Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

27 грудня 2022 року представник позивача адвокат Сисоєва К. М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1102397 від 27 грудня 2022 року, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою від 08 листопада 2017 року в редакції, зазначеної в додатковій угоді №1 від 17 листопада 2017 року, у розмірі 1 107 000 гривень та 3% річних від суми боргу з урахуванням уточненої заяви у розмірі 33\~300 гривень 98 копійок. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 08\~листопада 2017\~року між\~позивачем та\~відповідачем був\~укладений нотаріально\~посвідчений договір\~позики грошових\~коштів,\~відповідно до\~умов якого,\~ [PERSON] \~передав,\~а [PERSON] \~отримав у\~позику грошові\~кошти у\~розмірі 756\~000\~гривень,\~що відповідає\~28\~000\~доларів США, за курсом, встановленим сторонам: 1 долар = 27 гривень. Грошові кошти відповідач отримав під час складання розписки та зобов`язався повернути до 31 травня 2018 року (включно) у місті Харкові. 17 листопада 2017 року між сторонами була укладена нотаріально посвідчена додаткова угода №1 до договору позики грошових коштів від 08 листопада 2017 року, де пункт 1 Договору позики грошових коштів викладено у такій редакції: «Я, [PERSON] , передав, а я, [PERSON] , отримав у позику гроші у сумі 1\~107 000 гривень, що відповідає 41000 доларів США, за курсом, встановленим сторонам: 1 долар = 27 гривень». У визначений строк відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду із позовною заявою виникла заборгованість з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 1\~197 987 грн., з яких заборгованість за борговою розпискою 1 107 000 гривень, 3% річних від суми боргу з урахуванням уточненої заяви у розмірі 33\~300 гривень 98 копійок. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від суду від 28 грудня 2022 року задоволено заяву представника позивача адвоката Сисоєвої Катерини Миколаївни про забезпечення позову. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2023 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат Сисоєва К. М. у судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, розгляд справи просила проводити за її відсутності та відсутності позивача, та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від суми боргу у розмірі 33 300,98 гривень Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 19 січня 2023 року враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 08 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К. В. за реєстровим №3455. Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] передав, а [PERSON] отримав у позику грошові кошти у сумі 756 000 гривень, що відповідає 28 000 доларів США за курсом встановленим сторонами, а саме: 1 долар = 27 гривень. Повернення позики повинно бути здійснено в місті Харкові в строк до 31 травня 2018 року (включно). Зі змісту долученої до матеріалів справи нотаріально посвідченої додаткової угоди №1 до Договору позики грошових коштів (посвідченого 08 листопада 2017 року за реєстровим №3455 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К. В. слідує, що пункт 1 Договору позики грошових коштів викладено в такій редакції, а саме: Я, [PERSON] , передав, а я, [PERSON] , отримав у позику гроші у сумі 1 107 000 гривень, що відповідає 41 000 доларів США, за курсом, встановленим сторонам: 1 долар =27 гривень» У визначений сторонами строк відповідач позичені ним грошові кошти позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. У статті 202 ЦК України міститься визначення правочину - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України слідує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13З зроблено правовий висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (Постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). На підтвердження зобов`язань відповідача позивач надав для приєднання до матеріалів справи оригінал договору позики грошових коштів, посвідчений 08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К. В. за реєстровим №3455 та додаткову угоду №1 до Договору позики грошових коштів (посвідченого 08 листопада 2017 року за реєстровим №3455 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К. В.), посвідчену 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К. В. за реєстровим №3585, зі змісту яких слідує, що сторони у письмовій формі зафіксували істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дату отримання та строк повернення коштів, Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданої позивачем боргової розписки слідує, що договір позики був укладеній у національній валюті гривні. Відповідно до частини першої статті 533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, як встановив суд, позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить боргова розписка та додаткова угода до неї, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем, тому з нього підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 1 107 000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вказала, що оскільки стаття 625\~ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У ч. 2 ст.\~625\~ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню 3%\~річних від\~простроченої суми\~в розмірі\~33\~300,98\~грн,\~яка розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 1\~107 000 грн, помноженого на кількість днів прострочення, а саме : за період\~з 27\~грудня 2021\~року по\~31\~грудня 2021\~року,\~3 проценти річних становлять = 1 107 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 5 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 454,93 грн; за період з 01 січня 2022 року по 27 грудня 2022 року 3 проценти річних становлять = 1 107 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 361 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 32 846,05 грн. З урахуванням того, що на час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про погашення суми боргу, а також будь-яких заперечень з приводу наявної суми заборгованості та здійснених позивачем розрахунків заборгованості, з огляду на те, що зобов`язання відповідач не виконувя належним чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позики грошових коштів від 08 листопада 2017 року в редакції, зазначеної в додатковій угоді №1 від 17 листопада 2017 року, з урахуванням 3% річних у розмірі 1\~140 300, 98 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача з урахування уточнених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 403 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved