Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної\~громади в\~особі Дніпровської\~міської ради,\~третя особа\~ Департамент\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур міської\~ради про\~визнання права\~користування житловим\~приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з народження проживає та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент його народження наймачем вказаної квартири був його дідусь [PERSON] . Квартира була йому надана згідно ордеру №1008 від 30.04.1980 року, виданого на підставі рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 22.02.1980 року №175, на сім`ю з трьох осіб, а саме: на дідуся позивача [PERSON] , бабусю [PERSON] та матір [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 23.12.1980 року. Після чого [PERSON] залишив спірну квартиру та був знятий з реєстрації 27.11.1984 року. [INFO] [PERSON] помер. 18.06.1983 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та бабусею позивача [PERSON] . Після чого [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі з 22.07.1993 року, помер [INFO] та був знятий з реєстрації 25.08.2021 року. 26.08.2009 року бабусею позивача [PERSON] за договором купівлі-продажу було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після придбання вказаної квартири мати позивача [PERSON] переселилася в цю квартиру, де проживала зі своєю сім`єю. Рідна сестра позивача [PERSON] , [INFO] , в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована, проте фактично ніколи не проживала. 10.11.2005 року позивач був тяжко травмований в дорожньо-транспортний пригоді, протягом тривалого періоду був прикутий до ліжка, роками проходив лікування. До листопада 2020 року був особою з інвалідністю 2-ї групи, а з 01.11.2020 року йому була встановлена інвалідність 3-ї групи довічно. Позивач з моменту отримання травми потребував постійного стороннього догляду і з 2009 року такий догляд здійснювала за ним його бабуся [PERSON] . В грудні 2020 року позивачу його матір`ю [PERSON] було запропоновано знятися з реєстрації за адресою спірної квартири, а саме: [ADDRESS] , та зареєструватися за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] пояснила це тим, що це необхідно для того щоб бабуся [PERSON] могла приватизувати квартиру тільки на себе. Позивач знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , але фактично не змінив своє місце проживання та залишився проживати в квартирі разом з [PERSON] . Позивач проживав зі своєю бабусею [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Протягом 2021 року бабуся позивача наполягала на тому, щоб за він зареєструвався в спірній квартирі, так як проживав в ній. Було з`ясовано, що [PERSON] не була наймачем спірної квартири, тому було необхідно укласти договір найму житлового приміщення. В січні 2022 року бабуся позивача почала готувати документи для укладення договору найму житла, але захворіла і не встигла подати їх в Департамент житлового господарства ДМР. [INFO] бабуся позивача [PERSON] померла. Після її смерті позивач залишився проживати в спірний квартирі. За місцем своєї реєстрації ніколи не проживав. Квартира [ADDRESS] є єдиним житлом позивача іншого житла позивач немає. Право користування житловим приміщенням в спірній квартирі [ADDRESS] позивач вважає, що набув з моменту свого народження і не втрачав його, так як не змінював свого місця проживання. Позивач просить визнати за ним право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.11.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.02.2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, а також надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві обставинам. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, просив винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача та показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ Згідно зі ст. ст.15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно із ордером №1008 від 30.04.1980 року [PERSON] було надано у користування 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №133 від 13.01.2022 року у цій квартирі було зареєстровано місце проживання наймача [PERSON] \~- з 23.10.1980 по 27.11.1984 року, його колишньої дружини [PERSON] - з 14.05.1984 року, його доньки [PERSON] - з 17.04.1990 по 14.11.2017 року, [PERSON] колишнього чоловіка [PERSON] - з 22.07.1993 по 25.08.2021 року, онуків наймача [PERSON] - з 13.10.1997 по 16.12.2020 року та [PERSON] - з 10.04.2012 по 14.11.2017 року. [INFO] \~помер основний\~наймач квартири [PERSON] . Після його смерті у квартирі залишилися проживати його колишня дружина [PERSON] , її новий чоловік [PERSON] , рідна донька наймача [PERSON] та його онук [PERSON] . \~ 26.08.2009 року [PERSON] за договором купівлі-продажу було придбано квартиру [ADDRESS] , вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №2-2384. Після придбання вказаної квартири мати позивача [PERSON] переселилася в цю квартиру, де проживає зі своєю сім`єю. [INFO] [PERSON] помер. 14.11.2017 року [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де фактично і проживають. 16.12.2020 року позивач [PERSON] був знятий з реєстрації в спірній квартирі, проте не змінив своє місце проживання в квартирі [ADDRESS] . У спірній квартирі залишилися проживати [PERSON] та позивач [PERSON] , які проживали однією сім`єю і вели спільне господарство. За життя [PERSON] наполягала на тому, щоб її онук [PERSON] був зареєстрований за адресою спірної квартири, так як проживає в ній. [PERSON] за життя, як особа, яка мала право користуватися спірною квартирою, в якій було зареєстровано її місце проживання, надавала свою згоду на проживання свого онука [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Також, відсутність постійної реєстрації місця проживання позивача [PERSON] за спірною адресою суд не може розцінити як безперечну підставу для відмови у визнанні його права на користування жилим приміщенням, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини справи свідчать про його безперервне та добросовісне користування квартирою [ADDRESS] . Місце проживання позивача до 16.12.2020 року було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №133 від 13.01.2022 року [PERSON] був знятий з реєстрації за цим місцем проживання 16.12.2020 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи позивач зареєстрований з 16.12.2020 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач за вказаною вище адресою реєстрації ніколи не проживав, а фактично проживає зі свого народження і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Допитані у судовому засіданні в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили той факт, що позивач [PERSON] проживає з народження і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Також, свідки підтвердили, що позивач проживав однією сім`єю зі своєю бабусею [PERSON] за вказаною адресою. Вони жили однією сім`єю, вели спільне господарство, опікувалися один одним та мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] у спірній квартирі залишився проживати [PERSON] .\~ Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з частиною першою статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою (стаття 107 ЖК Української РСР). Згідно з роз`ясненнями, даними Пленумом Верховного Суду України у п. 9постанов N 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судам Житлового кодексу України"(із змінами, внесеними постановами №2 Пленуму від 10 берези 1989 р. та №13 від 25 грудня 1992 р.) та чинної на час розгляду даної справи, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщені, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час, а саме з 1997 року, постійно проживає у спірній квартирі, наймачем якої був його дід [PERSON] , тобто він має тривалі зв`язки з конкретним місцем проживання, іншого постійного місця проживання у нього немає. Суд зауважує, що відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не свідчить про те, що позивач не набув права користування жилим приміщенням, оскільки судом за обставинами справи безспірно встановлено, що позивач вселився в жиле приміщення як член сім`ї наймача, вів спільне господарство ( у розумінні\~ст.64 ЖК України), тобто він набув рівного з наймачем права користування жилим приміщенням. Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved