Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

17 квітня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що з листопада 2003 року працював на підприємстві відповідача. 14.0 2.2022р. під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він був травмований, отримав закритий гвинтоподібний перелом плечової кістки зі зміщенням уламків. По факту нещасного випадку було проведене розслідування, про що був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1/П від 14 лютого 2022 року. За висновком МСЕК від 07 червня 2022 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв`язку із виробничою травмою. У зв`язку із отриманою травмою позивача турбує біль та обмеження рухливості в правому плечі, в зв`язку з чим він змушений постійно проходити курси масажів, ЛФК та лікуватися медикаментозно. Позивачу заподіяну також моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях, які він зазнав через травмування, а також в період лікування і відчуває і нині, оскільки періодично лягає в лікарню та приймає медичні препарати, що призводить до втрати душевної рівноваги, тривоги, розпачу, дратівливості. Вважає, що підприємство не створило безпечних умов праці і тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює у 201 000 грн. 18 квітня 2023 року ухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду на 18 травня 2023 року без повідомлення (виклику) учасників справи. 03 травня 2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Литвиненко С.В. надійшов відзив в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала, що комісія з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем прийшла до висновку, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та визначила відповідальних осіб, серед яких є сам позивач, який порушив п.2.16 «Посадової інструкції головного енергетика служби головного енергетика» та ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Підприємство відповідача не допускало будь-яких протиправних дій (бездіяльності) щодо травмування позивача, оскільки саме позивач допустив порушення вимог законодавства про охорону праці. У зв`язку із наведеним, відповідач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 201000 грн. є належним чином не вмотивованим, завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру заподіяної шкоди. Суд, відповідно до ч.5 ст.279ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із підприємством відповідача з 20 листопада 2003 року по 08 лютого 2004 року, працюючи на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування на дільниці ДСФ шахти «Родіна»; з 09 лютого 2004 року по 04 жовтня 2005 року на посаді енергетика на дільниці ДСФ шахти «Родіна», з 05 жовтня 2005 року по 06 травня 2007 року на посаді заступника начальника дільниці ДСФ шахти «Родіна», з 07 травня 2007 року по 05 вересня 2007 року на посаді механіка дільниці № 30, зайнятим дробленням, помелом, сортуванням руди та чорних металів, що містять у пилу 2 і більше % кристалічного двоокису кремнію на шахті «Родіна», з 06 вересня 2007 року по 31 серпня 2010 року на посаді заступника головного енергетика на дільниці № 40 шахти «Октябрська», з 01 вересня 2010 року по 31 жовтня 2011 року на посаді головного енергетика підземного гірничого цеху шахти «Октябрська», з 01 листопада 2011 року по 15 грудня 2013 року на посаді старшого електромеханіка підземного гірничого цеху шахти «Октябрська», з 16 грудня 2013 року по 30 квітня 2022 року на посаді головного енергетика шахти «Октябрська». Звільнений 30 квітня 2022 року в зв`язку із закінченням строкового трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки. 14 лютого 2022 року з позивачем на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, що підтверджується Актом розслідування нещасного випадку, що стався 14 лютого 2022р. о 05 год. 30 хв. за формою Н-1/П від 24 лютого 2022 року. Пунктом 4 Акту Н-1/П зазначені обставини за яких стався нещасний випадок: 13.02.2022 року на дільниці № 1 шахти «Октябрська» АТ «Кривбасзалізрудком» вийшов з ладу люк АШЛ № 1 по орт-заїзду 39 осі гор. 1340м. Приблизно о 23 годині 00 хвилин головний енергетик шахти «Октябрська» АТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] прибув на шахту. Після чого, приблизно о 00 годин 30 хвилин, по стволу шахти «Нова-Північна» [PERSON] спустився на горизонт 1265м та потім по стволу «Сліпа-Октябрська» опутився на гор. 1340м. звідки по головному квершлагу дістався до орт-заїзду 39 осі гор. 1340м. Приблизно о 01 годині 30 хвилин після огляду, дав вказівку підлеглому персоналу зробити необхідні переключення та виконати ремонт та знаходився там до кінця виконання робіт. Після закінчення роботи приблизно о 05 годині 30 хвилин [PERSON] пересуваючись по південно-польовому штреку гор. 1340м. в сторону ствола шахти «Сліпа-Октябрська» в район орт-заїзда 39 осі гор. 1340м. оступився, втратив рівновагу та впав на праву руку, в результаті чого відчув різкий біль у правому плечі. Після чого [PERSON] повідомив диспетчера шахти [PERSON] та головного інспектора (з охорони праці) служби охорони праці АТ «Кривбасзалізрудком» Піддубного Олега Володимировича про те, що сталося, який в свою чергу повідомив керівництво шахти «Октябрська» та АТ «Кривбасзалізрудком» про нещасний випадок. Згідно п.7 Акту Н-1/П Комісія з розслідування нещасного випадку прийшла до висновку, що згідно п. 52\~Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 нещасний випадок з головним енергетиком шахти «Октябська» АТ «Кривбасзалізрудком»\~ [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом і на нього складається акт форми Н-1/П. Згідно довідки до Акту МСЕК від 07 червня 2022 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати працездатності та третю групу інвалідності з 07 червня 2022 року по 01 липня 2023 року з наступним переоглядом 10 червня 2023 року. У зв`язку з отриманими травмуваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно достатті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно частин 1,3 статті 13 Закону України\~Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і за пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбаченіст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Як вбачається з акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, [PERSON] під час виконання трудових обов`язків порушив п.2.16 «Посадової інструкції головного енергетика служби головного енергетика», ст. 14 Закону України «Про охорону праці». При цьому, відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що у настанні нещасного випадку встановлена також і вина самого потерпілого [PERSON] , суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 100000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 201000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial