Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач - Центральне УСЗН ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] з 2018 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. На підставі заяв [PERSON] від 06.02.2018 року, 20.08.2018 року, 18.04.2019 року, 25.10.2019 року їй була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, з 06.02.2018 року по 05.08.2018 року, з 20.08.2018 року до 19.02.2019 року, з 18.04.2019 року до 17.10.2019 року, з 25.10.2019 року до 24.04.2020 року. В результаті проведеної перевірки достовірності та повноти інформації, наданої відповідачем для призначення щомісячної адресної допомоги, було виявлено, що відповідачка була відрахована зі складу студентів приватної установи «Вищий навчальний заклад «Міднародний гуманітарно-педагогічний інститут «Бейт-Хана» наказом № 308/іс від 10.07.2020 року, про що повинна була повідомити управління. Отже, було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 11.07.2020 року до 30.04.2022 року в розмірі 20052,00 гривень. Відповідачка добровільно грошові кошти не повернула. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в розмірі 20052,00 грн., а також судовий збір. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надала суду клопотання, у якому просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 29.05.2023 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідачка звернулася до Центрального Управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання 06.02.2018 року. З довідки ВПО від 01.02.2018 року судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . На підставі заяв [PERSON] від 06.02.2018 року, 20.08.2018 року, 18.04.2019 року, 25.10.2019 року їй була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, з 06.02.2018 року по 05.08.2018 року, з 20.08.2018 року до 19.02.2019 року, з 18.04.2019 року до 17.10.2019 року, з 25.10.2019 року до 24.04.2020 року. З наданої відповідачкою позивачу довідки № 82/2017-2018 від 04.01.2018 року вбачається, що вона навчається на 2-му курсі групи ПП-16-11 з денною формою навчання з 01.09.2017 року до 30.06.2020 року в приватній установі «Вищий навчальний заклад «Міжнародний гуманітарно-педагогічний інститут «Бейт-Хана». З відповіді в.о. ректора вищого навчального закладу № 17 від 23.03.2022 року вбачається, що [PERSON] була відрахована зі складу студентів приватної установи «Вищий навчальний заклад «Міднародний гуманітарно-педагогічний інститут «Бейт-Хана» наказом № 308/іс від 10.07.2020 року в зв`язку з закінченням навчання. В результаті проведеної перевірки достовірності та повноти інформації, наданої відповідачем для призначення щомісячної адресної допомоги, було виявлено, що відповідачка була відрахована зі складу студентів приватної установи «Вищий навчальний заклад «Міднародний гуманітарно-педагогічний інститут «Бейт-Хана» наказом № 308/іс від 10.07.2020 року, про що повинна була повідомити управління. Отже, було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 11.07.2020 року до 30.04.2022 року в розмірі 20052,00 гривень. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши сторони та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з такого. 02.09.2014 прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII, яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Додатково гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII. Задля реалізації положень законодавства та з метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, були прийняті постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб, та постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі Порядок №505). Саме Порядком №505 врегульовано повноваження органів соціального захисту населення щодо надання, припинення та повернення щомісячної грошової допомоги, яка була призначена внутрішньо переміщеним особам. Згідно з пунктом 2 Порядку №505 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 Порядку №505) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. За приписами пункту 6 Порядку №505 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. В пункті 11 Порядку №505 зазначено, що суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Отже, обов`язок повернення або стягнення надміру перерахованих сум грошової допомоги виникає у тому разі, коли уповноважений представник сім`ї під час звернення за призначенням допомоги (продовженням виплати) свідомо подав недостовірні відомості про обставини, які згідно з п. 6 Порядку №505 є підставою не призначати допомогу взагалі. Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, за якої воно було набуте, згодом відпала. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, не повідомлення управління про факт закінчення навчання призвело до надмірної виплати бюджетних коштів [PERSON] за період з 11.07.2020 року до 30.04.2022 року в розмірі 20052,00 грн. Повідомлення про надміру нараховані бюджетні кошти на пропозицію повернути їх в добровільному порядку відповідачці було направлено рекомендованим листом від 01.08.2022 року з пропозицією повернути кошти в місячний строк. Незважаючи на вжиті заходи, заборгованість відповідачем погашена не була. Таким чином, позивач намагався вирішити цей спір з відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до відповідача, однак повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної допомоги залишились без реагування, в добровільному порядку надмірно нараховані кошти відповідачем не повернуті. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що [PERSON] всупереч ст.81 ЦПК України не надала суду доказів, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно отримала державну допомогу за період з 11.07.2020 року до 30.04.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 20052,00 грн. отримані відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2 481 грн.

Outcome: approved