Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 08.01.2016 вона уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №10. У вказаному шлюбі народився син- [PERSON] , [INFO] . Починаючи із січня 2022 року із відповідачем спільно не проживають, не підтримують сімейних відносин. З часу фактичного припинення сімейних відносин, відповідач матеріально не допомагає в утриманні сина, який перебуває на повному її утриманні. Позивачка посилається на те, що на даний час не працює, всього має на утриманні троє дітей , самостійно утримувати їх невзмозі. Їй відомо, що [PERSON] працює в ТОВ «Рома», отримує стабільний заробіток, інших утриманців немає. У зв`язку із наведеним та з врахуванням уточнених вимог просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 08.01.2016 відділом ДРАЦСу Чрнівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 10, а також стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина- [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімумум на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття сина. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в заяві до суду просять справу розглядати у їх відсутності, позов про уточнення позовних вимог підтримують повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи, у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, про що в справі свідчить його підпис в поштовому повідомленні. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.05.2023 у відповідності до ч.1 ст.281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.01.2016 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 10 (а.с.5). У вказаному шлюбі у сторін народився син- [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та несумісність характерів. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. На даний час подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, не цікавляться проблемами один одного. Враховуючи відсутність у позивачки бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить її інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відомостей про бажання позивачки змінити своє прізвище після розлучення в суді не має, а тому суд не вирішує дане питання. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст.184 СК) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 ч.1 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, не працездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народився син- [PERSON] , [INFO] . Згідно копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.10.2016 відповідач [PERSON] є батьком останнього (а.с. 7). Встановлено, що добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено, стягнення за виконавчими документами відсутні, інших неповнолітних дітей та утриманців відповідач не має. [PERSON] є фізично здоровим чоловіком та спроможний заробляти і сплачувати аліменти на утримання сина у встановленому судом розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитинивід 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здоровее зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і після пологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. З огляду вищенаведеного та виключно в інтересах дитини щодо його кращого забезпечення, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність в останнього інших дітей, потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення його гармонійного розвитку, приймаючи до уваги, розмір коштів на утримання дитини, суд вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивачки з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина- [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дати пред`явлення позову і до повноліття сина. Крім того, відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved