Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01 вересня 2019 р., між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання освітніх послуг № 1863/19 від 01.09.2019р., відповідно до умов якого позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідачки здійснити її навчання на денній формі, освітньо - кваліфікаційний рівень магістра, за напрямом підготовки 125 «Кібербезпека (Управління інформаційною безпекою)», а замовник, відповідачка у справі, згідно п.3.1. договору зобов`язана своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені договором. Відповідно до п. 5.2 договору, загальна вартість освітньої послуги становить 24\~000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 коп. Зазначає, що за весь період навчання позивач відповідно до державних стандартів освіти та умов договору належно надавав студенту, відповідачці у справі, освітні послуги, жодних претензій та скарг з боку відповідачки щодо надання освітніх послуг не надходило. Однак, відповідачкою оплата за надані освітні послуги за 2019-2020 роки була внесена не у повному обсязі, у зв`язку із чим у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем згідно договору у сумі 7\~500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., яку позивач просить стягнути. 31 серпня 2020 року відповідно до наказу ЛДУБЖД № 336 о/с відповідачку відраховано за невиконання умов Договору. Зазначає, що відповідно до п.6.З договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги замовник (відповідач) повинен сплатити виконавцю (позивачу) пеню у розмірі 0,05% за кожний день простроченого платежу від невнесеної суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. День фактичної сплати заборгованості не включається до періоду часу, за який стягується пеня. Отже, за несвоєчасне внесення плати відповідачці була нарахована пеня у розмірі 1\~657 (одна тисяча шістсот п`ятдесят сім) гривень 50 коп., станом на 06.04.2021р. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді [PERSON] . На підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова М. Турчак №45/Р від 26.01.2023р. "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", у зв`язку\~з увільненням\~судді [PERSON] \~від виконання\~обов`язків з\~09.03.2022\~року в\~зв`язку з\~укладенням контракту\~про проходження\~служби у\~військовому резерві\~ЗСУ на виконання\~рішення зборів\~суддів №\~1\~від 16.01.2023\~року та\~подання помічника судді Максимович М.М. №4/23 від 25.01.2023р., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 465/3168/21, справу передано судді Кузю В.Я. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2023р. прийнято до провадження цивільну справу, та призначено судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Відповідно до ч.5 ст.278 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 01 вересня 2019 року між позивачем та відповідачкою укладено договір №1863/19 про надання освітніх послуг. Відповідно до п.1.1. договору, виконавець, позивач у справі, бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника, відповідачки у справі, здійснити надання освітньої послуги одержувачу, відповідачці у справі, її навчання на денній формі, освітньо - кваліфікаційний рівень магістра, за напрямом підготовки 125 «Кібербезпека (Управління інформаційною безпекою)», а замовник, відповідачка у справі, згідно п.3.1. договору зобов`язана своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені договором. Відповідно до наказу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності №459о/с від 09.08.2019р. та додатку до наказу про зарахування на навчання, відповідачку зараховано з 01.09.2019р. до числа студентів першого курсу денної форми здобуття освіти освітнього ступеня «Магістр» за спеціальностями за кошти фізичних та/або юридичних осіб згідно з додатком. Відповідно до наказу Львівського державного університету безпеки життєдіяльності від 31 серпня 2020 року №336о/с, відповідачку відраховано з навчального закладу на підставі рапорту від 26.08.2020р. Відповідно до довідки - розрахунку Львівського державного університету безпеки життєдіяльності про заборгованість слухача денної форми навчання за освітнім ступенем «Магістр» спеціальності 125 «кібербезпека» освітньої програми "Управління інформаційною бещпекою" [PERSON] , відповвдачки у справі, становлено, що сума заборгованості станом на 06.04.2021 становить 9157 грн., з яких 7500 грн. неоплачена вартість навчання та 1657, 50 грн. - пеня, нарахована на заборгованість за надання освітніх послуг. 24.09.2020р. та 01.12.2020р. позивачем у справі скеровувалися на адресу відповідачки претензії про оплату заборгованості та пені, які добровільно відповідачкою не виплачені. Згідно з ч.2 ст 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього ж кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 6 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. Матеріалами справи підтверджується, що у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість за надані освітні послуги, яка в добровільному порядку не погашена. Позивачем доведено, а відповідачкою не спростовано факту надання освітніх послуг. В матеріалах справи містяться відповідні копії договору, розрахунків, які свідчать про належне виконання позивачем своїх послуг. Дані документи стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують факт надання відповідачці освітніх послуг, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування, оскільки не спростовуються відповідачкою. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачкою. Для спростування доводів позову відповідачка не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представила. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved