Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Чернікова С.О., яка діє на підставі ордера надання правничої (правової) допомоги серії АН №1065626 від 01.02.2022 року, звернулася 10.02.2022 до Дергачівського районного суду Харківської області суду з позовом до відповідачів ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] майнової шкоди на суму 1555,09 грн. та про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн (справа №619/517/22). В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 09.08.2014 близько 08.20 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ВА3-2109», д/н [NUMBER] , рухався по автодорозі «Дергачі-Казача Лопань» (2 км. + 550 метрів) поблизу с. Білаши Дергачівського району Харківської області в напрямку м. Дергачі Харківської області та скоїв дорожньо-транспорту пригоду. За вказаними обставинами було розпочате кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №l2014220280001170. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2021 року (кримінальна справа № 619/1369/20) встановлено, що згідно з обвинувальним актом, у кримінальному провадженні № 12014220280001170 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2014, 09.08.2014 о 08.20 год. за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, [PERSON] не врахував дорожню обстановку, рухаючись з перевищенням допустимого швидкісного режиму, не впорався з керуванням свого транспортного засобу та допустив зіткнення з бочкою трактора «Білорусь 1025.2» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався у попутному напрямку, а потім виїхав на зустрічну смугу руху транспортних засобів, де в цей час їхав автомобіль «ВА3-2101» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та вже на зустрічному узбіччі допустив зіткнення з вказаними транспортними засобами, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху У країни. У результаті ДТП пасажир автомобіля «ВА3-2101» [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді пошкодження у вигляді забійної рани області чола, перелому великого горбка правої плечової кості, а також забійної рани, забою і сіроми м`яких тканин лівого стегна. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №54-KE/2105 від 21.09.2015 вказані пошкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я. ??????Порушення Правил дорожнього руху України [PERSON] знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили. У результаті вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2021 у справі № 619/1369/20 провадження було закрито та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності від відбуття покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов потерпілої, заявлений нею в ході підготовчого судового засідання у кримінальному провадження, по суті не було розглянуто. Моральна шкода, яка була завдана позивачу внаслідок ДТП, виразилась у тривалому відчутті болю від ушкоджень, що були отримані нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього, тривалий час позивач витратила на відновлення та реабілітацію. Позивач відчувала обурення та страждання через відмову відповідача [PERSON] нести відповідальність за своє правопорушення та компенсувати витрати позивача на лікування, які вона була змушена понести через порушення відповідачем правил дорожнього руху. Протягом шести років, які проводилось досудове розслідування по справі, відповідач не зробив жодної спроби компенсувати позивачу шкоду або хоча б принести їй щирі вибачення за подію, що сталась з його вини. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на чолі [PERSON] , утворився рубець, який за шість років після утворення так і не зажив повністю, через що позивач відчуває невпевненість у спілкуванні з оточуючими її людьми. Позивач була змушена змінити зачіску та прикривати рубець на лобі волоссям. Окрім цього, й досі позивач відчуває невпевненість та хвилювання на дорозі. Навіть незначна поїздка на автомобілі викликає у позивача тривогу. Незважаючи на те, що позивач проживає за містом та має потребу в тому, щоб пересуватися автомобілем, вона лише минулого року отримала право керування транспортним засобом. Проте й досі позивач нечасто керує автомобілем, оскільки через ДТП відчуває страх. Через це позивач відчуває значні незручності у повсякденному житті. [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду в 500 000, 00 грн, яку просила стягти з відповідача [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАт «СК «ВУСО» на підставі полісу ГО А12898623, а тому позивач просила стягнути з ПрАт «СК «ВУСО» 1555,09 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої їй внаслідок ДТП. Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. 28.07.2022 року до суду надійшла спільна заява від позивача [PERSON] та відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про затвердження мирової угоди у справі №619/517/22, укладеної між ними 15.07.2022 року. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 04.08.2022 року затверджено мирову угоду, укладену 15.07.2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» у справі №619/517/22, а провадження у справі закрито в частині позовних вимог до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової шкоди, та ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 03.10.2022 роз`єднані позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення майнової шкоди на суму 1555,09 грн та до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн у справі №619/517/22 шляхом виділення в самостійне провадження позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. та передано до канцелярії суду матеріали за виділеною у самостійне провадження позовною вимогою [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, які відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2022 передано головуючому судді Шолудько А.В. (справа №535/1666/22) (а.с. 44, 46). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 06.10.2022, справа № 535/1666/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди надійшла на розгляд судді Шолудько А.В. (а.с. 46). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 12.10.2022 відкрито провадження у справі №535/1666/22 за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 47-48). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Іванова Н.О., яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1089291 (а.с. 119), у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 124, 125, 127, 129, 131, 132). Представник позивача [PERSON] через систему Електронний суд 08.05.2023 подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві (а.с. 118). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кузмін С.О. який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1095626 від 14.11.2022 (а.с. 60), у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 126, 128, 130). Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. 02.06.2023 до суду надійшла письмова заява від представника відповідача адвоката Кузьміна С.О., про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Крім того, у зазначеній заяві відповідач позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди визнав частково, на суму 15\~000,00 грн, обґрунтовуючи тим, що кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито за строками давності, вина [PERSON] у вчиненні даної ДТП не встановлена. Крім того, зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів на обґрунтування заявленої нею суми моральної шкоди. [PERSON] не визнає свою вину у скоєнні ДТП, але й не заперечує щодо відшкодування позивачу 15 000,00 грн моральної шкоди, враховуючи що нею отримані тілесні ушкодження (а.с. 133). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2014 за №12014220280001170 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, встановлено, що 09.08.2014 близько о 08.20 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2109», д/н [NUMBER] , рухався по автодорозі «Дергачі-Козача Лопань» (2 км 550 метрiв) поблизу с. Білаши Дергачівського району Харківської області в напрямку м. Дергачі Харківської області. Під час руху, зазначеної автодороги, [PERSON] не врахувавши дорожню обстановку, рухаючись з перевищенням допустимого швидкісного режиму, не впорався з керуванням свого транспортного засобу та допустив зіткнення з бочкою трактора «Білорусь 1025.2» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався у попутному напрямку, а потім виїхав на зустрічну смугу руху транспортних засобів, де в цей час їхав автомобіль «ВАЗ- 2101» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та вже на зустрічному узбіччі допустив зіткнення з вказаними транспортними засобами, чим грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якими: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним у не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «BA3-2101» [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді пошкодження у вигляді забійної рани області чола, перелому великого горбка правої плечової кості, а також забійної рани, забою і сіроми м`яких тканин лівого стегна, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №54-KE/2105 від 21.09.2015 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу. Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] виразилось у тому, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», д/н [NUMBER] , виявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з бочкою трактора «Білорусь 1025.2» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем «ВАЗ-2101» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що спричинило вищевказані наслідки. Порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили. Потерпілою у даному кримінальному провадження визнано [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-12). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області 21.08.2015, [PERSON] , під час державної реєстрації шлюбу змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2021 у кримінальному провадженні № 619/1369/20 на підставі заявленого обвинуваченим клопотання [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1\~ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України,\~ у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючої підстави. Кримінальне провадження №12014220280001171 від 10.08.2014 щодо [PERSON] , [INFO] , закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с. 14-15). Ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2021 набрала законної сили 15.11.2021. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не вирішувався. Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої\~статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста\~статті 11 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1\~статті 1177 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Положеннями частини першої\~статті 1166 ЦК України\~передбачено,\~що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується\~в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частин другої, п`ятої\~статті 1187 ЦК\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня\~2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті\~\~1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Позивач [PERSON] вважає, що саме з вини [PERSON] , дії якого не відповідали вимогам\~ПДР\~їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 500 000,00 грн, та просить стягнути з відповідача. Врахувавши наведені вище обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог\~ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3\~постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається таким, що зазнав моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї\~постанови\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з частиною другою\~статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі. Так, враховуючи вищевикладене, а також наявність порушеного права позивача та встановлені обставини щодо завдання їй моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, нанесенні шкоди психічному здоров`ю, яке супроводжується пригніченим психологічним станом, лікуванні понесених травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, втраті усталеного способу життя, моральних стражданнях, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 25\~000,00 грн, оскільки, з огляду на фактичні обставини справи, саме такий розмір відшкодування відповідатиме критеріям розумності, виваженості, справедливості. Суд, вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 500\~000,00 грн не підтверджений належними доказами, з урахуванням тих обставин, що були наведені вище та встановлені судом. Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання. Як встановлено під час судового розгляду цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час вчинення 10.08.2014 дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАт «СК «ВУСО» на підставі полісу ГО А12898623 (а.с. 30). Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до правового висновку, викладеного у пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником\~у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Згідно зі ст.194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і\~\~сумою страхового відшкодування. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 04.08.2022 затверджено мирову угоду, укладену 15 липня 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» у справі №619/517/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, відповідно до якої: відповідач визнає свої зобов`язання перед Позивачем по сплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяної життю та здоров`ю\~ [PERSON] в розмірі 1\~555,09 грн (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 09 копійок); сторони узгодили, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» не відшкодовує [PERSON] будь-які судові витрати (в тому числі, але не виключно витрати пов`язані із поданням позовної заяви, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, а також розглядом цивільної справи №619/517/22); відповідач зобов`язується здійснити виплату протягом десяти робочих днів з моменту набрання законної сили ухвали Котелевського районного суду Полтавської області про затвердження даної мирової угоди; підписанням даної мирової угоди позивач [PERSON] підтверджує, що після сплати Відповідачем грошових коштів у розмірі визначеному в п. 2 даної Мирової угоди, вона не матиме жодних майнових (фінансових) претензій чи вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» щодо страхового відшкодування по цивільній справі №619/517/22 та події, яка мала місце 09.08.2014 року на автодорозі «Дергачі Казача Лопань» (2 км. +550 метрів) за участю забезпеченого в ПрАТ «СК «ВУСО» транспортного засобу марки «ВАЗ-2109» державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , в тому числі, але не виключно, претензій щодо відшкодування моральної шкоди та/або стягнення інфляційного збільшення, неустойки, 3% річних. Отже, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час вчинення 10.08.2014 дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАт «СК «ВУСО» на підставі полісу ГО А12898623, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна була відшкодувати потерпілій, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становила б 77,75 грн (1555,09 грн х 5% =77,75 грн). Враховуючи вище викладене, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, слід задовольнити частково, врахувавши у тому числі зобов`язання ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснити виплати по сплаті страхового відшкодування на відшкодування моральної шкоди позивачу, та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 24 922,25 грн (25\~000,00 грн 77,75 грн = 24 922,25 грн). Відповідно до частин 1, 2, 13\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, розмір якого становив 5000,00 грн, виходячи зі ставок судового збору на 01.01.2022, з відповідача на користь держави потрібно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (4,98 %) у розмірі 249,00 грн (5000,00 грн х 4,98 % =249,00 грн). Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додала договір про надання правової допомоги № 28-01/22 від 28.01.2022, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Олега Головкова», ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1065626 від 01.02.2022; акт здачі прийняття робіт (надання послуг), що були проведені адвокатським бюро «Олега Головкова» на виконання договору про надання правової допомоги № 28-01/22 від 28.01.2022 на суму 5000,00 грн; квитанція АТ «Укрсиббанк» № 104 від 02.02.2022 про сплату коштів [PERSON] адвокатському бюро «Олега Головкова» в сумі 5000,00 грн (а.с. 34-36, 37, 38, 39). Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи розмір вартості послуг надання професійної правничої допомоги позивачу, суд дійшов висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 249,22 грн (5000,00 грн х 4,98 % = 249,22 грн). Відповідач про судові витрати суд не повідомляв. На підставі викладеного,

Outcome: partial