Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

02 вересня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 26 липня 2018 року, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Також відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідачем 16.11.2022 надіслано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначила, що позов підтримує. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечує, в іншій частині проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2018 року, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 15.10.2019, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою реєстрації матері: [ADDRESS] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської\~ради від 04 травня 2023 року № 273, [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Позивач має стабільний заробіток. [PERSON] не працює, проживає у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , умов для проживання дитини немає. У розмові з працівниками управління малолітній [PERSON] , зазначив, що хоче проживати разом з матір`ю. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача та те, що строк на примирення, який надавався судом, не дав позитивних результатів та сторони не примирилися, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача та на користь держави належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved