Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

[PERSON] 16 лютого 2023 року звернувся в суд із позовом, який уточнений 23 лютого 2023 в порядку 49 ЦПК України, до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права на земельну частку (пай) та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] в с. Рогізно померла його тітка [PERSON] . Спадкове майно на яке відкрилась спадщина становлять: земельні ділянки площами 0,0509 га, 0,0988 га, 0,1178 га, які належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-ЛВ № 084471 та право на земельну частку (пай) розміром 0,91 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 0080704. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем майна третьої черги спадкоємців. Державний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу повідомив, що крім того, що позивач пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , йому не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності на майно, належне померлому. Крім того позивач вказує, що він є племінником померлої [PERSON] , однак у документах, що підтверджують родинні відносини, є розбіжності. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд встановити факт родинних відносин та визнати право на земельну частку (пай) та визнати право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 47). До суду 13 березня 2023 року з Самбірської державної нотаріальної контори надійшла витребувана копія спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 50-64). Відповідач Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області не скористалася своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. При цьому, представник відповідача [PERSON] в підготовчі засідання, призначені на 20 березня 2023 року, 19 квітня 2023 року, 04 травня 2023 року не прибув, хоча засідання відкладалися за його клопотаннями (а.с.70, 74-75); з матеріалами справи особисто ознайомився 03 травня 2023 року (а.с.77). Ухвалою суду від 4 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду (а.с. 81). У судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не прибув, представник позивача адвокат Бобак О.Б. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили позов задовольнити (а.с. 83). Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (шляхом отримання повістки, а.с. 82) представник відповідача - Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області у судове засідання не прибув, про поважні причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно з п. 1), п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як зазначив ВС в постанові від 03 листопада 2021 року у справі за № 691/1237/20 встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими особами не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Верховецькою сільською радою Самбірського району Львівської області, серія [NUMBER] (а.с. 8). Факт, що [PERSON] була тіткою [PERSON] , сестрою його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується наступними доказами: -свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , з якого відомо, що її батьки були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10); -витягом з актового запису про народження № 21 від 11 серпня 1935 року [PERSON] з якого відомо, що її батьки були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11); -свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] з якого відомо, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , була [PERSON] (а.с. 33); -довідкою, виданою виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради № 140 від 10 червня 2022 року з якої відомо, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є однією і тією ж особою. [PERSON] заповіту не складала, спадкування її майна здійснюється за законом. [PERSON] , будучи племінником померлої, має право на спадкування майна померлої в порядку третьої черги спадкоємців, відповідно до ст. 1263 ЦК України. Із довідки виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради № 136 від 25 травня 2022 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована у [ADDRESS] , одна. Спадкове майно на яке відкрилась спадщина становлять: земельні ділянки площами 0,0509 га, 0,0988 га, 0,1178 га, які належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-ЛВ № 084471 та право на земельну частку (пай) розміром 0,91 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 0080704 (а.с. 13). Із витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Верховецькій сільській раді та фотокопії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0080704, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 2 жовтня 1996 року за № 704, відомо, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 24 вересня 1996 року № 585 мала право на земельну частку пай розміром 0,91 ум.кад.га, у Верхівецькій селянській спілці. Із фотокопії архівного примірника Державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-ЛВ № 084471 виданого 16 серпня 1996 року, витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та висновків про вартість земельної ділянки відомо, що [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки: -площею 0,0988 га, кадастровий номер 4624281400:02:002:0160, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; -площею 0,0988 га, кадастровий номер 4624281400:02:002:0159, призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою; Львівська область Самбірський район, с. Рогізно; -площею 0,1178 га, кадастровий номер 4624281400:02:002:0158, призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: Львівська область Самбірський район, с. Рогізно; Оригінали як Державного акту на право приватної власності на землю так і сертифікату на земельну частку (пай) була втрачені, про що подано оголошення у газеті «Голос Самбірщини» від 10 червня 2022 року (а.с. 31). Із листа державного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу № 866/02-14 від 7 червня 2022 року відомо, що крім того, що позивач пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , йому не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності на майно, належне померлій (а.с. 7). За встановлених обставин, встановлення факту родинних відносин породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення майнових прав позивача; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що необхідно встановити факт що [PERSON] є племінником [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що\~\~ [PERSON] , яка померла [INFO] є тіткою [PERSON] . За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 303/2022 (а.с. 50-64). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , оскільки відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності на майно, належне померлому. Таким чином, на теперішній час позивач позбавлений права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположниж свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право власності на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1078 грн. 97 коп. та 539 грн. 48 коп. (а.с. 6, 45). Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved