Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС МЮУ), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про стягнення шкоди, заподіяної протизаконними діями та бездіяльністю посадових осіб. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за його адміністративним позовом, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, визнано бездіяльність Департаменту ДВС МЮУ протиправною щодо неналежного розгляду його звернення на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року. Позивач вважав, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 33 500 грн та вважав, що ця сума буде достатньою для відновлення душевної рівноваги. Моральна шкода виявилася в душевних стражданнях пережитих ним у зв`язку із неправомірними діями відповідача, у зв`язку з чим похитнулась віра в державні органи. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 33 500 грн. Ухвалою судді від 18 квітня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. У квітні 2023 року Департамент ДВС МЮУ подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому вказував на те, що заперечує проти позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/84909/21, яке набрало законної сили, Департаментом ДВС МЮУ повторно розглянуто звернення [PERSON] від 02 липня 2021 року, та в межах компетенції надано відповідь листом від 09 лютого 2023 року № 15378/20.4.2/31-23. Отже, звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди є передчасним. Позивач не надав суду доказів того чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, та чому оцінено моральну шкоду саме у такому розмірі, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї справи. У травні 2023 року Департамент ДВС МЮУ подало до суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та просило призначити розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження. У травні 2023 року через систему «Електронний суд» від ДКСУ надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому зазначено, що вказаний відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що суд, визнавши протиправними дії відповідача щодо нерозгляду клопотання позивача, зобов`язав відповідача розглянути це клопотання з урахуванням норм законодавства, чим відновив порушені права позивача на розгляд його клопотання відповідно до законодавства. Водночас, будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, причинно наслідкового зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача позивач не надав. У травні 2023 року до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив Департаменту ДВС МЮУ, у якій позивач зазначає, про безпідставність доводів Департаменту ДВС МЮУ про те, що ним не було підтверджено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди. Так, судовим рішенням було визнано протиправними дії відповідача Департаменту ДВС МЮУ, чим було підтверджено факт порушення прав позивача, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом. У травні 2023 року до суду від [PERSON] надійшли заперечення на відзив ДКСУ, у яких позивач вказує на те, що відповідач ДКСУ у своєму відзиві не навів жодної правової норми, яка може бути підставою для відмови в задоволенні його позову. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України \-\-\-\-\-\-\-\-\-\-- Кушнір Л.В. проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, позов [PERSON] до Департаменту ДВС МЮУ, МЮУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року № ЧУ-12546236/2. Зобов`язано Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року № ЧУ-12546236/2 та надати відповідь на вказане звернення з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодися й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Департамент ДВС МЮУ належним чином не виконав покладений на нього статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок об`єктивно та всебічно перевіряти заяви чи скарги, оскільки у листі від 26 липня 2021 року № 39686/Ч-20519/20.4.2 Департамент ДВС МЮУ не зазначав звідки, коли, з яких причин оригінал виконавчого листа [PERSON] був повернутий до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), не вказує дату реєстрації і номер поштового відправлення, яким виконавчий лист направлявся вперше, хоча саме достовірність цього факту і викликала сумнів у позивача та стала підставою для звернення на Урядову гарячу лінію. Також цей лист не містить відповіді на прохання заявника притягти [PERSON] до відповідальності за надання неправдивої інформації. Департамент ДВС МЮУ, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, повторно розглянуло звернення [PERSON] від 02 липня 2021 року та надало відповідь листом від 09 лютого 2023 року № 15378/20.4.2/31-23. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на загальні підстави цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заявляючи позовні вимоги, [PERSON] послався на завдання йому Департаментом ДВС МЮУ моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з неналежним розглядом звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року. Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Так, судом установлено, що Сумський окружний адміністративний суд, визнавши протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року, зобов`язав Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути це звернення з урахуванням норм законодавства, чим відновив порушені права позивача на розгляд його клопотання у відповідності до вимог чинного законодавства. Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 червня 2022 року в справі № 296/3116/20 (провадження № 61-1760св21). Водночас, будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, причинно наслідкового зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не надав. Практика Верховного Суду щодо відшкодування шкоди у подібних правовідносинах є сталою, зокрема у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 296/3115/20 (провадження № 61-1087св21), від 06 вересня 2021 року у справі № 296/3139/20 (провадження № 61-1086св21), від 16 вересня 2020 року у справі № 243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 10591св19), суд дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, а сам факт визнання протиправною бездіяльності не свідчить про наявність шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а тому оскільки у задоволенні позову відмовлено, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору, питання про відшкодування судового збору не підлягає вирішенню та покладається на рахунок держави.

Outcome: dismissed