Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

у грудні 2021 до Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Позовна заява обґрунтована тим, позивач та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 вересня 2007 року. 5 серпня 2008 року між [PERSON] , та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2632/0808/45-025 на суму 228 700 дол. США, з метою придбання [PERSON] та [PERSON] власного житла для родини, а саме квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, подружжя передало придбану квартиру в іпотеку. ВАТ «Сведбанк» було відступлено право вимоги по всім зобов`язанням, пов`язаним з кредитним договором та його забезпечення ПАТ «Дельта Банк». 28 лютого 2018 року ПАТ «Дельта Банк» повідомив [PERSON] про свій намір реалізувати свої вимоги за кредитним договором на відкритих торгах та заборгованість за договором було визначено у сумі 7 591 372 грн 68 коп. [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення викупити квартиру за 57 949 дол США 41 цент. Однак, оскільки повідомленням було заборонено для боржника та/або поручителя бути учасниками аукціону та у подружжя не було достатніх коштів щоб прийняти в ньому участь, то [PERSON] домовився зі своєю матір`ю [PERSON] , що договір купівлі-продажу буде оформлено на її ім`я і вона в подальшому не буде пред`являти до подружжя ніяких вимог, а кошти яких було недостатньо для участі в аукціоні було позичено у спільних знайомих та надано із заощаджень самої [PERSON] . Таким чином, з урахуванням накопичень подружжя, було зібрано 57 949 дол США 41 цент, що становило в еквіваленті 1 518 274 грн 54 коп. Вказана сума була передана [PERSON] та викуплено право вимоги за кредитним договором. Отже, [PERSON] стала набувачем права вимоги при цьому власних коштів на придбання права вимоги не витрачала. Фактичним власниками квартири [ADDRESS] залишились [PERSON] та [PERSON] [INFO] в подружжя народилась дочка, яка зареєстрована та проживає у придбаній квартирі. З осені 2020 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені. На думку позивача, [PERSON] за попередньою домовленістю з [PERSON] з метою набуття права власності подала до Дарницького районного суду міста Києва позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак згодом подала заяву про залишення вказаного позову без розгляду. В подальшому [PERSON] здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а саме: приховано від [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] відбулося листування з приводу вимоги [PERSON] до [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 9 727 603 грн 4 коп, у відповіді [PERSON] просив відтермінувати сплату боргу. На підставі невиконання вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д., яка на підставі заяви відповідача та наданих документів прийняла рішення і зареєструвала перехід на неї права власності на квартиру. Позивач вважає вказану реєстрацію права власності такою, що суперечить вимогам законодавства та підлягає скасуванню. З урахуванням зави при зміну предмету позову зазначає, що при здійсненні державної реєстрації права власності на квартиру, нотаріусом не отримано згоди подружжя на таке відчуження, не перевірено всіх документів для проведення держаної реєстрації, жодної оцінки спірної квартири проведено не було, не було дотримано вимог ст. 35 закону України "Про іпотеку" щодо надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Одночасно перехід права власності на предмет іпотеки - житлове приміщення в якому проживає малолітня дитина можливе лише з дозволу органу опіки та піклування, якого не було надано. Позивачем було отримано кредитні кошти для придбання квартири в іноземній валюті та у власності відсутнє інше нерухоме майно, квартира використовується для постійного проживання та проживання членів сім`ї та квартира підпадає під норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 7 грудня 2021 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 17 січня 2022 року. Одночасно з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою від 7 грудня 2021 року заяву задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , до вирішення справи по суті. 4 січня 2022 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначила, що [PERSON] є дружиною її сина [PERSON] з 2007 року. Через рік після укладення шлюбу син повідомив її про придбання подружжям квартири в кредит та на початку 2018 року вони звернулись до неї з проханням придбати право вимоги за їх кредитним договором і тоді вони будуть сплачувати кредит [PERSON] , оскільки квартира була виставлена банком на аукціон, а коштів для погашення кредиту подружжя не мало. У [PERSON] були заощадження у розмірі 30 000 дол США, оскільки вказаних заощаджень не вистачало, то відповідач звернулась до свого сина [PERSON] з проханням надати у борг ще 30 000 дол США і він погодився. 20 квітня 2018 року [PERSON] відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-FA-2018-02-28-000349-а придбала право вимоги за кредитним договором № 2632/0808/45-025 від 5 серпня 2008 року, а також додатково сплатила винагороду оператору через електронний майданчик у сумі 45 548 грн 24 коп. 10 травня 2018 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу майнових прав відповідно до якого відповідач отримала у власність майнові права за договором № 2632/0808/45-025 від 5 серпня 2008 року. 10 травня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» передало [PERSON] право вимоги за іпотечним договором № 2632/0808/45-025-Z-1 від 5 серпня 2008 року з усіма додатками та додатковими угодами та передало в іпотеку квартири [ADDRESS] . Після чого син з дружиною повідомили її що будуть повертати сплачені грошові кошти. За домовленістю кошти мали повернутись за 3 роки рівними частинами по 20 000 дол США в рік. Натомість в 2019 році [PERSON] повідомив її, що в нього з дружиною почали виникати непорозуміння з приводу повернення коштів. На початку 2021 року [PERSON] повідомила подружжя, що буде вимушена звернутись до суду, якщо вони не повернуть їй кошти. Коли відповідачка зрозуміла, що кошти їй повертати не збираються, була вимушена звернутись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. з проханням передати [PERSON] вимогу, в якій вказала, що його заборгованість по кредитному договору складає 7 898 348 грн 42 коп. З урахуванням того, що грошові кошти повернуті не були, відповідач мала право звернути стягнення на предмет іпотеки. Зазначила, що оцінка предмета іпотеки була проведена, онука зареєстрована в квартирі та набуття нею право власності на вказану квартиру ніяк не впливає на її інтереси. При цьому мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадках невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). 14 січня 2022 року від представника [PERSON] - адвоката Шевченко О.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Поздняков П.В. проти задоволення клопотання не заперечував. Розгляд справи відкладено на 17 лютого 2022 року. 15 лютого 2023 року до суду надійшла заява від [PERSON] про зміну підстав позову. Позивач зазначила, що нотаріусом не було перевірено всіх документів для проведення держаної реєстрації, письмова вимога по усунення порушень позивачу не надходила, а в договорі про відступлення права вимоги від 10 травня 2018 року не міститься жодного пункту про те, коли має бути виконане основне зобов`язання за кредитним договором № 2632/0808/45-025 від 5 серпня 2008 року, тому недотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо неналежного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя, позивач вимогу про усунення порушень не отримувала. 15 лютого 2022 року до суду від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача, з [PERSON] на приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіну Людмилу Дмитрівну, мотивоване тим, що предметом розгляду цієї справи є оскарження рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. індексний номер 60509905 від 22 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач вважає, що належним відповідачем у цій справі є приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна. У підготовчому засіданні 17 лютого 2022 року представник позивача Гурез І.О. уточнила клопотання просила залучити приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіну Л.Д. у якості співвідповідача. Представник відповідача Шевченко О.Ю. зазначила, що правом визначати відповідачів наділений позивач. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіну Л.Д. співвідповідачем. Підготовче засідання відкладено на 4 квітня 2022 року. 4 квітня 2022 року справу знято з розгляду відповідно до довідки. Наступною датою підготовчого засідання визначено 15 червня 2022 року. 31 травня 2022 року від представника позивача - адвоката Гурез І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням за межами України. Розгляд справи відкладено на 19 липня 2022 року. 19 липня 2022 року представник позивача просив задовольнити клопотання про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. інформації, які документи були подані [PERSON] та [PERSON] у порядку реєстрації квартири [ADDRESS] , за [PERSON] , а також чи було отримано нотаріусом згоду, в порядку статті 65 Сімейного кодексу України, на відчуження майна на користь [PERSON] . Представник відповідача залишив вирішення клопотання на розсуду суду. Ухвалою від 19 липня 2022 року клопотання задоволено. Розгляд справи відкладено на 5 вересня 2022 року. 5 вересня 2022 року в підготовче засідання з`явились представник позивача - адвокат Гурез І.О. та представник відповідача [PERSON] - адвокат Тітова О.О. Представник позивача просила відкласти розгляд справи у зв`язку з ненадходженням витребуваних документів. Підготовче засідання відкладено на 20 жовтня 2022 року. 27 вересня 2022 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. надійшов лист від 22 вересня 2022 року № 01-16/80 в якому вона повідомила, які нею були витребувані та залучені документи при реєстрації квартири [ADDRESS] , за [PERSON] . Однак приватним нотаріусом копії вказаних документів на виконання вимог ухвали від 19 липня 2022 року надані не були. 20 жовтня 2022 року в підготовчому засідання було поставлено питання про повторне витребування документів у приватного нотаріуса, оскільки ним не в повному обсязі виконано ухвалу суду від 19 липня 2022 року про витребування доказів. Представник позивача просила повторно задовольнити вказане клопотання, представник відповідача - адвокат Тітова О.О. залишила вирішення клопотання на розсуд суду. Ухвалою від 20 жовтня 2022 року повторно витребувано копії документів, які були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Прокудіній Л.Д. при реєстрації квартири [ADDRESS] , за [PERSON] . Підготовче засідання відкладено на 29 листопада 2022 року. 29 листопада 2022 року від приватного нотаріуса надійшли документи на виконання ухвали від 19 липня 2022 року. 29 листопада 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступною датою підготовчого засідання визначено 7 лютого 2023 року. 7 лютого 2023 року сторони, повідомлені належним чином про розгляд справи до суду не з`явились. В матеріалах справи наявне клопотання від представника відповідача про проведення підготовчого засідання за відсутності [PERSON] та її представника. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 28 лютого 2023 року. 28 лютого 2023 року в підготовче засідання з`явилась представник позивача, проти закриття підготовчого засідання не заперечувала. Відповідач та його представник до суду не прибули, в матеріалах справи наявна заява про проведення засідання за їх відсутності, зі змісту якої вбачається, що вони не заперечують проти закриття підготовчого засідання. Приватний нотаріус та третя особа до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Ухвалою від 28 лютого 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 22 березня 2023 року. 22 березня 2023 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступною датою судового засідання визначено 12 квітня 2023 року. 12 квітня 2023 року до суду з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача - адвокат Гурез І.О. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Тітова О.О. проти задоволення позовних вимог заперечувала. Судом розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 9 травня 2023 року. 9 травня 2023 року в судове засідання з`явились представник відповідача - адвокат Тітова О.О. Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи до суду не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання відкладено на 17 травня 2023 року. 17 травня 2023 року до суду з`явились представники позивача та відповідача, інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Вислухавши сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який зареєстровано 7 вересня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2733 (а.с. 33 т. 1). Сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.34 т. 1). 5 серпня 2008 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2632/0808/45-025 на суму 228 700 дол. США (а.с. 29-32 т. 1). На забезпечення виконання основного зобов`язання за вказаним кредитним договором 5 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 2632/0808/45-025-Z-1, яким передано в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» квартиру [ADDRESS] (а.с. 35-37 т. 1). Згідно листа ПАТ «Дельта Банк» вих. № 1648/286 від 28 лютого 2018 року повідомило [PERSON] , що право вимоги за кредитним договором №2632/0808/45-025 від 5 серпня 2008 року встановлено для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні) 20 квітня 2018 року, а заборгованість станом на 1 листопада 2017 року складає 7 591 372 грн 68 коп (а.с. 38 т. 1). Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-02-28-00349-а переможцем стала [PERSON] (а.с. 71 т. 1). Договором № 435/К купівлі-продажу майнових прав від 10 травня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» передано [PERSON] у власність майнові права за договором № 2632/0808/45-025 від 5 серпня 2008 року (а.с. 39-41 т. 1). Договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 10 травня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» передало [PERSON] право вимоги за іпотечним договором № 2632/0808/45-025-Z-1 від 5 серпня 2008 року з усіма додатками та додатковими угодами та передано в іпотеку квартири [ADDRESS] (а.с. 42 т. 1). Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 286875169 від 25 листопада 2021 року квартира [ADDRESS] була зареєстрована 17 вересня 2021 року за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 60509905 від 22 вересня 2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Л.Д. (а. с. 50 т. 1). Згідно з частиною 4 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч.ч. 1 , 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зі змісту кредитний договір № 2632/0808/45-025, укладеного 5 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] вбачається, що [PERSON] надавала згоду на отримання кредиту її чоловіком [PERSON] . Таким чином, подружжя [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі придбали квартиру за кредитні кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 61 цього Порядку (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України 26 лютого 2020 року № 189) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року (справа № 306/2053/16-ц провадження № 14-22цс19). Тобто, державний реєстратор має дотримуватись пункту 57 Порядку № 1127 і, крім документів, передбачених у п. 61 Порядку №1127, вимагати від іпотекодержателя подання документу, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину - перевірити розрахунок боргу, встановити розмір заборгованості, його безспірність. Із матеріалів, які надіслані нотаріусом на виконання ухвали про витребування документів, які подавалися [PERSON] для державної реєстрації предмету іпотеки, вбачається, що відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації не подавалися. Представник відповідача в судовому засідання зазначила, що оцінку іпотечного майна [PERSON] було нотаріусу подано, чому вона відсутня в матеріалах реєстраційної справи у приватного нотаріуса їй не відомо, на підтвердження вказаних обставин долучила звіт про оцінку (а.с. 120-141 т. 1) Разом із тим, із наданого звіту про оцінку майна № 001-121012022 вбачається, що датою оцінки квартири [ADDRESS] , зазначено 12 січня 2022 року (а.с. 121 т.1), а державну реєстрацію вказаної квартири за [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. здійснено 22 вересня 2021 року, тобто раніше проведеної оцінки. Таким чином, судом встановлено, що реєстрацію права власності на вказану квартиру нотаріусом проведено без документу визначено у п.п. 3 п. 61 Порядку. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Метою цієї норми є забезпечення обізнаності іпотекодавця та боржника про порушення зобов`язання, спонукання до належного виконання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Вимоги повинні формулюватися чітко та однозначно, і давати змогу адресату зрозуміти їх характер та правові наслідки невиконання. Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості, що копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надсилалася боржнику [PERSON] . Як убачається із копії заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень її було подано [PERSON] 17 вересня 2021 року (а.с.4), а вимогу [PERSON] від 16 серпня 2021 року, [PERSON] як боржник, отримав 16 серпня 2021 року особисто розписавшись, на вимозі. Вказані дії свідчать що [PERSON] незнала про реалізацію предмета іпотеки її чоловіком [PERSON] на користь матері [PERSON] на виконання кредитного договору, згоду на укладення якого вона надавала, як дружина [PERSON] , зобов`язувалась, перебуваючи у шлюбі із [PERSON] нести боргові зобов`язання разом. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, які слугували підставою для прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію переходу права власності на квартиру, державний реєстратор прийняв за відсутності документів, які підтверджують факт порушення умов кредитного договору. Отже, державна реєстрація за банком права власності на квартиру була проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 10 та 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому таке рішення є протиправним. Крім того, судом встановлено, що у вказаній квартирі проживає малолітня - [PERSON] , що не заперечувалось учасниками справи в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, зокрема, статтею 18, передбачено, що діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власниками або наймачами. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні та купівлі нового житла. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Крім того, 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положення Закону № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 року, № 28, ст. 940; 2015 року, № 43, ст. 386; 2020 року, № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. Таким чином, Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" діяв до 23 вересня 2021 року, а державну реєстрацію приватним нотаріусом розпочато за підставі заяви [PERSON] від 17 вересня 2021 року, а рішення про державну реєстрацію прийнято 22 вересня 2021 року, тобто під час дію цього Закону. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та його сім`ї, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Доказів про наявність у власності [PERSON] та [PERSON] іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Відповідачем не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного спірного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом встановлено, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність [PERSON] укладено не було, а позивач як співвласник майна, набутого у шлюбі не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. Також, судом встановлено, що державним реєстратором при вчинені державної реєстрації прав на нерухоме майно не було враховано ті обставини, що у квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина що не заперечується учасниками справи, тому при вчинення будь-яких дій щодо житлового приміщення, право на користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, який у державного реєстратора був відсутній, а також дію мораторію на стягнення майна громадян. Згідно умов договору іпотеки від 5 серпня 2008 року квартира [ADDRESS] , була передана в іпотеку в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань перед іпотекодержателем за договором кредиту, укладеним між позичальником та іпотекодавцем 5 серпня 2008 року, кредит наданий в іноземній валюті, квартира не перевищує площу у 140 кв.м., оскільки площа квартири становить 106,3 кв. м., отже, державний реєстратор прийняв рішення щодо реєстрації права власності на квартиру, з порушенням зазначеного вище закону, що є протиправним. Крім того, 12 квітня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 557/94/19, провадження № 61-10100св20 (ЄДРСРУ № 96179645) досліджував питання щодо належного відповідача у справі про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої заінтересованою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду 1 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 у справі № 680/214/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Отже, належним відповідачем у справі про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора на нерухоме майно має бути саме особа , за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 320/9049/18 (провадження № 61-8431св20). Таким чином, вимоги позивача до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокудіної Людмили Дмитрівни задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем, була проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також вимог щодо здійснення оцінки майна, на яке звертається стягнення, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог до в частині вимог, заявлених до [PERSON] як належного відповідача у цій справі. Крім того, позивачем було спачено 454 грн судового збору за подачу заяви про забезпечення позову (а.с 2 т. 1) та 908 грн за подачу позовної заяви (а.с. 24 т. 1). Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у сумі 1362 грн.

Outcome: partial