Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивач вказала, що 15.10.2013 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено секретарем Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 395. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м та житловою площею 43,9 кв.м, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] від 12.10.1988; - земельну ділянку площею 3,3001 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Фурсівської об`єднаної територіальної громади Білоцерківського району Київської області (бувша територія Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області), що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 464 383 від 29.06.2005, кадастровий номер 3224085600:06:010:0015. Спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після померлої [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки спадкоємець [PERSON] не надала оригіналів документів, що посвідчують право власності на майно спадкодавця, тому нотаріус роз`яснив йому процедуру вирішення даного питання у судовому порядку, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2023 №95/02-31. Також, у деяких правовстановлюючих документах, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, допущені помилки, а саме: у Свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] від 12.10.1988 допущена помилка і замість по батькові « [PERSON] » вказано « [PERSON] », що також є перешкодою у оформленні спадщини. З урахуванням наведеного позивач просить суд: -Встановити факт, що Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Пищиківської сільської ради народних депутатів 12.10.1988, зареєстроване в реєстровій книзі № 1 за реєстром № 89 на ім`я [PERSON] належать [PERSON] , яка померла [INFO] . -Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв. м та житловою площею 43,9 кв. м, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . -Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,3001 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Фурсівської об`єднаної територіальної громади Білоцерківського району Київської області (бувша територія Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області), кадастровий номер 3224085600:06:010:0015, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] , її представник адвокат Сікорська Ольга Миколаївна в підготовче судове засідання не з`явились, 19.05.2023 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, 22.05.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі, заперечень не має (а.с. 28). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (стаття 206 ЦПК України). Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні на підставі вимог ст. ст. 178,200, 206, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.10.2013 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено секретарем Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 395 (а.с. 35). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис № 52 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м та житловою площею 43,9 кв.м, що підтверджується копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] від 12.10.1988 (а.с. 8); - земельну ділянку площею 3,3001 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Фурсівської об`єднаної територіальної громади Білоцерківського району Київської області (бувша територія Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області), що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 464 383 від 29.06.2005 року, кадастровий номер 3224085600:06:010:0015 (а.с. 10). Спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після померлої [PERSON] на користь [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 24.05.2022 року (а.с. 31) та визнанням позовних вимог у повному обсязі (а.с. 28). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки спадкоємець [PERSON] не надала оригіналів документів, що посвідчують право власності на майно спадкодавця, тому нотаріус роз`яснив їй процедуру вирішення даного питання у судовому порядку, що підтверджується Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2023 №95/02-31 (а. с. 14). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Крім перешкоди оформити спадкові права у нотаріальному порядку через відсутність оригіналів документів, що посвідчують право власності на майно спадкодавця, є перешкода і в тому, що позивач не може підтвердити факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, а саме: у Свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] від 12.10.1988 допущена помилка і замість по батькові « [PERSON] » вказано « [PERSON] », що також є перешкодою у оформленні спадщини. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом встановлено, що Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Пищиківської сільської ради народних депутатів 12.10.1988, зареєстроване в реєстровій книзі № 1 за реєстром № 89 на ім`я [PERSON] належать [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смертьСерія [NUMBER] (а. с. 11). Встановлення юридичного факту необхідно позивачу для оформлення спадкових прав. Враховуючи те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивача юридичне значення для оформлення спадкових прав і цей факт ніким не оспорюється і не спростовується, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. З копії матеріалів Спадкової справи №103/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцями майна померлої за заповітом є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після померлої [PERSON] на користь [PERSON] , про що 24.05.2022 подав заяву до нотаріуса (а.с. 31). Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Суд, на підставі викладеного, дійшов висновку, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, оформити спадщину не може, оскільки не надала оригіналів документів, що посвідчують право власності на майно спадкодавця, звернулася до суду з вимогою про встановлення юридичного факту, який впливає на спадкові права, іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як звернутися до суду з даним позовом позивач не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved