Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович про визнання заповіту недійсним. Позивач зазначив, що з 2000 року він з [PERSON] стали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство та мали спільний бюджет. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. Проживали вони за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт на свою сусідку [PERSON] . Вказаний факт позивача вельми здивував, оскільки йому про це нічого не було відомо. Відтак, цей правочин викликає у нього сумніви на предмет його відповідності останній волі [PERSON] , зважаючи на те, що вона часто хворіла, мала інвалідність з дитинства та отримувала відповідну пенсію по інвалідності. З малечку вона виховувалася в інтернаті, тому що хворіла на певні хвороби. Посилаючись на\~викладене,\~позивач просив\~суд визнати\~недійсним заповіт\~ [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком Олегом Валерійовичем. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11\~вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження із викликом сторін та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30\~жовтня 2019 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27\~січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06\~вересня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07\~жовтня 2020 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Залучено в якості правонаступника позивача [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] . У судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] та її представник адвокат Шкира Ю.Г. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. У судовому\~засіданні відповідач\~ [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Ільїнов\~Р.В.\~позов не\~визнали,\~просили суд\~у задоволенні\~позовних вимог\~відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що вона знайома з [PERSON] з дитинства. Вони дуже гарно дружили, були найкращими подругами та сусідками. Вказувала на те, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Звертала увагу на те, що [PERSON] є її кумою, так як хрестила її доньку [PERSON] та є її хрещеною матір`ю. Позивач [PERSON] постійно не проживав з померлою [PERSON] однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, а проживали вони періодично, не вели ніякого спільного господарства та не мали спільного бюджету. Часто сварилися. [PERSON] переважно мешкав за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у шлюбі ніколи не перебувала, дітей не мала. Її хресниця [PERSON] була для неї як донька, вона називала її своєю донькою, постійно дарувала своєї хресниці подарунки та на протязі всього життя казала, що заповість їй (своїй хресниці) усе своє майно. У травні 2015 року [PERSON] виявила бажання скласти заповіт на свою хресницю [PERSON] 28 травня 2015 року [PERSON] у приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В. склала заповіт та заповіла усе своє майно [PERSON] . Згідно із заповітом від 28 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко\~О.В., [PERSON] , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, на випадок її смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, а\~також все те на що вона за законом буде мати право, вона заповідає [PERSON] . Цей заповіт складено о 10 годині 20 хвилин і підписано у двох примірниках. В заповіті зазначено: «заповіт записаний з моїх слів, прочитаний мною, та підписаний власноручно, підпис, [PERSON] », «заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів [PERSON] ». Вказаний заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] \~і власноручно\~підписаний нею\~у моїй\~присутності о\~10\~годині 25\~хвилин.\~Особу її\~встановлено,\~дієздатність перевірено.\~Відповідно до\~свідоцтва про\~народження [PERSON] \~народилася [INFO] ,\~у графі\~«батько» \~запис відсутній,\~у графі\~«мати» записана\~ [PERSON] .\~ [PERSON] \~виховувала свою\~доньку [PERSON] \~як одинока\~мати.\~Ніяким інвалідом\~чи інвалідом\~дитинства [PERSON] \~не була.\~Ніяку пенсію\~по інвалідності\~не отримувала.\~Відповідно до\~пенсійного посвідчення\~ [PERSON] \~отримувала пенсію\~за віком.\~Відповідно до\~трудової книжки\~ [PERSON] \~працювала у\~період з\~1969\~року по\~1992\~рік на\~орендному підприємстві\~«Броварський завод\~пластмас».\~З 1979\~року 1983\~рік під\~час роботи\~на зазначеному\~підприємстві отримала\~велику кількість\~подяк та\~нагород,\~що має\~своє відображення\~у трудовій\~книжці. Нагороджувалася відзнакою «Ударник комуністичної праці». Ніякими психічними хворобами [PERSON] не страждала, недієздатною чи обмежено дієздатною визнана судом не була, ніякого опікуна у неї не було. Також вказувала на те, що з 2018 року [PERSON] взагалі не мешкав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . Наголошувала на тому, що її донька [PERSON] з її допомогою займалася похованням [PERSON] . Крім того, відповідач зауважувала, що [PERSON] похованням [PERSON] не займався, ніякої участі у похованні не брав, матеріальної допомоги на поховання не надав. Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. У судовому\~засіданні свідок\~ [PERSON] \~показала,\~що вона\~була сусідкою\~позивача [PERSON] ,\~яка проживає\~в іншій\~половині домоволодіння.\~Добре знала\~покійну [PERSON] , остання була недоумкуватою та довірливою людиною. До неї часто ходила відповідач [PERSON] , тому, вважає, що [PERSON] могли підсунути на підпис заповіт. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] мала неадекватну поведінку. Однак вищевказаний заповіт могла б підписати, якщо їх щось пообіцяли. Організацією поховання займалася саме відповідач [PERSON] . В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У відзиві на позовну заяву відповідач надала аналогічні пояснення, що містяться у відзиві відповідача [PERSON] . В судове\~засідання приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко О.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 1989 року Броварським міськвиконкомом Київської області, [PERSON] народилася [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 60). Відповідно до свідоцтва про хрещення від 04 листопада 1989 року, хрещена [PERSON] , хрещені батьки: батько [PERSON] ; мати [PERSON] (а.с. 75). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 вересня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с. 61). Відповідно до паспортних даних серія та номер [NUMBER] , виданого Броварським РВ УДМС України в Київській області 02.10.2014 року, [PERSON] народилася [INFO] , зареєстрована з 1991 року за адресою: [ADDRESS] (зворотна сторона аркуша справи 58). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 13\~липня 1951 року Броварським районним бюро РАГС, [PERSON] народилася [INFO] , у графі «батько» запис відсутній, у графі «мати» записана [PERSON] (а.с. 62). Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , остання працювала з 1969 року по 1992 рік на орендному підприємстві «Броварський завод пластмас». У розділі відомості про заохочення та нагороди записано: 27\~лютого 1979 року, 30 липня 1979 року, 27 грудня 1979 року 01 квітня 1981 року за змагання премійована; 26 травня 1981 року нагороджена грамотою та премійована; 30 жовтня 1981 року за змагання присвоєно звання «Найкращій за фахом»; 28 червня 1982 року, 22 вересня 1982 року, з\~1 жовтня 1983 року за змагання премійована (а.с. 63-64). Відповідно до посвідчення від 21 травня 1979 року, виданого на ім`я [PERSON] , остання є «Ударником комуністичної праці» (а.с. 65). Відповідно до листа орендного підприємства «Броварський завод пластмас» [PERSON] присвоєні звання ветеран заводу Броварського заводу пластмас; заслужений ветеран заводу Броварського заводу пластмас (а.с. 66-67). Відповідно до почесної грамоти «Броварський завод пластмас» [PERSON] нагороджена за досягнуті успіхи у виконанні виробничого плану. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 27 липня 2002 року [PERSON] отримувала пенсію за своїм віком довічно (а.с. 69). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04\~лютого 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис №138 (а.с. 72). Відповідно до свідоцтва про поховання від 04 лютого 2019 року та накладної від 04 лютого 2019 року, виданого СКП «Бровари ритуальні послуги», свідоцтво видано [PERSON] , яка 04 лютого 2019 року здійснила поховання [PERSON] (а.с. 73-74). У матеріалах справи міститься копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно із заповітом від 28 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В. та зареєстрованого у реєстрі за №2121, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, усвідомлюючи природу цього правочину, розуміючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає [PERSON] , [INFO] . Цей заповіт складено о 10 годині 20 хвилин і підписано в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса, а другий видається заповідачу. В заповіті зазначено «заповіт записаний з моїх слів, прочитаний мною, та підписаний власноручно, підпис, [PERSON] ». В заповіті зазначено «заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у моїй присутності о 10 годині 25\~хвилин. Особу її встановлено, дієздатність перевірено» (а.с. 70). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40514655 від 28 травня 2015 року, наданого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В., проведено реєстрацію заповіту №57503065 у Спадковому реєстрі, заповідача зазначено [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулася [PERSON] . На підставі вищевикладеного вбачається, що посвідчення заповіту відбулось у повній відповідності до вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.ст. 1233, 1234, ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 ст. 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Відповідно до частин першої п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право, в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Стаття 56 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Глава 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 визначає порядок, посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування. Згідно із п. 1.1 Порядку, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог ст. ст. 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Пунктом 1.4 Порядку передбачено, що заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (п. 1.6 Порядку). Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 09 червня 2022 року в справі №369/1913/17 (провадження №61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі №461/2565/20 (провадження №61-21209св21), про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). У ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи у такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Стан абсолютного нерозуміння значення дій є обов`язковим за практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12; від 28 вересня 2016 року у\~справі №6-1531цс16; постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц; від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц; від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15), від 30\~березня 2021 року у справі № 650/1252/17 (провадження №61-18032св20), від 30 червня 2021 року у справі №712/7071/16-ц (провадження №61-3844св19), де суд дійшов висновку, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Тобто, справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі №496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. За змістом ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б свідчили про те, що оспорюваний заповіт складався недієздатною особою або не відповідали дійсній волі спадкодавця. Відсутні докази і того, що на час видачі такого заповіту або до цього спадкодавець страждав на захворювання, які могли обмежувати його можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивач не надав безспірних доказів на підтвердження недійсності чи нікчемності оспорюваного заповіту. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, форма і зміст заповіту [PERSON] від 28 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В., відповідають вимогам закону, заповіт належним чином посвідчений. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики, суд вважає наведене обґрунтування достатнім. На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed