Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Відповідачі у підготовче судове засідання не явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували. Представник позивача у підготовче судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія договору купівлі продажу від 01.04.2022р.; копія розписки від 05.12.2022р.; копія довіреності [PERSON] від 06.01.2022р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2023р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2011р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 01.04.2022 р. між позивачами та відповідачем [PERSON] , яка також діяла і в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 06.01.2022р., була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали відповідачу [PERSON] , обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідачів не зареєстрували своє право власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2011р., крім того не завершили оформлення земельної ділянки. Про ці обставини позивачам не було відомо до укладання договору. Особисто [PERSON] запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідачі (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивачі були вимушені звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] передані гроші , а позивачам як об`єкти нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачами. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачі набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши об`єкти нерухомості у відповідачів, які вони фактично не мали права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами як за добросовісними набувачами, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved