Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернувшись\~до суду\~з даним\~позовом вказують,\~що \~21.05.2007\~року між\~відповідачем -\~КС «Альянс\~Україна» та\~ [PERSON] було укладено договір кредиту №612-07к, відповідно до якого, відповідач надав позивачу №1 - [PERSON] у тимчасове користування кредитну лінію з лімітом у розмірі 360000ґрн. на строк до 21.05.2010р. у відповідності до п. 2.2. даного договору. Також сторонами,\~на той\~час було\~узгоджено,\~що у\~відповідності до п.1.3 «кредит надається позичальнику на наступні цілі: розширення діяльності на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник [PERSON] зобов`язався повернути його спілці - відповідачу на умовах, передбачених ним договором. У відповідності до п. 3.1 договору від 21.05.2007р., позивач № 1 повинен був щомісячно сплачувати КС «Альянс Україна» 0,1644% за день, плюс 1% від суми кредиту, які сплачуються позивачем, як позичальником, одноразово в день отримання кредиту. При цьому, при розрахунку процентів враховувалось день надання та не враховувався день повернення кредиту, що підтверджувалось відповідною таблицею. Також між позивачем № 1 [PERSON] та відповідачем було укладено ряд додаткових договорів, а саме: 21.05.2007, 23.05.2007, 31.05.2007, 05.06.2007, 30.09.2007, 07.12.2007, 31.03.2008 та 12.09.2008, у яких було внесено зміни кінцевої дати повернення кредиту: 21.05.2007, 23.05.2007, 31.05.2007, 05.06.2007, 31.03.2008 та 12.09.2008, із датою повернення кредиту - 31.05.2010р., а у додаткових договорах від 30.09.2007 р. та 07.12.2007 р. була встановлена дата повернення - 30.05.2010р. Також, у забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором кредиту, 21.05.2007р. між відповідачем (спілкою), позивачем №2 - [PERSON] , та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] було також укладено договір іпотеки. У відповідності до п. 4.1 договору кредиту № 612-07К, відповідач та позивач № 1 узгодили вимоги по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що вони забезпечуються іпотекою (договір від 21.05.2007р.), де позивач № 2 - [PERSON] та третя особа [PERSON] відповідно стали іпотекодавцями щодо будівель та споруд автозаправної станції складу паливо-мастильних матеріалів, що знаходяться [ADDRESS] , які належать іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на будівлі автозаправної станції складу паливо-мастильних матеріалів, виданого 01.12.2006р. виконкомом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрованого Тиврівським районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 12.12.2006р. в реєстрову книгу за №1, за реєстровим №18. При цьому, 07.07.2008р. відповідачем на адресу позивача № 1 - [PERSON] було надіслано вимогу № 3219/ю, на адресу позивача № 2 - вимога № 3220/ю, а 02.09.2008 р. - на адресу [PERSON] було надіслано вимогу № 4146/ю про добровільне погашення заборгованості. На думку позивачів, відповідач надсилаючи на адресу позичальника [PERSON] та [PERSON] - поручителя № 1, іпотекодавця № 1, які є чоловіком і дружиною та мешкають за однією адресою, а також до іпотекодавця №2 вимоги щодо добровільного погашення заборгованості, свідомо йшов на збільшення розміру цієї заборгованості, так як 12.09.2008р. підписав із позичальником [PERSON] ще один додатковий договір, із датою повернення кредиту дату 31.05.2010р., таким чином продовживши його виконання на 11 днів по відношенню до основного та на 1 день - до інших додаткових договорів. Так, у відповідності до п. 5.3.1 договору кредиту № 612-07к, відповідач - кредитна спілка мала право достроково розірвати договір в односторонньому порядку та вимагати достроково стягнути кредит повністю та проценти за весь термін, передбачений ст. 2.1 договору. П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідач скористався своїм правом та у відповідності до п.23 кредитного договору у грудні 2008р. звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Альянс», який у свою чергу 06.02.2009р. виніс рішення у справі №109/08 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Альянс Україна» 2777754,50 гри. заборгованості за кредитним договором та третейського збору. У подальшому, Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист №12нар від 20.05.2009р., на підставі якого 29.05.2202р. державним виконавцем (на той час) відділу ДВС Тиврівського РУЮ) Вінницької області, правонаступником якого є Тиврівський відділ ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного Міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) було відкрито виконавче провадження щодо солідарного стягнення на користь КС «Альянс Україна» із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості та судових витрат. Постановою державного виконавця відділу ДВС Тиврівського РУЮ Управління юстиції у Вінницькій області від 30.06.2009 року повернуто виконавчий лист в зв`язку з відсутністю майна боржника на яке може бути накладене стягнення. \~ \~ \~ \~В подальшому, постановою заступника начальника ВДВС Тиврівського РУЮ у Вінницькій області від 09.11.2011р. було відкрито виконавче провадження за вище вказаним виконавчим листом та запропоновано боржникам сплатити суму боргу в добровільному порядку у строк до 16.11.2011р. \~ \~ \~ \~В рамках даного виконавчого провадження проведено ряд виконавчих дій, але дані дії закінчуються переліком постанов, останньою з яких, є постанова про поновлення виконавчих дій. Однак, надати дані документи суду, сторона позивача не має змоги, оскільки при намаганні їх відкрити у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень, система пошуку документів видає посилання на їх відсутність. \~ \~ \~ \~09.02.2014 року, постановою заступника начальника ВДВС Тиврівського РУЮ управління юстиції у Вінницькій області знову відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №212/9996/2012 виданого Ленінським районним судом м.Вінниці про стягнення заборгованості на користь відповідача. \~ \~ \~ \~Постановою державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ у Вінницькій області вищевказане виконавче провадження було завершене, у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу. \~ \~ \~ \~Однак, надати дані документи суду, сторона позивача не має змоги, оскільки при намаганні їх відкрити у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень, система пошуку документів видає посилання на їх відсутність. \~ \~ \~ \~При цьому у 2017 році, відповідач КС «Альянс Україна" звернулась до Вінницького міського суду з заявою про видачу дубліката виконавчою листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа, до виконання. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2017р. залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2017р. було задоволено вимоги КС «АЛЬЯНС УКРАЇНА» про видачу дубліката виконавчого листа, та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа, до виконання. У подальшому, Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 12 нар/09 від 24.06.2017р. про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вище вказаної суми боргу по кредитному договору. Також, 30.05.2019р. головним державним виконавцем Тиврівського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області було знову відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №212/9996/2012 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення заборгованості у сумі 2574115,54 грн. на користь відповідача КС «Альянс Україна» із зверненням стягнення на доходи боржника - позивача № 1 [PERSON] у сумі виплат боргу 2831698,25 грн. Сторона позивачів вважає, що договір № 612-07к від 21.05.2007р. в силу вимог ст. 203 ЦК України є недійсним, так як він суперечить моральним засадам суспільства та вимогам ЦК України. Сторона позивачів не заперечує той факт, що дійсно 21.05.2007р. між відповідачем, в особі голови правління КС «Альянс Україна» Солдатової Н.І. та позивачем № 1 (на той час позичальником) [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №612-07к, а не як указано у шапці даного договору «договір кредиту № 612-07к». Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством: як прояв недобросовісної конкуренції: 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається чіткий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач № 1 [PERSON] стверджує, що ця інформація в повному обсязі не була надана йому відповідачем та його таким чином було введено в оману. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Отже, на думку позивачів, оспорюваний договір № 612-07к від 21.05.2007р. відповідно до ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним, так як відповідач, в особі голови правління КС «Альянс Україна» Солдатової Н.І. в межах строку дії договору весь час збільшував розмір заборгованості позичальника - позивача №1, підписуючи із ним додаткові договори, змінюючи таким чином дати повернення кредиту, що суперечить ст.ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». І тому сторона позивачів просить суд визнати договір кредиту № 612-07к від 21.05.2007р. недійсним у зв`язку із введенням в оману позичальника - позивача № 1. Відносно позовної вимоги про визнання договору іпотеки від 21.05.2007р. недійсним в частині зобов`язань позивача № 2 [PERSON] перед КС «Альянс Україна», то позивачі зазначають, що дійсно, 21.05.2007р. між відповідачем - КС «Альянс Україна» та позивачем № 2 [PERSON] та третьою особою по справі, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] було укладено договір іпотеки. П. 4.1 договору кредиту № 612-07к від 21.05.2007р., відповідач (спілка) та позивач № 1 [PERSON] узгодили вимоги по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що вони забезпечуються іпотекою (договір від 21.05.2007 р.), де позивач № 2 [PERSON] та третя особа [PERSON] стали іпотекодавцями щодо будівель та споруд автозаправної станції складу паливо-мастильних матеріалів, що знаходяться у [ADDRESS] , які належать іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на будівлі автозаправної станції - складу паливо-мастильних матеріалів, виданого 01.12.2006р. виконкомом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрованого Тиврівським районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 12.12.2006 р. в реєстрову книгу за № 1, за реєстровим № 18. У відповідності до витягу Державного реєстру правочинів, 31.05.2011р. було проведено торги про реалізацію предмета іпотеки, а саме: будівель та споруд автозаправної станції складу паливо-мастильних матеріалів, які на підставі ст. 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акту державного виконавця провів приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко О.А., і власником даного майна стало приватне підприємство «Фірма «Яско», м. Вінниця, вул. Пушкіна 10, оф. 49 за суму 240000 грн. Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гсІ2 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14). Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем. Отже, на думку позивачів вони роблять висновок, що боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбаченим законом або договором (стаття 541 ЦК України). Як вбачається\~з копії\~договору іпотеки,\~він підписаний\~головою правління\~КС «Альянс\~ \~Україна» \~ Солдатовою\~ \~Н.І.\~ - представником відповідача по справі, позивачем № 2 [PERSON] та третьою особою [PERSON] , хоча по тексту міститься посилання на дії саме позичальника [PERSON] , позивача № 1 під час підписання договору кредиту від 21.05.2007р., але жодного підпису [PERSON] , як чоловіка позивача №2 [PERSON] , або надання ним своєї письмової згоди (у розумінні ч. 3 ст. 65 СК України) щодо іпотечного майна даний договір від 21.05.2007р., не містить. Тому, позивачі вважають, що договір іпотеки укладений без нотаріально посвідченої згоди особи (другого із подружжя - позивача № 1 [PERSON] ), який є співвласником предмета іпотеки в силу вимог ст.60 СК України, і відповідно до вимог ст. 203, 205, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним в частині вимог до [PERSON] , а тому позивачі просять суд визнати кредитний договір № 612-07к від 21.05.2007р. недійсним та визнати договір іпотеки від 21.05.2007р. в частині зобов`язань позивача № 2 [PERSON] перед КС «Альянс Україна» - недійсним. Ухвалою Тиврівського районного суду від 07.09.2022 року відкрито загальне провадження по справі. 03.10.2022 року відповідачем подано до суду відзив, в якому КС "Альянс України" просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та в зв`язку з пропущенням позивачами строку позовної давності. 25.10.2022 року представник позивачів подав суду відповідь на відзив, в якому просить поновити позивачам строк позовної давності для звернення з позовом до суду, задовольнити вимоги позивачів в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав вказаних у позові та у відповіді на відзив. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у їх відсутності. Позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні. Треті особи про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку,заяв та клопотань до суду не надавали. \~ \~ \~ \~Суд вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Договір кредиту № 612-07к від 21.05.2007 року, між Кредитною спілкою «Альянс Україна» та [PERSON] , був укладений 21.05.2007 року, строк його дії становив до 21 травня 2010 року (п.2.1 Договору) (а.с. 30-33). Договір іпотеки, укладений 21.05.2007 року на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №612-07квід 21.05.2007 року має похідний характер від основного зобов`язання (а.с. 34-37). Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Альянс» від 06 лютого 2009 року по справі № 109/08 було розірвано Договір кредиту №612-07к від 21.05.2007 року укладений між КС «Альянс Україна» та [PERSON] та солідарно стягнуто з гр. гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] борг за кредитним договором (а.с. 39-41). Статтею 257 ЦПК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сторони по справі уклали оспорюваний Договір кредиту № 612-07к та іпотечний договір - 21 травня 2007 року. А отже саме в цей день Позивачі мали дізнатися про порушення свого права, якщо воно було порушено на їх думку. Спірні Договори були підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цих договорів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачі на момент укладення договорів не заявляли додаткових вимог щодо умов цих договорів та в подальшому частково виконували умови кредитного договору. З позовом до суду про визнання кредитного Договору №612-07к від 21.05.2007 року недійсним та Договору іпотеки від 21.05.2007 року недійсним, в частині зобов`язань [PERSON] , Позивачі звернулися 22.07.2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності. В зв`язку з чим, саме з дня укладення сторонами кредитного Договору №612-07к та Договору іпотеки - 21 травня 2007 року починається перебіг позовної давності, а позов [PERSON] та [PERSON] про визнання кредитного Договору та Договору іпотеки недійсним подано до суду позивачами через 15 років, що перевищує строк позовної давності. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача у відзиві, зокрема, просить відмовити в задоволенні позову, в зв`язку з пропущенням строку позовної давності. Представник позивачів у відповіді на відзив просить поновити строк позовної давності для звернення з позовом до суду, однак причини пропуску строку на які він вказує на думку суду є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Тому суд не вбачає причин для поновлення строку позовної давності. На сьогоднішній день рішення Третейського суду від 06.02.2009 року по справі № 109/08 Боржниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виконане. Виконавчі листи щодо стягнення боргу з вказаних боржників знаходяться на виконанні в відповідних відділах ДВС. \~ \~ \~ \~В період з 21.05.2007 року по вересень 2008 року Позичальник [PERSON] частково виконував свої зобов`язання, щодо погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно кредитного договору № 612-07к від 21.05.2007 року, що свідчить про визнання ним умов договору. \~ \~ \~ \~Крім того, на підставі додаткових угод до договору кредиту № 612-07к від 21.05.2007 року, а саме: додаткового договору №1 від 21.05.2007 року, додаткового договору №2 від 23.05.2007 року, додаткового договору №3 від 31.05.2007 року, додаткового договору №4 від 05.06.2007 року, додаткового договору №5 від 30.09.2007 року, додаткового договору №6 від 07.12.2007 року, додаткового договору №7 від 31.03.2008 року, додаткового договору №8 від 12.09.2008 року, позичальник продовжував отримувати кредити по кредитній лінії і на той момент [PERSON] як позичальника за кредитним договором, всі умови кредитного договору влаштовували. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК Україна). \~ \~ \~ \~За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~ \~ \~ \~Перед укладенням кредитного договору №612-07к 21 травня 2007 року сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, не звертався до кредитної спілки із заявою про надання роз`яснень йому умов договору, або з додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропанованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, договір підписав добровільно, не під впливом тиску чи тяжких обставин, що відповідало його внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідач надав Позивачу повну інформацію про умови надання кредиту що підтверджується підписами Позичальника на кожній сторінці Договору кредиту № 612-07к від 21.05.2007 року. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] на момент укладення кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому частково виконував його умови. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредиту без пояснень причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто або через уповноважену особу або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Позивач фактично отримавши грошові кредитні кошти, приступив до виконання договору і не скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів» відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору. \~ \~ \~ \~Матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до Кредитної спілки з приводу порушення його прав як споживача, недостатньої наданої кредитною спілкою інформації про умови кредитування саме в момент укладення оспорюваного правочину. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину. \~ \~ \~ \~Поведінкою,\~яка суперечить\~добросовісності та\~чесній діловій\~практиці,\~є,\~зокрема,\~поведінка,\~що не\~відповідає попереднім\~заявам або\~поведінці сторони,\~за умови,\~що інша\~сторона розумно\~покладається на\~них.\~Ініціювання спору\~про недійсність\~договору не\~для захисту\~цивільних прав\~та інтересів,\~а з\~метою ухилення\~від виконання\~зобов`язань,\~є неприпустимим,\~що підтверджується\~правовою позицією\~висловленою у\~постанові Верховного\~Суду у\~складі Об`єднаної\~палати Касаційного\~ цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19). \~ \~ \~ \~Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 дійшов до висновку, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право-обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірвання договору в судовому порядку; (3) відмови від договору в порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсність договору (нікчемність договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в своєму позові зазначає підстави недійсності основного зобов`язання. та вважає, що оспорюваний договір №612-07к від 21.05.2007 року відповідно до ст.ст.203, 215, 227 ЦК України є недійсним, так як відповідач в межах строку дії договору весь час збільшував розмір заборгованості позичальника - позивача 1, підписуючи з ним додаткові договори, змінюючи таким чином дати повернення кредиту, що суперечить ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». \~ \~ \~ \~Однак, з такою позицією позивача №1 суд не погоджується, оскільки відповідно до п.1.1 Договору кредиту № 612-07к від 21.05.2007 року, спілка надає Позичальникові у тимчасове користування кредитну лінію з лімітом кредитування 360000 гривень. \~ \~ \~ \~Пунктом 1.2 Договору кредиту визначено, що кожен транш кредитної лінії здійснюється на підставі додаткових угод до даного договору. \~ \~ \~ \~Кредитна лінія - це встановлений загальний ліміт коштів, що банк надає своєму клієнту конкретними частинами й у певний період. \~ \~ \~ \~В оспорюванному договорі кредиту, кредитодавець та позичальник дійшли до згоди, що кредитна лінія надається з лімітом кредитування 360000грн. Кожен транш кредитної лінії здійснюється на підставі додаткових угод. \~ \~ \~ \~Тому, підписуючи Додаткові договори (щодо отримання кредитів) до договору кредиту № 612-07к від 21.05.2007 року, Кредитна спілка «Альянс Україна» не збільшувала заборгованість позичальника. Кредити надавалися Позичальнику в межах ліміту кредитування по кредитній лінії 360000 гривень. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги Позивачів про визнання недійсним договору іпотеки від 21.05.2007 року в частині зобов`язань позивача №2 [PERSON] перед Кредитною спілкою «Альянс Україна`суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. \~ \~ \~ \~Позивачі в своєму позові зазначили, що ніби-то спірний договір іпотеки був укладений [PERSON] без відому свого чоловіка [PERSON] , а тому має бути визнаний недійсним. \~ \~ \~ \~Але, з такими ствердженнями позивачів суд не погоджується. так як, по-перше, в пункті 4.1 Договору кредиту №612-07к укладеному 21.05.2007 року між Позивачем 1 та Відповідачем по справі, зазначено вимоги по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується іпотекою (договір від 21 травня 2007 року). \~ \~ \~ \~По-друге, [PERSON] підписав Додаток №1 від 21.05.2007 року, відповідно до якого [PERSON] надав розсписку про зберігання майна, цілісного майнового комплексу в [ADDRESS] , яке було передано в заставу. \~ \~ \~ \~По-трете, Позивачі по справі не надали суду докази, що іпотечне майно було придбане ними під час їхнього шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). \~ \~ \~ \~У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Відтак, суд з урахуванням вищевикладено приходить до висновку, що позивачами не наведено вагомих підстав для визнання кредитного договору та договору іпотеки від 21.05.2007 недійсними, а відтак на думку суду це являється підставою для відмови в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. \~ \~ \~ \~ Що стосується інших доводів сторін по справі, то суд вважає необхідним зазначити наступне. \~ \~ \~ \~Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. \~ \~ \~ \~Стосовно забезпечення ефективного судового захисту статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. \~ \~ \~ \~У рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, заява № 30210/96). \~ \~ \~ \~Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. \~ \~ \~ \~При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. \~ \~ \~ \~Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). А відтак, відповідати на кожен аргумент сторін по справі суд неможе, так як вважає, що у рішенні належним чином викладено та зазначено підстави для відмови у заявлених позовних вимогах і заперечень щодо них та надано відповідь по суті спору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed