Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

ФОП [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.2020 року по справі №333/2999/20 провадження №2/333/1842/20 позовні вимоги ФОП [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] суму боргу в розмірі 15\~957,41 грн., та судові витрати в розмірі 840,80 грн., на загальну суму 16\~798,21 грн. 24 та 25 листопада 2020 року були відкриті виконавчі провадження ВП №63703271 про стягнення з відповідачки суми боргу у розмірі 15\~957,41 грн., та ВП №63701354 про стягнення з відповідачки суми судового збору в розмірі 840,80 грн. 29 березня 2021 року позивачу перераховано від Комунарського ВДВС гроші в розмірі 2705,08 грн., та 142,53 грн., а загалом 2847,61 грн., стягнуті з відповідачки [PERSON] на користь позивача, що підтверджується платіжними інструкціями №2655 та №2656 від 26.03.2021 року. 09.01.2023 року по виконавчім провадженням ВП №63703271 та ВП №63701354 було винесено постанови про завершення виконавчих проваджень в зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду. Таким чином рішення суду від 13.10.2020 року по справі №333/2999/20 не виконувалося відповідачкою у період з 14.11.2020 року по 09.01.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав викладене в позовній заяві, а також просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. У судові засідання, відповідачка, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, повторно, не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 жовтня 2020 року рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі 333/2999/20 позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з відповідачки суму боргу в розмірі 15\~957,41 грн., та судові витрати в розмірі 840,80 грн., на загальну суму 16\~798,21 (а.с.10-11). Згідно розрахунку позивача відсотки за користування грошовими коштами за період з 14.11.2020 року по 09.01.2023 року відсоткова ставка 3% річних складають 934,04 гривні (а.с.7). Згідно розрахунку позивача інфляційні збитки за період з 14.11.2020 року по 09.01.2023 року складають 5\~790,78 гривень (а.с.8-9). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. На підставі ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] порушила свої зобов`язання за договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання від 01 жовтня 2014 року по справі №6-113 цс 14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, враховуючи характер правовідносин між сторонами, з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті 3 % річних та втрати від інфляційних процесів за період з 14.11.2020 року по 09.01.2023 року. За розрахунком, зробленим представником позивача, втрати від інфляційних процесів за період 14.11.2020 року 09.01.2023 року складають 5\~790,78 гривень, а 3 % річних 934,04 гривні. Враховуючи період за який проведено розрахунок, час звернення до суду, суму грошового зобов`язання, відсутність контррозрахунку з боку відповідача, суд вбачає проведені позивачем розрахунки достовірними та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] втрати від інфляційних процесів у розмірі 5\~790,78 гривень, а також 3 % річних 934,04 гривні. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1073,60 гривні, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved