Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У січні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району), третя особа: [PERSON] , в якому просив суд: - визнати протиправними та скасувати накази №67 від 23 травня 2019р., №68 від 29 травня 2019р., №70 від 31 травня 2019р. про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; - визнати протиправним та скасувати наказ від 31 травня 2019р. №83 про звільнення [PERSON] з посади помічника начальника Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району) згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків; - поновити позивача на попередньому місці роботи; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення судом рішення; - зобов`язати відповідача виключити з трудової книжки позивача як незаконний запис від 31 травня 2019р. про звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків; - відшкодувати моральну шкоду позивачу, заподіяної неправомірними діями відповідача в розмірі 25000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що наказом начальника Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі по тексту - Сєвєродонецька КЕЧ) від 31 травня 2019р. № 83 його було звільнено з посади помічника начальника Сєвєродонецької КЕЧ на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків. Про звільнення відповідач повідомив його листом від 31 травня 2019р., який був отриманий поштою 03 червня 2019р. Підставою для звільнення стали прийняті відповідачем накази від 23, 29 травня 2019 року №67 і № 68, та від 31 травня 2019р. за №70 відповідно, про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. З наказом про звільнення його було ознайомлено особисто під підпис 21 червня 2019р. Вважає, що звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства за відсутності доказів систематичного невиконання ним посадових обов`язків або правил внутрішнього трудового розпорядку. До отримання наказу про звільнення він з 31 травня 2019р. не знав про те, що до нього застосовувались заходи дисциплінарного впливу. В період винесення наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності він був відсутній на робочому місці, жодних пояснень з обставин притягнення його до дисциплінарної відповідальності не надавав та фізично не міг це зробити, оскільки перебував на лікарняному з 20 травня 2019р. по 19 червня 2019р. включно, що підтверджується листками непрацездатності. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022р. відкрито провадження у даній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. 04 квітня 2023р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що згідно наказу начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 22 жовтня 2018р. № 141 за позивачем як за матеріально-відповідальною особою був закріплений автомобіль «LDV Convoj 400», д.н.з. [NUMBER] . Також відповідач зазначив, що 20 травня 2019р. в Сєвєродонецькій КЕЧ був зареєстрований рапорт працівника Збройних Сил України (далі по тексту - ЗСУ) - інженера Сєвєродонецької КЕЧ від 17 травня 2019р., згідно якого останній доповів про те, що автомобіль, який закріплений за позивачем, станом на 18:00 год. 17 травня 2019р. (п`ятниця, останній робочий день тижня) на територію парку не заїхав. 19 травня 2019р. позивач о 00:50 год. в м. Сєвєродонецьк, перебуваючи за кермом службового автомобіля, був зупинений працівниками поліції з метою перевірки документів. За наслідками перевірки відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, яка передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. При цьому, відповідач звертає увагу, що 19 травня 2019р. це календарна дата вихідного дня - неділя. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 12 грудня 2016р. № 678 забороняється використання машин в робочі дні з 18:00 год. до 07:00 год. наступного дня, у передвихідні дні - після 15:00 год., у вихідні та святкові дні, за винятком машин, що забезпечують бойове чергування, несення служби, доставку хворих у лікувальні заклади. Оскільки події, що відбулися з позивачем 17 травня 2019р. та 19 травня 2019р. не могли залишитися без уваги, тому на виконання наказів начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 20 травня 2019р. № №62, 63 були проведені службові розслідування, в ході яких були складені відповідні акти, відібрані всі необхідні пояснення посадових осіб. Позивач по факту неповернення на службовому автомобілі на територію Сєвєродонецької КЕЧ 17 травня 2019р. письмові пояснення фактично не надав. Підсумком розслідувань були рішення начальника Сєвєродонецької КЕЧ про оголошення, як в першому, так і в другому випадку - доган позивачу (накази від 23 травня, 29 травня 2019р. №67 та № 68 відповідно). В період з 20 по 29 травня 2019р. позивач був відсутній на робочому місці. 29 травня 2019р. позивач прийшов до Сєвєродонецької КЕЧ та надав письмові пояснення по факту обох подій, що трапились з ним 17 та 19 травня 2019р., а також надав лікарняний лист згідно з відомостями якого позивач повинен приступити до роботи 30 травня 2019р. 30 травня 2019р. у Сєвєродонецькій КЕЧ був зареєстрований рапорт головного інженера - заступника начальника частини щодо відсутності на робочому місці позивача станом на 15:45 год., про що були складені відповідні акти, відібрані пояснення посадових осіб. Сам позивач від надання своїх пояснень відмовився, про що також було складено акт. У зв`язку з чим наказом від 31 травня 2019р. за №70 позивачу оголошено догану, а згідно наказу від 31 травня 2019р. № 83 позивач був звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. В цей же день відповідач поштовим зв`язком направив позивачу витяг з наказу про його звільнення. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що позивач порушив строки, передбачені ст.ст. 233, 234 КЗпП України для звернення до Шевченківського районного суду м. Києва, незважаючи на те, що він звертався з аналогічним позовом до суду адміністративної юрисдикції за підсумками розгляду якого провадження у справі № 640/11845/19 було закрито, оскільки даний спір непідвідомчий адміністративному суду, що на думку відповідача не є поважною причиною пропуску строків. 25 квітня 2023р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній пояснив, зокрема, що тільки він користувався автомобілем «LDV Convoj 400», д.н.з. [NUMBER] , який за власний кошт здійснював його обслуговування та заправку пальним. Крім того, він не був ознайомлений особисто з наказом Міністра оборони України від 12 грудня 2016р. за № 678 «Про затвердження Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України». 09 травня 2023р. на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач зазначає про те, що 20 травня 2019р. позивач звернувся до лікаря, після візиту якого був відкритий листок непрацездатності, тобто це відбулося одразу після того, як 19 травня 2019р. на позивача, який знаходився за кермом службового автомобіля, був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Позивач не посилається на жоден нормативно-правовий документ, яким передбачено, що відповідач повинен був ознайомити його з наказом Міністра оборони України від 12 грудня 2016р. №678. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ №4 від 06 червня 2017р. позивача [PERSON] було прийнято на роботу та призначено з 07 червня 2017р. на посаду помічника начальника Сєвєродонецької КЕЧ (а.с. 73, зв.а.с. 146). У власноручно написаній заяві про прийняття на роботу позивач зазначив, що з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку дня, розміром заробітної плати, посадовими обов`язками ознайомлений (а.с. 146). Наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ (з адміністративно-господарської діяльності) від 23 травня 2019р. за №67 помічнику начальника частини працівнику ЗСУ [PERSON] оголошено догану (а.с 147). Догана оголошена позивачу за результатами проведення службового розслідування, згідно наказу начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 20 травня 2019р. № 63 та на підставі розпорядження начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 20 травня 2019р. № 516/4/2076, з метою встановлення причини та умов, що сприяли складанню працівниками патрульної поліції адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, відносно [PERSON] . Під час службового розслідування було з`ясовано, що 19 травня 2019р. о 00:50 год. в м. Сєвєродонецьк, Луганської області по вул. Б.Ліщини, 37, поліцейським 1 взводу 4 роти батальйону УПП департаменту патрульної поліції в Луганській області був зупинений автомобіль «LDV Convoj 400», д.н.з. [NUMBER] для перевірки документів, водій якого [PERSON] знаходився за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння. [PERSON] від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння у встановлений законом порядку відмовився. Зазначений автомобіль експлуатувався працівником ЗСУ [PERSON] на підставі наказу начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 22 жовтня 2018р. № 141, але 19 травня 2019р. о 00:50 год. знаходився у його розпорядженні без дозволу начальника частини, без належним чином оформленого дорожнього листа, в порушення вимог МО України від 12 грудня 2016р. Із досліджуваних судом матеріалів службового розслідування (а.с. 154-159) вбачається, що згідно пояснень працівника ЗСУ інженера [PERSON] автомобіль «LDV Convoj 400», д.н.з. [NUMBER] використовувався [PERSON] поза нарядом, дорожній лист видавався на десять діб, дозвіл на експлуатацію понад планово відсутній. Також в матеріалах службового розслідування міститься: наказ начальника КЕЧ (з адміністративно-господарської діяльності) від 22 жовтня 2018р. № 141, згідно якого даному автомобілю присвоєно військовий номер і він закріплений за помічником начальника, працівником ЗСУ [PERSON] , як за матеріально-відповідальною особою; дорожній лист №86; пояснення начальника Сєвєродонецької КЕЧ про те, що 17-19 травня 2019р. він не давав дозволу на використання службового автомобіля в неробочий час працівнику ЗСУ [PERSON] ; Акт від 22 травня 2019р. за підписом інспектора кадрів Симонової В.В., майстра ВКГ [PERSON] , майстра з виробничої дільниці РЕМ [PERSON] , які засвідчили про те, що 23 травня 2019р., ухиляючись від будь-яких контактів з ними (на телефонні дзвінки не відповідає, за фактичним місцем проживання дверей не відкриває) [PERSON] фактично відмовився надавати письмові пояснення з причин використання службового автомобіля в неробочий час, що призвело до складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №122687 від 19 травня 2019р. відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП, витребувана з Департаменту патрульної поліції в Луганській області на підставі запиту начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 20 травня 2019р.; Акт службового розслідування від 23 травня 2019р. Наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ (з адміністративно-господарської діяльності) від 29 травня 2019р. №68 помічнику начальника частини працівнику ЗСУ [PERSON] оголошено догану (а.с 148). Догана оголошена позивачу за результатами проведення службового розслідування, згідно наказу начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 20 травня 2019р. № 62 та на підставі рапорту інженера працівника ЗСУ [PERSON] , з метою встановлення причин та умов неповернення автомобіля «LDV Convoj 400», д.н.з. [NUMBER] на територію Сєвєродонецької КЕЧ о 18:00 год. 17 травня 2019р., який закріплений за працівником ЗСУ [PERSON] , без дозволу начальника частини, в порушення вимог наказу Міністра оборони України від 12 грудня 2016р. за № 678. В матеріалах службового розслідування (а.с. 160-163) міститься доповідна [PERSON] від 29 травня 2019р., з приводу обставин несвоєчасного повернення автомобіля на територію Сєвєродонецької КЕЧ о 18:00 год. 17 травня 2019р., в якій зазначено, що службовий автомобіль він отримав з дозволу начальника Сєвєродонецької КЕЧ підполковника [PERSON], з метою вирішення особистих питань. Наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ (з адміністративно-господарської діяльності) від 31 травня 2019р. №70 помічнику начальника частини працівнику ЗСУ [PERSON] оголошено догану (а.с. 149). Догана оголошена позивачу за результатами проведення службового розслідування, згідно наказу начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 30 травня 2019р. № 69, на підставі рапорту головного інженера - заступника начальника Сєвєродонецької КЕЧ від 30 травня 2019р. № 1156, з метою встановлення причин та умов, що сприяли неприсутності на робочому місці без поважних причин працівника ЗСУ [PERSON] . Отже, догана оголошена позивачу за порушення вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин). Матеріалами службового розслідування (а.с. 164-168) встановлено, що позивач 30 травня 2019р. станом на 16:00 год. не був присутнім на робочому місці, в журналі реєстрації прибуття та вибуття працівників ЗСУ Сєвєродонецької КЕЧ відмітка відсутня, на телефонні дзвінки не відповідав. [PERSON] написана заява про відпустку від 30 травня 2019р. вх.№1149, начальником Сєвєродонецької КЕЧ прийнято рішення про надання відпустки з 03 червня 2019р., після здачі справ та посади. Наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ (по стройовій частині) від 31 травня 2019р. № 83 позивач звільнений з роботи 31 травня 2019р., відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків (а.с. 150). Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. За змістом ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України). Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України). Положеннями ст. 149 КЗпП України, передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021р. в справі № 461/8132/17. Надаючи оцінку наказам про оголошення позивачу догани від 23 травня 2019р. №67 та від 29 травня 2019р. № 68, у зв`язку з експлуатацією ним автомобіля «LDV Convoj 400», д.н.з. [NUMBER] , без дозволу начальника Сєвєродонецької КЕЧ у неробочі дні та години, а саме 17 травня 2019р. (п`ятниця) після 18:00 год. та 19 травня 2019р. (неділя), суд приходить до наступного. Відповідно до п. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку Сєвєродонецької КЕЧ, затверджених наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ (району) (з адміністративно-господарської діяльності) від 05 травня 2017р. №1 (а.с. 132-136), для працівників квартчастини встановлено тривалість робочого часу 40 год. на тиждень з двома вихідними днями (субота і неділя). Початок роботи о 9:00 год., закінчення роботи о 18:00 год., у п`ятницю о 16:45 год. Наказом начальника Сєвєродонецької КЕЧ (району) (з адміністративно-господарської діяльності) від 22 жовтня 2018р. за №141 «Про постановку на тимчасовий облік автомобіля, переданого Мостиським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області» (зв. а.с.155) автомобілю «LDV Convoj 400», 2002р. випуску, об`єм двигуна 2400 см. куб., дизельний, кузов [NUMBER] , присвоєно військовий номер [NUMBER] та закріплено за помічником начальника, працівником ЗСУ [PERSON] , який також призначений матеріально-відповідальною особою (а.с. 145). Даний наказ був виданий у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 01 липня 2002р. № 219 «Про затвердження Керівництва з експлуатації автомобільної техніки в Збройних Силах України», з метою підтримання автомобільної техніки частини в постійній бойовій готовності. Відповідно до книги обліку озброєння, військової техніки та іншого військового майна за номерами і технічним станом, а також відповідно до книги обліку наявності та руху військового майна (служба забезпечення), даний автомобіль є вантажно-пасажирським, закріплений за Сєвєродонецькоої КЕЧ та відноситься до військового майна (а.с 177-178). Наказом Міністра оборони України від 12 грудня 2016р. № 678 затверджено Інструкцію про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України (далі по тексту - Інструкція №678). Пунктом 3.15 Інструкції № 678 передбачено, що забороняється використання машин у робочі дні з 18:00 год. до 7:00 год. наступного дня, у передвихідні дні - після 15:00 год., у вихідні та святкові дні, за винятком машин, що забезпечують бойове чергування, несення служби, доставку хворих у лікувальні заклади. У разі виникнення потреби у проведенні невідкладних заходів щодо забезпечення життєдіяльності військ (сил) використання машин понад встановлений нарядом час оформлюється записом у дорожньому листі «Використання машин продовжено до __ години» у розділі ІІ «Робота машин», що підписується командиром військової частини і скріплюється гербовою печаткою. За змістом п. 3.36 Інструкції № 678 дорожній лист є розпорядженням командиру підрозділу та водію на виконання завдання. Дорожній лист виписується на одну добу, на чергові транспортні засоби - до п`яти діб, а при відправленні машини на бойове чергування, та у тривале відрядження - не більше ніж 10 діб. Використання транспортного засобу позивачем 19 травня 2019р. (неділя) підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №122687 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складеного поліцейським 1 взводу 4 роти батальйону УПП Департаменту патрульної поліції в Луганській області (зв. а.с.158), копія якого знаходиться в матеріалах службового розслідування, розпочатого 20 травня 2019р. та закінченого 23 травня 2019., а факт використання у власних цілях вказаного вище автомобіля позивачем 17 травня 2019р. (п`ятниця) після 18:00 год. та 18 травня 2019р. (субота) підтверджується доповідною [PERSON] (а.с. 162) з приводу обставин несвоєчасного повернення автомобіля на територію Сєвєродонецької КЕЧ. Статями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд вважає, що відповідачем надані докази фактів вчинення позивачем дисциплінарного проступку у період з 17 по 19 травня 2019р., при цьому, позивачем не доведено поважності причин несвоєчасного повернення автомобіля на територію Сєвєродонецької КЕЧ та його використання у власних цілях, зокрема, що службовий автомобіль він отримав з дозволу начальника Сєвєродонецької КЕЧ підполковника [PERSON] з метою вирішення особистих питань про які він вказав в доповідній записці. Враховуючи, що вказаний вище транспортний засіб є військовим майном, позивач у продовж з 18:00 год. 17 травня 2019р. до 19 травня 2019р. використовував його у власних цілях без дозволу начальника Сєвєродонецької КЕЧ та у порушення вимог п.п. 3.15, 3.36 Інструкції №678, суд, проаналізувавши матеріали службового розслідування, приходить до переконання, що матеріалами справи підтверджені обставини, викладені в наказах від 23 травня 2019р. № 67 та від 29 травня 2019р. №68 про оголошення догани, які оскаржує позивач. Твердження позивача, що в оскаржуваних наказах відповідач необґрунтовано посилається на наказ Міністра оборони України від 12 грудня 2016р. №678 «Про затвердження Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України», з яким він не був ознайомлений під підпис, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 1 розділу V посадової інструкції помічника начальника Сєвєродонецької КЕЧ (району), затвердженої начальником Сєвєродонецької КЕЧ (району) 15 травня 2017р. (а.с. 138-140), помічник начальника частини повинен знати постанови, розпорядження, накази, методичні, нормативні та інші керівні матеріали з матеріально-технічного забезпечення. Відповідно до п. 2.4 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 03 липня 2013р. № 448, КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. КЕВ (КЕЧ) підпорядковується КЕУ за територіальним принципом. З питань використання фондів і територій військових містечок виконує накази (розпорядження) начальника гарнізону. Пунктом 2.3 даного Положення встановлено, що КЕУ є територіальним органом військового управління ЗС України і призначене для реалізації у військах (силах), дислокованих у межах відповідальності територіального квартирно-експлуатаційного управління, державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення з метою підтримання військ (сил) у стані високої бойової та мобілізаційної готовності. КЕУ підпорядковується Головному КЕУ ЗС України. Згідно ст. 5 Закону України «Про Збройні Сили України» особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України. Окремі посади працівників Збройних Сил України можуть комплектуватися громадянами, які проходять альтернативну (невійськову) службу у порядку, визначеному законом. Трудові відносини працівників Збройних Сил України регулюються законодавством про працю. Суд вважає твердження позивача, що він не є військовослужбовцем і на нього не розповсюджуються накази Міністра оборони України, помилковими, оскільки квартирно-експлуатаційні відділи (частини) це установи, які підконтрольні Збройним Силам України, а працівники КЕЧ входять до особового складу ЗСУ. Таким чином, при винесені оскаржуваних наказів від 23 травня 2019р. № 67 та від 29 травня 2019р. №68 відповідачем додержані, передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Судом також встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що з 30 травня 2019р. по 18 червня 2019р. позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЕ №156850. При цьому, відповідач видає наказ від 31 травня 2019р. №70 про оголошення позивачу догани у зв`язку з відсутністю на робочому місці станом на 16:00 год. 30 травня 2019р. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992р. № 9 визначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. За змістом п. 7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Сєвєродонецької КЕЧ працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни, зокрема, за прогул ( у тому числі відсутність на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020р. у справі №459/2618/17, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани перевірялись та давалась оцінка причини відсутності позивача на роботі 30 травня 2019р. З огляду на те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулу та порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення, а саме: у позивача не відібрано пояснення, тобто, не з`ясовано причин його відсутності на роботі, враховуючи ту обставину, що позивач не міг бути присутнім на робочому місці, через стан здоров`я, що підтверджується листком непрацездатності, суд приходить висновку про відсутність підстав застосування до позивача дисциплінарного стягнення за прогул, а відтак, права позивача підлягають захисту, а спірний наказ від 31 травня 2019р. №70 про притягнення [PERSON] дисциплінарної відповідальності у виді догани визнанню незаконним. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. З передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України). Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26 червня 2018р. у справі № 714/395/17, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Як вбачається з наказу про звільнення позивача, підставою для звільнення стали накази від 23 травня 2019р. №67, від 29 травня 2019р. №68, від 31 травня 2019р. №70, якими позивачу оголошено догану. При цьому, суд вважає, що остаточною підставою для звільнення позивача був саме наказ від 31 травня 2019р. №70, оскільки після оголошення другої догани позивачу відповідно до наказу від 29 травня 2019р. №68 начальником Сєвєродонецької КЕЧ було погоджено заяву позивача від 29 травня 2019р. щодо надання щорічної основної відпустки з 03 червня 2019р. (зв. а.с. 166). Оскільки суд визнав наказ від 31 травня 2019р. №70 про оголошення позивачу догани за прогул незаконним, а отже, у діях [PERSON] відсутнє систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, в результаті чого суд приходить до висновку про те, що його звільнення суперечить положенням п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, суд також враховує положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Тобто, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч.3 ст.40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Отже, звільнення працівника з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, наказ відповідача за № 83 від 31 травня 2019р. слід визнати незаконним, позивач підлягає поновленню на роботі та на його користь суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Частиною 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі по тексту - Порядок №100). Відповідно до абзацу «з» п. 1 розділу 1 Порядку № 100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд вважає за необхідне враховувати два повністю відпрацьованих місяців, що передували звільненню березень та квітень, оскільки розмір заробітної плати за травень 2019р. складається із компенсації за невикористану відпустку. Згідно довідки про заробітну плату позивача (зв. а.с. 151), остання становила за 2 місяці, які передували звільненню 20034,75 грн. (березень 2019р. - 9933,0 грн. за 20 робочих днів; квітень 2019р. - 10101,75 грн. за 20 робочих днів). Таким чином середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 20 034,75 грн. : 40 робочих днів = 500,87 грн. (середньоденна заробітна плата). Всього вимушений прогул становить 1014 робочих днів (за період з 01 червня 2019р. по 31 травня 2023р. (день ухвалення судом рішення) * 500,87 грн. = 507882,18 грн. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 507 882,18 грн., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів, при цьому судом враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 826/808/16 від 20 червня 2018р. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 10017,38 грн.( 9 933 грн. + 10 101,75 грн./2) без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що позивачу була завдана моральна шкода, оскільки його нормальні життєві устої були порушенні в зв`язку з незаконним звільненням з роботи, в результаті чого він отримав моральні страждання, а тому суд, виходячи з вимог розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,0 грн. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача виключити з трудової книжки [PERSON] як незаконний запис від 31 травня 2019р. про звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків не підлягають задоволенню, оскільки, виходячи із п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993р. №58, яким передбачено порядок внесення відомостей до трудової книжки про поновлення на роботі на підставі судового рішення, позовні вимоги є передчасними, а права позивача в даному випадку не порушені. Щодо строку звернення до суду з позовом про визнання наказів недійсними та поновлення на роботі суд зазначає наступне. Матеріали справи свідчать, що у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено суду про застосування попуску строків звернення до суду позивача (позовної давності), передбачених КЗпП України. У заяві про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду позивач наводить причини пропуску строку, передбаченого законодавством за вирішенням трудового спору та просить суд визнати причини пропуску поважними. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. За змістом п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992р. за № 9, встановлені КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін. Виходячи з положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України, на оскарження наказу про оголошення догани законодавством дається тримісячний строк із дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Таким днем слід вважати день ознайомлення працівника з наказом (розпорядженням) про оголошення йому догани, незалежно від дня видання цього наказу. Із досліджуваних судом матеріалів справи, встановлено, що із оскаржуваними наказами від 23 травня 2019р. №67, від 29 травня 2019р. №68, від 31 травня 2019р. № 70 про оголошення догани, позивач ознайомився 21 червня 2019р., про що свідчить його підпис на цих наказах. Копію оскаржуваного наказу про звільнення від 31 травня 2019р. №83, який, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, може бути оскаржений до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, позивач отримав через поштовий зв`язок 03 червня 2019р., що підтверджується листом відповідача від 31 травня 2019р. № 1318 про необхідність отримання трудової книжки разом з яким був направлений витяг наказу про звільнення позивача та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Не погоджуючись з наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та про звільнення, позивач 01 липня 2019р. звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про скасування оскаржуваних наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, вважаючи, що спірні правовідносини віднесено до публічно-правових, і згідно посадової інструкції посаду, яку він обіймав, віднесено до адміністративно-господарських функцій, оскільки його щорічно зобов`язували подавати декларацію про доходи до Єдиного державного реєстру декларацій як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Про те, що позивач вперше звернувся до суду за захистом своїх трудових прав 01 липня 2019р. відповідач зазначив у відзиві. Тобто, позивач звернувся до суду вперше у строки, передбачені ст. 233 КЗпП України. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2020р. у справі №640/11845/19 провадження у справі за позовом [PERSON] до Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, закрито на підставі п. 1) ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки даний спір непідвідомчий адміністративному суду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020р. ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2020р. залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 грудня 2021р. ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2020р. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020р. залишено без змін. Справа №640/11845/19 розглядалася в суді касаційної інстанції в порядку письмового провадження. Копію постанови Верховного Суду від 09 грудня 2021р. позивач отримав поштою 12 січня 2022р., про що свідчить трек-номер з конверту 0102935084048. З позовом до Шевченківського районного суду м. Києва позивач звернувся на наступний день (13 січня 2022р.) після отримання копії постанови Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, суд визнає поважними причини пропуску строку звернення до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, а порушене право позивача підлягає захисту. При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», КЗпП України було доповнено главою XIX такого змісту: «Глава XIX ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ», 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, п. 1, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 30 січня 2019р. у справі № 910/4518/16, а також беручи до уваги, що відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 12 січня 2012р. позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 9048,42 грн. судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial