Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У квітні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з нього на її користь аліменти на навчання їх сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу до досягнення ним 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком дитини, яка навчається на денній формі навчання в Національному технічному університеті України Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського на контрактній основі (далі за текстом Університет). Для продовження та здобуття освіти син потребує значних матеріальних витрат і допомоги, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки в добровільному порядку її забезпечувати відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином двічі повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Позивачка в заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття. З 17 вересня 2022 року він навчається в Університеті на денній формі навчання за договором навчально-наукового інституту атомної та теплової енергетики в Університеті. Строк навчання з 17.09.2022 по 30.06.2026. Навчальний заклад розташований в місті Києві. Згідно договору про надання платної освітньої послуги №1500/22-37 від 21.09.2022, укладений між позивачкою та навчальним закладом, загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 180000 грн. Починаючи з 26.04.2018 і до 04.04.2023, тобто до досягнення сином повноліття, відповідач сплачував на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Домовленості щодо утримання сина на період навчання сторони не досягли. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як слідує з матеріалів справи, спільний син сторін продовжує здобуття освіти і, крім навчання, потребує витрат на проживання, харчування, особисті потреби, проїзд до місця навчання, йому не виповнилось 23 років та він додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню сина, піклування про його фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, не надає добровільно позивачці матеріальну допомогу на продовження здобуття освіти їх спільного сина, суд вважає, що він може сплачувати аліменти на його тримання на період навчання. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів [PERSON] ; з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір стандартного прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.01.2023 2684 грн.); наявність в нього певних обмежень для самостійного заробітку в період навчання (денна форма навчання) та відсутність інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, тобто 1/4 частка від усіх видів його заробітку щомісячно. Це відповідатиме інтересам повнолітнього сина та матеріальному становищу і стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання [PERSON] , який навчається, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Відповідач не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку і матеріального становища. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів до досягнення сином 23 років, то вона задоволенню не підлягає, оскільки право повнолітніх сина, доньки на утримання діє протягом їх навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, вони втрачають право на утримання. З матеріалів справи вбачається, що термін закінчення навчання 30.06.2026. Відтак, аліменти з відповідача слід стягувати до закінчення навчання. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 04.04.2023. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial