Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить припинити стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] та зменшити розмір аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до розміру 1/4 усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 14.10.2014 року з [PERSON] було стягнуто на її користь на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 усіх доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 29.03.2019 року її малолітнього сина [PERSON] було усиновлено її чоловіком [PERSON] , яке набрало законної сили 01.05.2019 року. Після чого було внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини та отримано нове свідоцтво про народження дитини, де вказано батьком дитини [PERSON] та прізвище сина [PERSON] . Таким чином вважає, що відсутні правові підстави для стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Тому вона бажає припинити їх стягнення. Враховуючи, що змінилися обставини, що впливають на визначенння розміру аліментів позивач просить зменшити розмір аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 1/3 частини до розміру 1/4 усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Судом встановлено, що рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 14.10.2014 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи стягнення з 12.08.2014 року і до повноліття кожного з дітей (а.с. 2). 28.04.2015 року позивач зареєструвала шлюб зі [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 29.03.2019 року малолітнього [PERSON] , [INFO] було усиновлено [PERSON] та зобов"язано внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] (№72 від 17.09.2013 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції у Житомирській області) в графі "Батько" замість [PERSON] записати [PERSON] , в графі "Прізвище" замість прізвища [PERSON] записати прізвище [PERSON] , в графі "по батькові" замість [PERSON] записати [PERSON] (а.с.3-4). Рішення суду набрало законної сили 01.05.2019 року. Із повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Андрушівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області видно, що 17.09.2013 року, актовий запис №72 видано [PERSON] , [INFO] , де батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 5). Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до змісту статті 180 СК України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки. Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Отже, факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. Так, за правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу наведених норм чинного законодавства, вбачається, що виключення запису про батьківство відповідача має своїм наслідком саме припинення обов`язку утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько, з моменту винесення судом відповідного рішення. Враховуючи, що аліментний обов`язок відповідача по відношенню до [PERSON] , [INFO] , був заснований на факті батьківства, то виключення відомостей про батька з актового запису про народження сина у зв`язку з тим, що дитина була усиновлена та внесено відповідні зміни до актового запису про народження вказує на відсутність обставин, за яких відповідач повинен нести обов`язок по утриманню такої дитини. Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про відповідача як батька дитини є, зокрема, відсутність у відповідача обов`язку утримання сина, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 477/1165/20. Відтак, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а також те, що судовим рішенням виключено з актового запису про народження дитини відомості про відповідача як батька дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про припинення стягнення аліментів з відповідача на дитину - [PERSON] , [INFO] . За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а припинення стягнення аліментів, з урахуванням також п.23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили. Щодо позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів суд виходить із наступного. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Одержувач аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Враховуючи вищевикладене, оскільки припинено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що надані позивачем докази є підставою для зменшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на її користь на дитину [PERSON] , тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved