Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] разом з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . З відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У вказаній вище квартирі відповідач зареєстрована разом з малолітніми дітьми, однак починаючи з січня 2021 року [PERSON] разом з дітьми не проживає в спірній квартирі більше року, оскільки разом з дітьми виїхала до іншого міста на постійне проживання. Відповідач не сплачує комунальні послуги за утримання житла, особистих речей в квартирі немає. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою він не чинив. Крім того, відповідачу на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Будь-які договірні відносини щодо користування житловим приміщенням в будинку між сторонами відсутні. Реєстрація відповідача в зазначеній вище квартирі, порушує права позивача, як власника. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У визначений судом строк, відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі та підтвердила обставини, які викладені в позовній заяві та просила розглядати справу без її участі. В своєму відзиві відповідач зазначила, що інформація, яка зазначена в позовній заяві та в акті огляду житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] , повністю відповідає дійсності. Вона разом з дітьми не проживає у вказаній квартирі починаючи з січня 2021 року, оскільки має власне житло за адресою: [ADDRESS] , а тому вона з дітьми не мають потреби в користуванні квартирою, яка належить позивачу на праві власності. Також зазначила, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу, та 01.03.2023 року прийнято рішення про задоволення вказаного позову. Відповідач також зазначила, що починаючи з 23.07.2022 року вона разом з дітьми перебуває за кордоном України, а також нею раніше вже було нотаріально завірено дозвіл на зняття з реєстрації спільних дітей з квартири позивача. Протягом встановленого строку, позивачем суду надано\~відповідь на\~відзив позивача,\~в якому\~позивач з\~підстав зазначених\~в позові\~та з\~урахуванням письмових\~пояснень відповідача,\~які зазначені\~у відзиві\~на позову,\~просить задовольнити\~позовні вимоги. Позивач просив справу розглянути за його відсутності. Від третьої особи - Департамент реєстрації Харківської міської ради до суду надійшли пояснення в яких зазначено, що у разі звернення позивача разом з пакетом необхідних документів до Центру надання адміністративних послуг або його територіальних підрозділів, співробітниками органу реєстрації у законодавчо встановлений термін буде прийнято відповідне рішення згідно з вимогами чинного законодавства України, у зв`язку з чим представник Департаменту просив врахувати письмові пояснення та вирішити спір згідно норм діючого законодавства. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в своїй заяві зазначила, що з поданого відзиву на позов, відповідач визнала позовні вимоги, у зв`язку з чим просить прийняти рішення на розсуд суду із урахуванням інтересів дітей. В своїй заяві представник Департаменту просила проводити розгляд справи без її участі. Ухвалою Орджонікідзевського\~районного суду\~м.\~Харковасуду від 19.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони та представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Марюхніч Ж.Є. та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 55831589 від 24.03.2016 року. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З Інформаційної довідки отриманої з Реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб місце проживання/перебування від 23.02.2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про не проживання осіб за місцем реєстрації від 07.12.2022 року, який складений сусідами будинку [ADDRESS] : [PERSON] та [PERSON] з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані троє осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак починаючи з 01.01.2021 року вказані особи фактично не проживають за вказаною адресою. Викладені вище обставини, не спростовуються відповідачем [PERSON] , яка в своєму відзиві позовні вимоги визнала та зазначила, що вона разом з дітьми не проживає у вказаній квартирі починаючи з січня 2021 року, оскільки має власне житло за адресою: [ADDRESS] , а тому вона з дітьми не мають потреби в користуванні квартирою, яка належить позивачу на праві власності. Починаючи з 23.07.2022 року вона разом з дітьми перебуває за кордоном України, у зв`язку з чим нею раніше вже було нотаріально завірено дозвіл на зняття з реєстрації спільних дітей з квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу. Реєстрація відповідача [PERSON] разом з малолітніми дітьми, порушує права позивача [PERSON] , як власника квартири, в зв`язку з чим є підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачу права власності на вказане нерухоме майно шляхом позбавлення відповідача разом з малолітніми дітьми права користування вказаним житлом. При вирішенні\~позову судом\~також враховується,\~що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Марюхніч Ж.Є. та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160286391 від 20.03.2019 року. Так, у відповідності до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Звернення позивача [PERSON] до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування відповідача житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст.401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У відповідності до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Пунктом 4 частини 1 та частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, право відповідача [PERSON] на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] є похідним від права власності позивача [PERSON] на вказане нерухоме майно. Оскільки відповідач [PERSON] разом з малолітніми дітьми не проживає разом з позивачем за місцем своєї реєстрації, спільне господарство з позивачем не веде, участь в утриманні квартири не приймає та її особистих речей в квартирі за вказаною адресою немає, а тому в силу її формальної реєстрації у цій квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, вона створює перешкоди позивачу в користуванні належною йому квартирою та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном як складовими частинами права власності, у зв`язку з чим маються всі підстави для усунення власнику квартири перешкоди у здійсненні ним права власності, шляхом позбавлення відповідача права користування вказаним житловим приміщенням. В свою чергу, рішення суду про усунення власнику квартири - позивачу [PERSON] перешкод у здійсненні ним права власності на вказану квартиру шляхом позбавлення відповідача [PERSON] разом з малолітніми дітьми права користування вказаним житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому, реєстрація місця проживання не пов`язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованими у житловому приміщенні, яке належить позивачу, відповідач [PERSON] разом з малолітніми дітьми не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно вказаної квартири і, відповідно, будучи знятою з реєстрації в цієї квартири, вони ніяких майнових прав не втрачають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved