своєї заборгованості. У порушення вимог чинного законодавства та умов договору позики відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і не резиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Ухвалою суду від 27.03.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, його повідомлення про наявний на розгляді суду спір було здійснене через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідності до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Також копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами направлялась на останню відому адресу місця реєстрації відповідача та повідомлену позивачем останню відому йому адресу місця фактичного проживання відповідача, однак судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату з відмітками поштового відділення «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідно. Станом на час ухвалення у справі рішення, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2020 року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, у простій письмовій формі був укладений договір позики №03/10/20-1 за яким: п. 1 Позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику гроші в сумі 326827,20 грн., що на день укладання цього договору становить еквівалент 11508,00 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Приват Банк», які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 03.10.2021 року; п. 2 Позика є безпроцентною. Повернення позиченої суми грошей повинне проходити в готівковій формі у місті Києві або в безготівковій формі, шляхом виплати на банківський рахунок (розрахункову картку [PERSON] [NUMBER] ) за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на день проведення розрахунку за цим договором в такому порядку: п. 3 Про кожен факт повернення позики позикодавець надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошей; п. 4 Сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення або зменшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в ПАТ КБ «Приват Банк» на день здійснення кожного платежу за цим договором (у тому числі у випадку дострокового повернення, або погашення в порядку звернення стягнення на предмет застави, та/або примусового стягнення заборгованості, та/або погашення заборгованості будь-яким іншим шляхом передбаченим Договором та законодавством України); п. 6 У разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від позиченої суми; п. 8 договору міститься графік повернення позичених коштів наступним чином: - 03.11.2020 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.12.2020 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.01.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.02.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.03.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.04.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.05.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.06.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.07.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.08.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.09.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; - 03.10.2021 року - грошову суму, в розмірі 27235,60 грн., що ставить еквівалент 959,00 доларів США; п. 13 Позичальник своїм підписом на цьому договорі підтверджує факт отримання грошей від позикодавця. У забезпечення виконання зобов`язань за укладеним між сторонами договором позики, сторони спору 03.10.2020 року уклали нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки Хюндай, модель Санта Фе, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належить заставодавцю/позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 02.10.2020 року Центорм 3245. Предмет застави сторони оцінили у сумі 326827,20 грн. Згідно п. 2.14 договору застави, у випадку не виконання заставодавцем зобов`язань по договору позики, заставодерждатель, на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно, реалізує його будь-яким прийнятним способом самостійно або через третіх осіб за власним розсудом. Якщо суми, отриманої від реалізації заставленого майна не достатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право отримати суму, якої недостає для повного погашення заборгованості, за рахунок звернення стягнення на інше майно заставодавця у першочерговому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2021 року приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Хюндай, модель Санта Фе, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] . Зазначений транспортний засіб був переданий [PERSON] в заставу стягувачу - [PERSON] за договором застави транспортного засобу від 03.10.2020 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики укладеним між [PERSON] та [PERSON] 03.10.2020 року, строк платежу за яким настав 10.01.2021 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги стягувача [PERSON] за прострочення у 66 днів: сума боргу складає 265041,18 грн.; пеня за несвоєчасне погашення позики становить 193338,00 грн.; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом становить 4600,00 грн. Загальна сума заборгованості - 462979,18 грн. За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження №65076999 відкрите 08.04.2021 року. Стан ВП: «Відкрито». Боржник: [PERSON] , Стягувач: [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У даному випадку сторони договору позики погодили порядок її повернення шляхом передання позикодавцю коштів у гривні з розрахунку визначення еквіваленту розміру платежу за курсом встановленим для продажу долара США у АТ КБ «Привабанк» на день сплати, тобто на кінцевому етапі позика мала бути повернута у гривні, а її сума у національній валюті має дорівнювати еквіваленту долара США в розмірі 11508,00. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач вказує, що відповідач позичені кошти у встановленому договором порядку та строки не повернув, лише 11.11.2020 року здійснив платіж на суму 15000,00 грн., що на день повернення було еквівалентно 533,00 долара США. З огляду на зміст викладених норм чинного законодавства та умови і порядок повернення позики, які погоджені сторонами у змісті договору позики, а також з врахування частини повернутих коштів, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики, яка складається з основної суми боргу у розмірі 10975,00 доларів США та підлягає стягненню під час виконання в еквіваленті до національної валюти України - гривні, за комерційним курсом продажу долара США встановленого у АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення платежу або його частини. У даному випадку суд вважає, що наявність виконавчого напису про звернення стягнення на заставлений автомобіль у рахунок погашення боргу за договором позики не є перешкодою для ухвалення рішення про стягнення заборгованості за цим договором позики, з огляду на наступне. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості (див. постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №555/2550/17 (провадження № 61-48497св18) та від 13 травня 2021 року у справі № 501/5000/15-ц (провадження № 61-15569св19)). Отже, звернення стягнення на предмет застави є додатковим (акцесорним), а не альтернативним способом захисту порушеного права, який може бути використаний разом з основним або окремо, що не є подвійним стягненням заборгованості. Як слідує із тверджень позивача, і не спростовано відповідачем, за вчиненим виконавчим написом нотаріуса позичальник жодної частини грошових коштів не отримав. Такі посилання позивача опосередковано підтверджуються і тим, що виконавче провадження №65076999 відкрите 08.04.2021 року, до теперішнього часу не завершене та за даними АСВП рахується у стані «Відкрито». Наведене також підтверджує відсутність у такому випадку подвоєння суми заборгованості боржника. Відсутність фактичного виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставний автомобіль, вказує на те, що стягнення з відповідача заборгованості за договором позики не призведе до подвійного стягнення суми боргу, яка належить до виплати позикодавцеві. Застосування кредитором іншого правомірного засобу для захисту свого порушеного та належно не поновленого боржником права не є подвійним стягненням заборгованості. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у вигляді пені на суму 193338,00 грн., суд дійшов висновку, що такі вимоги підлягають до часткового задоволення, ураховуючи наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У договорі позики сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від позиченої суми (п. 6 договору). Ураховуючи зміст положень ч. 3 ст. 549 ЦК України та умови договору позики щодо сплати пені вбачається, що пеня у розмірі 1% має нараховуватись із позиченої суми у гривні по простроченим за графіком платежам. Жодних умов щодо сплати неустойки у вигляді пені з прив`язкою до курсу долара США по відношенню до національної валюти зміст договору позики не містить. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 16.03.2023 року вчинено виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за договором позики і у своєму позові позивач вказує, що період розрахунку пені становить з 04.11.2020 року (дата початку невиконання зобов`язання) по 16.03.2021 року (дата вчинення виконавчого напису нотаріуса). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розрахунок пені наростаючим підсумком за вказаний період є наступним. З 04.11.2020 по 10.11.2020 (7 днів х (27235,60 х 1%) = 1906,52 грн.). 11.11.2020 року відповідач повернув позивачу 15000,00 грн. З 11.11.2020 по 03.12.2020 ((27235,60 -15000,00 = 12235,60) х 1% х 23 дні = 2814,28 грн.). З 04.12.2020 по 03.01.2021 ((12235,60 + 27235,00 = 39470,60) х 1% х 31 день = 12235,70 грн.). З 04.01.2021 по 03.02.2021 ((39470,60 + 27235,00 = 66705,60) х 1% х 31 день = 20678,86 грн.). З 04.02.2021 по 03.03.2021 ((66705,60 + 27235,00 = 93940,60) х 1% х 28 днів = 26303,48 грн.). З 04.03.2021 по 16.03.2021 ((93940,60 + 27235,00 = 121175,60) х 1% х 13 днів = 15752,88 грн.). Всього пені за вказаний період (04.11.2020 року - 16.03.2021 року): 1906,52 грн. + 2814,28 грн. + 12235,70 грн. + 20678,86 грн. + 26303,48 грн. + 15752,88 грн. = 79691,72 грн. Таким чином, позов в частині стягнення пені підлягає до часткового задоволення у розмірі 79691,72 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл між сторонами спору понесених позивачем судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог та з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір». Із матеріалів справи вбачається, що 13.03.2023 року стороною позивача був сплачений судовий збір в сумі 6192,00 грн. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. 13.03.2023 року офіційний курс долала США по відношенню до національної валюти за даними НБУ становив 36,57 грн. 10975 х 36,57 = 401355,75 грн. + 193338,00 грн. = 594593,75 грн., і із цієї суми позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1%, що становить 5946,94 грн. Надмірно сплачений судовий збір не може бути покладений на відповідача, відповідно розрахунок стягнення судових витрат у вигляді судового бору здійснюється судом із суми 5946,94 грн. та ураховуючи, що позов задоволений в цілому на 81%. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 4817,02 грн. (5946,94 х 81%). На підставі викладеного,

Outcome: partial