Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на частину земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер чоловік позивачки. Після його смерті залишилось майно, а саме автомобіль, житловий будинок та земельна ділянка. Спадкоємцем після смерті чоловіка є спільний син, на користь якого позивачка відмовилась від обов`язкової частки спадщини. Однак [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про отримання від спільної сумісної власності, набутої за час шлюбу з померлим. 15.11.2022 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Цой К.В. видано свідоцтво про право власності на частку житлового будинку з по господарськими будівлями і спорудами, право власності на іншу частку житлового будинку отримав син позивачки. У видачі свідоцтва про право на власності на частину земельної ділянки, яка також знаходиться за адресою успадкованого житлового будинку, листом від 15.11.2022 року було відмовлено, оскільки вона належала померлому чоловіку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку та була приватизована померлим одноособово та відповідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю померлого. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2023 року справу було розподіллено на суддю Буран В.М. (а.с. 30). Ухвалою суду від 16.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі та витребувано копію спадкової справи (а.с. 33-34). 15.02.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , який обґрунтовує позов тим, що [INFO] помер його батько. Після смерті батька залишилось майно, а саме автомобіль, житловий будинок та земельна ділянка. Спадкоємцем після смерті батька є в тому числі він. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про отримання автомобіля та житлового будинку. 15.11.2022 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Кан С.К. отримав свідоцтво про право власності на частку житлового будинку з по господарськими будівлями і спорудами, право власності на іншу частку житлового будинку отримала мати позивача за зустрічним позовом. У видачі свідоцтва про право на власності на частину земельної ділянки, яка також знаходиться за адресою успадкованого житлового будинку, листом від 15.11.2022 року було відмовлено, оскільки вона належала померлому спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку та була приватизована померлим одноосібно та відповідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю померлого. Ухвалою суду від 22.03.2023 року позов було залишено без руху та ухвалою суду від 22.03.2023 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху. Сторони у справі усунули недоліки первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви, шляхом сплати судового збору у відповідності до ціни позову. Позивачка в судове засідання не з`явилась та її представник надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, але його представник надала до суду заява в якій просила розглянути справу за їх відсутності не заперечував проти задоволення позову первісного та наполягала на задоволенні зустрічної позовної заяви. Крім того, у своєму відзиві на позов 13.02.2023 року [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Ознайомившись із матеріалами справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстровано ВДРАЦС у міст і Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті спадкоємця залишилось майно, а саме житловий будинок житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . 15.11.2022 року позивачка за первісним позовом - [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на частки у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, а саме частки житлового будинку з по господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 5121085200:02:003:0775, зазначене право власності зареєстровано за № 53090639 від 15.11.2022 року (а.с 9, 10) 15.11.2022 року відповідач за первісним позовом [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на частки спадкового майна після смерті батька, а саме частки житлового будинку з по господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 5121085200:02:003:0775, зазначене право власності зареєстровано за № 53090904 від 15.11.2022 року (а.с 11, 12) Листом від 15.11.2022 року № 2801/02-14 державний нотаріус повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:003:0775, оскільки вона належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 025715, виданого Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області 29.11.2000 року, на підставі Рішення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11.10.2000 року № 617, зареєстрованого Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 347 від 29 листопада 2000р. та зареєстровано Відділом № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 15 лютого 2022 року є особистою власністю [PERSON] (а.с. 24-25) Відповідно до частини першої\~статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах\~Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю: право приватної власності набувається в порядку визначеному законом: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Від так, спірна земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:003:0775 є приватною власністю спадкодавця, в порядку та згідно п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК ( 2768-14 ) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження N 61- 17641св19) вказано наступне : « Статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позивачка за первісним позовом успадкувала частини будинку, що розташований на спірній земельній ділянці та зареєструвала право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (у редакції на час виникнення права власності позивачки на житловий будинок як на спільну сумісну власність подружжя на підставі свідоцтва про права власності на спадщину за законом), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи вище викладенні обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, такими що відповідають законним вимогами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що первісний позов та зустрічний позов підлягає задоволенню, судовий збір, що було сплачено сторонами в однакому розмірі, а саме [PERSON] сплачено 1952,75 грн. за позовну вимогу майнового характеру та доплачено на виконання ухвали суду від 22.03.2023 року 292,91 гривень, [PERSON] сплачено 1952,75 грн. за позовну вимогу майнового характеру та доплачено на виконання ухвали суду від 22.03.2023 року 292,91 гривень, не підлягає розподілу між сторонами. На підставі ст. ст. 321, 377, 391 ЦК України,

Outcome: approved