Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом та збільшеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь залишок заборгованості за Договором позики №Х040621-07 від 04.06.2021 року з додатковою угодою №1 від 18.08.2021 року у сумі 1\~100\~165,29 грн., з яких: 505\~137,50 грн. сума основного боргу; 569\~261,44 грн. сума пені, 4678,86 грн. 3% річних, 21087,49 грн. інфляційні збитки, та судові витрати. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 04.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики №Х040621-07 від 04.06.2021 року, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 387 045 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,45 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 14 100 доларів США. Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 04.10.2021 року включно. Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно п.п.11,12 Договору позики, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна автомобіля LEXUS модель GX460, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску, тип кузов - загальний універсал, колір сірий, державний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 18.04.2019 року, ТСЦ 8047. Згідно п.15.4 Договору позики, у разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. У зв`язку з отриманням додаткової позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 18.08.2021 року до Договору позики були внесені зміни. Згідно п.1 даної додаткової угоди, були внесені зміни до п.1 Договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 446\~220 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 26,80 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 16 650 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1, становив 04.10.2021 року включно. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 18.08.2021 року, написаною власноруч позичальником. Відповідно до додаткової угоди №1, відповідач мав повернути грошові кошти позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 04.09.2021 - 22\~110 грн. (еквівалент 825 доларів США); до 04.10.2021 424\~110 грн. (еквівалент 15825 доларів США). На виконання умов Договору позики та додаткової угоди №1 позичальник, з порушенням умов Договору позики щодо строків повернення позики, здійснив часткове погашення заборгованості, а саме: 05.11.2021 у сумі, еквівалентній 825 доларам США, та 21.02.2022 у сумі, еквівалентній 2450 доларам США. Після часткового погашення позики, заборгованість за додатковою угодою №1 становить суму у гривнях, еквівалентну 13\~375 доларам США. Відповідач не дотримався умов Договору позики та додаткової угоди №1, та заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив, позику у визначені додатковою угодою №1 строки позивачу не повернув. Відповідно до Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Враховуючи несвоєчасну та не в повному обсязі сплату відповідачем позики відповідно до умов Договору позики та додаткової угоди №1, заборгованість становила: на 05.09.2021 22 110 грн.; на 05.10.2021 446\~220 грн.; 05.11.2021 424\~110 грн.; 21.02.2022 385\~200 грн. Згідно розрахунку, інфляційні збитки за вказані періоди складають 22\~800,62 грн. Сума відсотків, згідно розрахунку, за користування грошовими коштами за вказаний період складає 5051,15 грн. Сума пені, згідно розрахунку, за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані період складає 614\~556 грн. Враховуючи складну економічну ситуацію в державі, пов`язану з повномасштабною агресією рф стосовно України, позивач вважає за можливе самостійно зменшити суму неустойки (пені) за Договором позики та додатковою угодою №1 до суми 307 000 грн. Отже, станом на дату подання позовної заяви сума основаного боргу становить 539\~012,50 грн. ( 13\~375 доларів СЩША х 40,30 грн.). Таким чином, сума заборгованості за Договором позики станом на 15.11.2022 року, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 873\~864,26 грн. (539\~012,50 грн. + 22\~800,62 грн. +5051,15 грн. +307000 грн. ). Згідно збільшених позовних вимог, позивач зазначив, що у первинній позовній заяві розрахунок інфляційних збитків, 3% річних та пені розраховувався без урахування сплати відповідачем 825 доларів США, що мало місце 02.09.2021 року. З урахуванням цього розрахунку інфляційних збитків, 3% річних та пені розраховується з 05.10.2021 року з урахуванням зазначеного платежу. Враховуючи несплату відповідачем позики відповідно до умов Договору позики та додаткової угоди №1, заборгованість становила: на 05.10.2021 421\~736,25 грн. (еквівалентно 15 825 доларів США); на 05.11.2021 396000 грн. (еквівалентно 15000 доларів США); 21.02.2022 - 361\~440 грн. (еквівалент 12550 доларів США). Згідно розрахунку, інфляційні збитки за вказані періоди складають 21\~087, 49 грн. Сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період складає 4 678,86 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 569\~261.44 грн. Отже, станом на дату подання позовної заяви сума основного боргу становить 505\~137,50 грн. (12550 доларів США х 40,25 грн.). Таким чином, сума заборгованості за Договором позики станом на 20.01.2023 року, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 1\~100 165, 29 грн. (505\~137,50 грн. + 21 087,49 грн. + 4 678,86 грн. + 569\~261,44 грн.). Ухвалою суду від 31.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що відповідач не заперечує проти того, що [PERSON] було віддано на користь [PERSON] 825 доларів США 05.11.2021 року + 2450 доларів США 21.02.2022 року. [PERSON] регулярно здійснював платежі в готівковій формі в офісному приміщенні за адресою: [ADDRESS] в період з 02.09.2021 року по 21.02.2022 року, а також на картковий рахунок [PERSON] перераховував кошти в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Вказані обставини підтверджуються скріншотом листування в месенжерах та зможуть підтвердити свідки. Взагалі за договором позики та додаткової угоди [PERSON] на користь [PERSON] було погашено заборгованість в розмірі 7400 доларів США, які частково визнаються стороною позивача (16650 -7400-1464= 7786 доларів США). Отже, заборгованість за договором позики станом на 05.01.2023 року складає 7786 доларів США (а.с.100-104). Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити у повному обсязі. Щодо регулярної сплати заборгованості у готівковій формі з 02.09.2021 року по 21.02.2022 року зазначає, що такі твердження не відповідають фактичним обставинам. Відповідачем до відзиву не було долучено розписок щодо повернення частини боргу за Договором позики, які нібито мали місце. Щодо нібито сплати на картковий рахунок [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за Договором позики грошових коштів зазначає, що жодні інші особи у Договорі позики та додатковій угоді №1 не вказані, та угодою погашення заборгованості шляхом перерахування грошових коштів на карткові рахунки третіх осіб не передбачено. Показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (а.с.122-126). Ухвалою суду від 27.02.2023 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача адвоката Мосейчук А.М. щодо письмового опитування позивача на підставі ст.93 ЦПК України та про виклик свідків. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність у даній справі. Зазначив, що сторона позивача не зверталась до суду із позовними вимогами щодо внесення змін до договору щодо строків виконання зобов`язання за договором позики та додатковою угодою до вказаного договору, а посилання на те, що в розписці зазначено про повернення суми позики 04.10.2021 року спростовуються як додатковою угодою так і суперечливою поведінкою позивача, який звернувся до суду лише 21.11.2022 року, більше ніж через рік після спливу строку дії договору та відповідно сплину строку позовної давності за договором позики щодо стягнення неустойки (пені). 05.10.2022 року сплинув строк застосування неустойки (пені) за договором позики та додаткової угоди (а.с.218-220). Представник позивача [PERSON] - адвокат Гупал Р.М. в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що строк повернення боргу 04.10.2021 року, а вказана дата в додатковій угоді №1, де в графіку вказано - 04.10.2022 року це опечатка, технічна помилка. В застосуванні строку позовної давності просив відмовити з-за необґрунтованості. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мосейчук А.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що в розписці помилково зазначено строк повернення боргу до 04.10.2021 року, тому штрафні санкції не можна рахувати. Заперечує проти основного боргу, бо відповідач повертав кошти, та проти штрафних санкцій. Автомобіль не передавався в рахунок боргу, бо відсутнє судове рішення. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України,\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] було надано в позику грошові кошти. З дослідженого Договору позики від 04.06.2021 року вбачається, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 387 045 грн., що є еквівалентом 14 100 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,450 грн.), в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором буде еквівалентом 14 100 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 4 місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 04.10.2021 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Оригінал договору від 04.10.2021 року має підпис [PERSON] (а.с.17-18). Відповідно до п.9 Договору позики від 04.06.2021 року, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. У зв`язку з отриманням додаткової позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 18.08.2021 року до Договору позики були внесені зміни. Згідно п.1 даної додаткової угоди, були внесені зміни до п.1 Договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 446\~220 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 26,80 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 16 650 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1, становив 04.10.2021 року включно. Зазначені обставини підтверджуються також наданим оригіналом розписки від 18.08.2021 року про отримання боргу у визначених Договором позики сумах (а.с.20). Позивач [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] частково виконав боргове зобов`язання, проте не повернув грошові кошти в повному обсязі, а тому повинен сплатити йому суму основного 505\~137,50 грн. (12550 доларів США х 40,25 грн.), а із врахуванням пені, 3% річних, інфляційних збитків, сума заборгованості за Договором позики станом на 20.01.2023 року, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 1\~100 165, 29 грн. (505\~137,50 грн. + 21 087,49 грн. + 4 678,86 грн. + 569\~261,44 грн.). Суд вважає доводи [PERSON] частково підставними, порушене право позивача підлягає захисту, тому вимоги про стягнення сум у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України,\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень\~статті 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст.598\~ЦК України,\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вищезазначений договір складений 04.06.2021 року та додаткова угода №1 від 18.08.2021 року повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] грошових коштів за договором позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти до 04.10.2021 року. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал Договору позики від 04.06.2021 року, додаткову угоду №1 від 18.08.2021 року та розписку відповідача від 18.08.2021 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу договору в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 04.06.2021 року. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю кошти саме за цим договором позики. Враховуючи норми діючого законодавства, суд вважає, що вимоги в частині стягнення суми основного боргу 505\~137,50 грн. (12550 доларів США х 40,25 грн.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується стягнення пені в сумі 569\~261,44 гривень за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 05.10.2021 року по 23.02.2022 року, суд зазначає наступне. Пунктом 10 договору позики сторони передбачили, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальник сплачує неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Разом з тим,\~04 липня 2020 року\~набрав чинності Закон України від 16 червня 2020 року №691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України був доповнений пунктом 15 такого змісту: «15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем\~(позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»з 12 березня 2020 року на всій території України був встановлений карантин. Згідно з постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 09.12.2020\~№ 1236\~«Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» вказаний карантин встановлений до 31 березня 2022 року. Суд вважає, що в період дії на території України карантину, передбачена договором неустойка не нараховується. Таким чином, у період дії карантину\~позичальник звільнявся від сплати штрафних санкцій, зокрема від сплати неустойки (пені) в розмірі 1% від суми займу за кожний день існування простроченої заборгованості. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 21\~087,49 грн.,\~ суд зазначає,\~що\~відповідно до умов договору позики від 04.06.2021 року позивач передала у власність відповідачу грошові кошти у сумі 387\~045 грн., що еквівалентно 14\~100 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ «Приватбанк», а позичальник (відповідач у справі) зобов`язувався повернути таку ж суму, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде еквівалентом 14 100 доларам США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанку» на дату здійснення платежу. Тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, у зв`язку з чим витрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Нараховані позивачем інфляційні втрати у сумі 21\~087,49 грн.,\~ задоволенню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції вже відновлені еквівалентом іноземної валюти, який застосований відповідно до умов договору позики та визначений самою позивачем у її позовній заяві (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 березня 2017 рок в справі №6-284цс17, Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №296/10217/15-ц). В частині стягнення 3 % річних суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивач просить стягнути 3 % річних за період з 05.10.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 4678,86 грн. Суд вважає, що вимога щодо нарахування 3 % річних є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав повністю зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в загальній сумі 509\~816,36 грн. В задоволенні решти вимог позивачу слід відмовити. Посилання представника відповідача на те, що згідно графіку позика повинна бути повернута до 04.10.2022 року, і тому має бути застосований строк позовної давності, суд вважає безпідставними та юридично неспроможними, оскільки фактично сторонами була узгоджена кінцева дата повернення позики 04.10.2021 року, що підтверджується Договором позики, розпискою. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволені позовні вимоги [PERSON] частково (на 46,34%), тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 5098,16 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial