Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

В лютому 2023 року позивач [PERSON] \~ звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи наступним. Їй, на праві\~ приватної власності\~\~ на\~ підставі договору купівлі-продажу\~ від 11.07.1992 року, належить будинок за\~ адресою: [ADDRESS] . В даному будинку\~ зареєстровані громадяни: [PERSON] власник, [PERSON] дочка власника, [PERSON] син, [PERSON] син. Однак, [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку понад один рік без поважних причин,\~\~ не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в\~ будинку\~ не має і взагалі будинком він\~ не цікавиться.\~ Де\~ він\~ на\~ цей час\~ проживає їй не відомо. Перешкод в користуванні жилим\~ приміщенням\~ ні\~ вона, ні інші\~ члени сім`ї\~ відповідачу не\~ чинили. Факт реєстрації\~ відповідача порушує\~\~\~ її право на вільне\~ розпорядження\~ і користування майном, вона\~ позбавлена можливості\~ оформити субсидію. Просила\~ суд визнати [PERSON] \~ таким, що\~ втратив право на користування житловим приміщенням за\~ адресою: [ADDRESS] (а.с. 1-2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 року (а.с. 14) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 28 лютого\~\~ 2023 року судом\~\~ здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ (а.с. 19). 27 березня\~ 2023 року за вх. № 12922\~ судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 21). Згідно отриманої інформації\~ [PERSON] \~ зареєстрований за\~ адресою: [ADDRESS] з 13 січня\~ 2010\~ року . Відповідно до ч. 1,2\~ ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді 28 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі на 26 квітня 2023 року ( а. с. 22-23 ). 26 квітня 2023 року судове засідання по\~ справі, в\~ зв`язку з неявкою\~ учасників\~ справи та відсутністю відомостей про їх належне сповіщення, було відкладено до\~ 31 травня\~ 2023 року\~ о 15 год. 00 хв. (а.с.\~ 27). В судове засідання позивач\~\~\~ [PERSON] не з`явилася,\~ надала\~\~\~ заяву, отримана\~\~ судом 31 травня 2023 року за вх. №\~ 24269,\~ в\~ якій\~ просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує ( а. с. 36). Відповідач\~ [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений\~ належним чином, про що\~\~\~ свідчить\~ наявне\~ в\~ матеріалах справи\~\~\~ оголошення розміщене\~ на\~\~ інформаційному веб-сайті судової влади України\~ (а.с. 28). Вказане оголошення було здійснено судом,\~ з урахуванням того, що відповідач хоча і зареєстрований, згідно отриманої відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однак, як зазначено в позовній заяві останній за вказаною адресою не проживає, а інше місцезнаходження чи місце роботи його невідоме. Окрім того, направлене\~ судом на адресу відповідача\~ поштове відправлення\~ з\~ копією ухвали\~ судді від 28 березня 2023 року\~ та\~ позовною заявою\~ з\~ додатками,\~\~ за місцем його реєстрації, повернулося\~ без вручення, працівниками пошти зазначено\~ причину повернення, як адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.\~ 31). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Частинами 11 та 12\~ ст. 128 ЦПК України\~\~ передбачено, що\~ відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Отже, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, судом здійснено усіх належних заходів щодо належного сповіщення відповідача та відповідно останній був належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи та завчасно. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43\~\~ ЦПК України встановлений\~ обов`язок\~ добросовісно користування\~\~ учасниками\~ судового процесу\~ процесуальними правами. Заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач\~ [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 31 травня 2023 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача\~ [PERSON] \~\~ підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] , на праві приватної власності належить\~ житловий будинок\~ за\~ адресою:\~\~\~\~ [ADDRESS] ,\~ що підтверджується договором\~ договором\~ купівлі-продажу\~ будинку від 11 липня 1992\~ року ( а. с. 6 ) та\~ копією\~\~\~ рішення\~ виконавчого комітету Паляничинської сільської ради\~ Білоцерківського ( Фастівського)\~\~ району\~ Київської області № 44 від 17.07.2017 року про присвоєння\~ поштової адреси\~ житловому будинку та земельним ділянкам.\~ Зазначене\~ також\~ підтверджується і Витягом\~ з\~ Державного реєстру\~ речових прав\~ на нерухоме майно\~ про реєстрацію\~ права власності\~\~ від\~ 11 травня 2018\~ року, де\~\~\~ [PERSON] \~\~\~ згідно договору\~\~ купівлі-продажу б/н\~\~ від 11 липня 1992 року\~ належить\~\~ на\~ праві\~ приватної власності житловий\~ будинок\~\~ за\~ адресою:\~ [ADDRESS] ( а. с. 12). З\~ паспортних даних позивача\~ убачається, що\~\~ [PERSON] \~\~ зареєстрована за адресою: [ADDRESS] \~ ( а. с. 4-5 ). З\~ копії будинкової книги\~ убачається, що\~\~ в будинку за адресою: [ADDRESS] ,\~ зареєстровано 4\~ осіб:\~\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,\~\~ та\~\~ відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). З Акту\~\~ обстеження умов\~ проживання\~ від 22 лютого 2023 року\~ вбачається, що в будинку\~ за\~ адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] ,\~\~ зареєстрований з 1992 року, але не проживає з 2009 року, в\~ зв`язку зі\~ зміною місця\~ проживання. Зазначений Акт підписаний\~ старостою [PERSON] , діловодом [PERSON] , депутатом\~ Згодзинською Л.В.\~\~\~\~ Паляниченського старостинського\~ округу\~ Білоцерківського району Київської області,\~\~\~\~ сусідом [PERSON] , та скріплений печаткою\~ Паляничинського старостинського округу\~ Ковалівської сільської ради\~\~ Білоцерківського району Київської області (а.с. 7). З довідки\~\~\~ Паляниченського\~ старостинського\~ округу Ковалівської сільської ради\~\~ Білоцерківського району Київської області № 49 від 25 квітня 2023\~ року\~\~ вбачається,\~\~ що\~ гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований\~\~ на\~ території\~ с. Паляничинці\~ Білоцерківського (колишнього Фастівського) району Київської області не\~ проживає\~\~ з 2009 року по даний час (а.с. 32). Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що факт перебування відповідача на реєстраційному обліку, чинить їй перешкоди здійснювати право на вільне користування власним житлом. Також, реєстрація останнього приводить до\~ того, що\~\~ вона\~ позбавлена\~\~ можливості\~ оформити\~ субсидію\~\~\~ на\~ оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ). Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18,провадження № 61-9591св19. 16 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 320/9482/17, провадження № 61-6318св19 (ЄДРСРУ № 93793165) вказав, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19). Матеріали справи дають змогу суду встановити, що відповідач\~ [PERSON] \~ з\~ 2009 року по теперішній час не проживає у вищевказаному\~ будинку. Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, відзиву на позов позивача не надав як і не надав суду жодного належного та переконливого доказу в спростування доводів позивача щодо причин поважності його відсутності за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13- ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача\~ [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,00 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 13). Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved