Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У липні 2022 року адвокат Верба А.П., який діє в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 24 вересня 2019 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір позики , за яким [PERSON] прийняла від позивача 667778,90 грн., що є еквівалентом 27450 доларів США з зобов`язанням повернути грошові кошти в порядку встановленому в п.6 цього договору до 31 серпня 2020 року. Сума позики була прийнята відповідачем [PERSON] . Вказаний договір позики було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.О. і зареєстровано у реєстрі за № 1095. На час укладення договору позики [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який надав нотаріальну згоду на укладення договору. [PERSON] підтвердила, що попереджена про наявність валютного ризику, внаслідок зміни курсу іноземної валюти до націальної валюти України. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] зобов`язався солідарно із своєю дружиною [PERSON] відповідати перед позивачем за належне виконання зобов`язань за договором позики від 24 вересня 2019 року. На укладення цього договору надала згоду [PERSON] . У зв`язку із невиконанням договору позики і порушенням строків повернення коштів позивачем на адресу відповідачів було направлено вимоги про сплату заборгованості за договором позики та договором поруки, які залишились без задоволення, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за договором позики від 24 квітня 2019 року у розмірі 851835,60 грн., інфляційні втрати за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 148855,89 грн., 3 % річних за користування чужими грошима за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 37877,51 грн., а всього 1038569 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою суду\~від 11\~липня 2022\~року відкрито\~провадження в\~порядку загального\~позовного провадження\~з призначенням\~підготовчого судового\~засідання,\~витребувано з\~Державної міграційної\~служби України\~відомості про\~зареєстроване місце\~проживання відповідачів,\~а також\~витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відомості щодо адреси місця реєстрації (проживання) відповідачів. Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача витребувано з Державної податкової служби України завірену належним чином копію облікової картки фізичної особи-платника податків [PERSON] на підставі якої 13.07.2018 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області видано РНОКПП [NUMBER] (номер бланка картки [NUMBER] ), а також за наявності належним чином завірену заяву [PERSON] , [INFO] про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року провадження по справі зупинено на час виконання судового доручення, направленого\~до компетентного\~суду Казахстану для\~здійснення окремих\~процесуальних дій,\~а саме\~вручення судових\~документів відповідачу\~ [PERSON] та з`ясування його думки щодо позовних вимог. 21 лютого 2023 року судове доручення повернуто до суду без виконання. Ухвалою суду від\~22 лютого 2023 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Верба А.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, повідомлялась в порядку ч.1 ст.12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Останньою відомою адресою її місця проживання є: [ADDRESS] , а як відомо Скадовська міська територіальна громада входить до затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) від 25 квітня 2022 року за № 75. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на адресу суду надано не було. Відповідач\~ [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, 21 лютого 2023 року на адресу суду з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуті матеріали окремого доручення.\~З протоколу судового засідання Аль-Фарабийського районного суду міста Шимкент від 15 грудня 2022 року вбачається, що судове доручення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області підлягає поверненню без виконання у зв`язку з неможливістю його виконання, оскільки [PERSON] не проживає за вказаною адресою. Крім того, [PERSON] повідомлявся за останнім відомим місцем перебування про дату, час та місце розгляду в порядку ч.1 ст.12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 вересня 2019 року між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником укладено договір позики за умовами якого позивач передав у власність, а [PERSON] прийняла 667778,90 грн., що є еквівалентом 274500 доларів США, виходячи з офіційного курсу гривні до валюти долару США, вставновленим Національним банком України на день підписання цього договору, із зобов`язанням повернути грошові кошти в порядку встановленому в п.6 Договору до 31 серпня 2020 року включно. Вказаний договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.О. за № 1095 (а.с.10-11). Пунктом 2 договору позики передбачено, що договір позики є укладеним з моменту його підписання, передання грошей від позикодавця до позичальника та нотаріального посвідчення.Сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником до підписання цього договору. Факт передачі грошей сторони підтверджують. Позика повертається позичальником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця в гривні згідно з коригуванням, шляхом використання офіційного курсу долара США до української гривні за офіційним курсом гривні до іноземних валют за відповідною формулою. Позичальник підтверджує, що попереджений позикодавцем про наявність з боку позичальника валютного ризику, тобто ймовірності виникнення можливих збитків внаслідок зміни курсу іноземної валюти до національної валюти України. Позичальник підтверджує, що він усвідолює можливе настання несприятливих наслідків, спричинених коливанням курсів валют і гарантує виконання взятих на себе зобов`язань своєчасно та в повному обсязі (пункт 6 договору позики). За змістом пункту 7 договору позики, позика (її частина) вважається повернутою в момент передання грошей від позичальника до позикодавця, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою про повний або частковий розрахунок. У разі повного або часткового невиконання договору позичальник в частині повернення сум позики встановлюється штраф у розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 11 договору позики). На час укладання Договору позики [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб та відображено у змісті договору позики. 24 вересня 2019 року між [PERSON] , як кредитором та [PERSON] , як поручителем укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов`язується солідарно з його дружиною [PERSON] , як боржником, відповідати перед кредитором за належне виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики грошей від 24 вересня 2019 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений Сперчун О.О., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстрованим № 1095 по погашенню заборгованості за позикою у розмірі 667778,90 грн., що є еквівалентом 27450 доларів США з терміном повернення до 31 серпня 2020 року. Вказаний договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.О. за № 1096 (а.с.12-13). Поручитель відповідає за зобов`язання боржника до договору позики в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату позики, відшкодування збитків тощо. Поручитель та боржник залишаються солідарно зобов`язании перед кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за договором позики не будуть виконані повністю (п.1.2 договору поруки). За п.1.3 договору поруки поручителю відомі та він погоджується з усіма умовами договору позики та станом виконання боржником своїх зобов`язань за договором позики на день укладання цього договору, в тому числі з правом кредитора на дострокове стягнення заборгованості за договором позики. Як визначено п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 21 лютого 2022 року з метою досудового врегулювання спору, [PERSON] на адресу відповідачів була направлена вимога про сплату заборгованості засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовими накладними та фіскальними чеками АТ Укрпошта (а.с.18-22). Положеннями частини 1\~статті 6 ЦК України\~визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~626,\~628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.610, ч.1 ст.612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1-2\~ст.553\~ЦК України,\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Наслідки порушення\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою\~передбачені ст.554\~ЦК України за\~якою,\~у разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором у\~тому ж\~обсязі,\~що і\~боржник,\~включаючи сплату\~основного боргу,\~процентів,\~неустойки,\~відшкодування збитків,\~якщо інше\~не встановлено\~договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до\~ч.1-2\~ст.543\~ЦК України,\~у разі\~солідарного обов`язку\~боржників (солідарних\~боржників)\~кредитор має\~право вимагати\~виконання обов`язку\~частково або\~в повному\~обсязі як\~від усіх\~боржників разом,\~так і\~від будь-кого\~з них\~окремо. Кредитор,\~який одержав\~виконання обов`язку\~не в\~повному обсязі\~від одного\~із солідарних\~боржників,\~має право\~вимагати недоодержане\~від решти\~солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч.1-3 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з ч.1-2, 4 ст.65 СК країни, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/5-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Як зазначено у п.17 Договору позики, на час його укладення [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, на укладення договору позики [PERSON] було надано згоду її чоловіка [PERSON] . Згідно зі ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, нотаріально посвідчена форма Договору позики від 24 вересня 2019 року, укладеного між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником є доказом передачі останній грошових коштів у сумі 667778,90 грн., що еквівалентно 27500 доларів США у строк до 31 серпня 2020 року та наявності між сторонами договірних відносин зобов`язально-грошового характеру, оскільки за п.2 вказаного договору, сума позики прийнята в повному обсязі позичальником до підписанням договору. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження проведення нею з позивачем будь-якого розрахунку по договору позики, зокрема нотаріально засвідченої заяви про повний або частковий розрахунок на виконання вимог п.7 договору позики. Доказів продовження обумовленого Договором строку повернення боргу відповідачами також не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем [PERSON] договору позики від 24 вересня 2019 року, та факт укладання між позивачем та [PERSON] договору поруки від 24 вересня 2019 року, а також встановленим факт невиконання відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу. При цьому, пунктом 6 договору позики передбачено, що позика повертається позичальником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця в гривні згідно з коригуванням, шляхом використання офіційного курсу долара США до української гривні за офіційним курсом гривні до іноземних валют за відповідною формулою. Позичальник підтверджує, що попереджений позикодавцем про наявність з боку позичальника валютного ризику, тобто ймовірності виникнення можливих збитків внаслідок зміни курсу іноземної валюти до національної валюти України. Позичальник підтверджує, що він усвідомлює можливе настання несприятливих наслідків, спричинених коливанням курсів валют і гарантує виконання взятих на себе зобов`язань своєчасно та в повному обсязі (пункт 6 договору позики). Так, в судовому засіданні встановлено, що отримані грошові кошти в сумі 667778,90 грн. відповідачі у встановлений строк не повернули, а отже позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми боргу на дату повернення боргу 31 серпня 2020 року, яка згідно розрахунку, який не спростований відповідачами, становить 851835,60 грн., виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму за ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.1-2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, [PERSON] зазначив, що відповідачі свої зобов`язання за Договором позики та договором поруки від 24 вересня 2019 року належним чином не виконали, а саме, не повернули позику як станом на 31 серпня 2020 року, так і на час звернення позивача до суду. Таким чином, зобов`язання є простроченим з 01 вересня 2020 року, тому 3% річних мають розраховуватись саме з вказаної дати. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних, який не спростований відповідачами, а отже з відповідачів підлягає стягненню також 3 % річних за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 37877,51 грн. (а.с.7). Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 148855,89 грн., суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України\~передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга\~статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом\~статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення"\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Зазначений правовий висновок викладений у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц\~(провадження N 14-727цс19). Таким чином, оскільки предметом договору позики від 24 вересня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] є грошові кошти, виражені в гривнях 667778,90 грн., з визначенням еквіваленту в іноземній валюті - 274500 доларів США, а тому передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати у розмірі 148855,89 грн. стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповіднодо\~ч.8\~ст.141\~ЦПК\~України,\~розмір\~витрат,\~які\~сторона\~сплатила\~або\~має\~сплатити\~у зв`язку\~з\~розглядом\~справи,\~встановлюється\~судом\~на\~підставі\~поданих\~сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків\~тощо).\~ У разі\~недотримання вимог\~щодо співмірності\~витрат суд\~може за\~клопотанням іншої\~сторони зменшити\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. \~При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договіро про надання правової допомоги від 01 лютого 2022 року, укладеного з адвокатом Вербою А.П., за умовами якого за надання правової допомоги по вказаному договору позивач виплачує адвокату гонорар у розмірі 85000 грн. (пункт 3.1 договору), додаткову угоду від 01 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2022 року, меморіальний ордер № 7R23-R4FN-FKKQ-6XBT від 30 червня 2022 року про сплату позивачем на користь адвоката Верби А.П. гонорару у розмірі 50\~000 грн., меморіальний ордер №FGSH-85U7-CXQA-V2XI від 30 червня 2022 року про сплату позивачем на користь адвоката Верби А.П. гонорару у ромірі 35000 грн. (а.с.23-26). Вивчивши вказані докази, зважаючи на\~встановлені судом\~обставин справи,\~відсутність заперечень\~та клопотань\~іншої сторони\~щодо зменшення\~витрат на\~правничу допомогу,\~їх належне\~підтвердження долученими\~до справи\~доказами, суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 85000 грн., а саме по 42500 грн. з кожного. Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, позивачем в ході розгляду справи понесено витрати у розмірі 7325 грн. на залучення перекладача та нотаріального посвідчення, на підтвердження чого надано квитанції № 004770 від 12 вересня 2022 року та № НС70-76М2-1СХ0-5К4К від 12 вересня 2022 року (а.с.69-70). Враховуючи викладене, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на залучення перекладача у розмірі 7325 грн., а саме 3662,50 грн. з кожного. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь [PERSON] , понесені останнім при зверненні до суду з позовом витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 10385,69 грн. у рівних частинах, а саме 5192,85 грн. з кожного. Загальна сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесених позивачем, які підлягають стягненню з відповідачів складає 102710,70 грн., тобто по 51355,35 грн. з кожного.

Outcome: partial