Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

11.10.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків Світлана Анатоліївна про відшкодування збитків, в якому просить стягнути на його користь збитки, завдані в результаті порушеного цивільного права та ЗУ «Про судову експертизу» при замовленні та складанні висновку судового експерта від 18.07.2018 року - в солідарному порядку в розмірі 5400 грн. Одночасно з подачею позову заявиви клопотання про дослідження в якості письмових доказів матеріалів цивільних справ № 490/2295/17 та № 490/498/19. Також заявиви клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , які можуть розповісти суду про свої дії відносно позивача на його приватній власності завдяки замовленню [PERSON] висновку судового експерта від 18.07.2018 року. Також в січні та вересні 2022 року позивачем подано до суду численні заяви з додатковими письмовими поясненнями як по суті, так і не по суті справи, які долучено до матеріалів справи. 17 січня 2022 року та 21 вересня 2022 року позивачем подані заяви про збільшення розміру позовних вимог, в яких він остаточно просить «Порушення допущені у висновку № 125-052 ІІ від 18.07.2018 року експертом [PERSON] та порушенням законів [PERSON] , яка замовила цей висновок, викладені в прохальній частині призвели до збитків прошу відшкодувати вартість договору з ДП «ЦДЗК» від 13.06.2017 року 3000 грн і вартість висновка 2400 грн, порізаний кабель інтернету 9103 грн, расписки [PERSON] відповідно до ст. 1046-625 ЦК України 802 грн та розбиті стекла в 4-х вікнах 1110 грн, а всього 16415 грн., які стягнути в порядку процесуальної співучасті у відшкодуванні всієї суми збитків з усіх трьох відповідачів. В обгрунтування позову посилається на те, що при вирішенні його позову про поділ земельної ділянки судом прийнято рішення на 100% ґрунтуючись на висновку судової експертизи від 18 липня 2018 року № 125-052/1, який складений експертом Лесків С.А. з грубим порушенням законодавства та Інструкції з проведення судових експертизта на неправдивих документах, наданих відповідачкою, хоча ним було надано суду належні плани поділу ділянки, які не були прийняті судом уваги саме через умисні неправомірін дії відповідачів . Такі порушення потягнули неможливість встановити огорожу між його ділянкою та ділянкою відповідчаів [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідного варіанту поділу землі судом встановлено не було. Через відсутність огорожі [PERSON] та [PERSON] та інші особи мають доступ до його домолодіння та завдають шкоди його майну : порізали кабель-інтернету, вибили скло у вікнах , постійно допускають інші порушенян його права власнсоті. Оскільки такі збитки завдані спільними діями відповідачів, просить стягнути з них матеріальну шкоду у солідарному порядку, посилаючись на ст. 316-319, 356,368,369, 626,628,629,631 ЦК України ат ст. 152 ЗК УКраїни. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 26.10. 2021 рокусправу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 19.01.2022 року. Протокольною ухвалою суду від 03.10.2021 року прийнято позовну заяву позивача [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог та залучено в якості співвідповідчаів по справі за клопотанням позивача [PERSON] . Відзиву на позов від відповідачів не надходило. Ухвалою суду від 18.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків Світлана Анатоліївна про відшкодування збитків. Задоволено клопотання позивача про дослідження в судовому засіданні в якості письмових доказів матеріалів цивільних справ № 490/2295/17 та № 490/498/19, які зберігаються в архіві Центрального районного суду м.Миколаєва. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків-як необгрунтованого. Позивач в судовому засіданні просив задоволення позовних вимог, посилаючись на порушенян відповідачами його прав землевласника. Суду пояснив, що якщо б судовий експерт Лесків С.А, не складла незаконний винсовок експертизи, в якому в порушення вимог інструкції не зазначила про неможливість реального поділу земедльної ділянки, то суд мав би змогу поділити земельну ділянку, яка є спільною з відповідачем [PERSON] . Тоді б він мав змогу встановити огрожу і запобігти пошкодженню свого майна у вигляді порбиття вікон та порізу кабелю інтернету. Також відповідач ставцева бере у нього періодично в борг кошти, які він вимушений їй давати, бо в неї є дроступ до його будинку та вона має змогу і надалі стукати йому у вікно, що також є свідченням порушенян його пра власника землі. Відповідачі в судове судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлляися судом належним чином. Відповідачка [PERSON] , надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , просила відмовити у позові за його необгрунтованістю. З врахуванням тієї обставини, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, , а також того, що позивач не заперечує проти розгляду справи у їх відсутність, суд ухвалив розгляддати справу за їх відсутнсоті на підставі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 77- 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням ММР від 04.07.2007 року № 13/73 п. 6.1 надано у спільну сумісну власність із співвласникамми земельні ділянки, надані раніше їм у користування для обслуговування житлового будинку і господарських споруд - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - земельну ділянку, площею 614 кв.м для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 900301 від 20.09.2007 року, співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.1994 року [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували 36/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будов та споруд по [ADDRESS] у рівних частках. Згідно договору міни від 18.12.2000 року, [PERSON] , належні їй 36/200 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , обміняла на 69/200 часток домоволодіння по [ADDRESS] , що належали [PERSON] . За договором міни від 06.09.2006 року, [PERSON] набула у власність 1/10 частку житлового будинку із відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] , яка є матір`ю позивача, померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/10 частини житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . 19.10.2009 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що розташований у [ADDRESS] . Рішенням Центрального райвиконкому ММР № 108 від 08.12.2000 року [PERSON] та [PERSON] було оформлено у власність прибудову -сіни а2 до житлового будинку, розміром 4,9х1,95 м. . Як слідує з технічного паспорту на вказаний житловий будинок - домоволодіння складається з одного житлового будинку , до 1917 року побудови, фактично поділеного на дві окремі квартирі з відокремленими входами,з визначеними приміщеннями у користування кожному зі співвласників. Згідно нотаріально посвідченого Договору від 10 липня 1956 року власників спільного домоволодіння про порядок користування ним, укладеного між [PERSON] ( право попередник позивача) та [PERSON] (право попередник відповідача) чітко визначені частини житлового будинку та господарські споруди , які перебувають у користуванні співвласників, та узгоджено, що в загальне користування обох співвласників відходить проїзд з воротами, вбиральня та смітник. Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 червня 2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, за яким позов задоволено частково, визначено, що розмір частки земельної ділянки по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , за Державним актом про право власності на землю від 20.09.2007 рок, становить 1/10 частки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими та проживають за вказаною адресою, [PERSON] є також і співвласником вказаного домоволодіння та земельної ділянки за вказаною адресою . Рішенням від 20 липня 2018 року Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 490/2295/17за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ земельної ділянки у праві спільної сумісної власності , у задоволенні позову [PERSON] про розподіл земельної ділянки - відмовлено .Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2400 грн судових витрат. Постановою від 13 вересня 2018 року Апеляційного суду Миколаївської області , апеляційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2018 року - без змін. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, у задоволенні заяви відмовлено. Як вбачається з даних судових рішень, у березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності, в якому просив земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у спільній сумісній власності, площею 614 кв.м. розподілити між ним та відповідачем відповідно до положень ст. 89 ЗК України та ст. 370 ЦК України та виділити йому в натурі відповідну частину земельної ділянки, встановивши відповідно до ст. 106 ЗК України тверді межі ділянки в натурі. Поділ земельної ділянки здійснити по 276,3 кв.м. кожному, крім того, на ліву частину, якою буде володіти і користуватися тільки він ,та на праву частину ділянки, яку виділити у користування відповідачеві. Також вважає, що на розподільчій межі земельних ділянко він має право встановити огорожу для захисту свого майна. При цьому [PERSON] було надано суду три варіанти встановлення меж земельної ділянки за вказаною адресою , розроблених Миколаївською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за його замовленням в липні 2017 року , в яких пропонувалося виділити [PERSON] земельну ділянку в правій частині , а іншому співвласнику земельну ділянку, яка складається з двох частин, одна площею 103-123 кв.м. під належною йому частиною житлового будинку, та вузька частина вздовж правої бокової межі ділянки , площею 172-158 кв.м. , при цьому ці дві частини між собою не зєднуються жодним чином. Вхід до належної частки домоволодіння позивача при цьому становить шириною1,27 метрів. Ці варіанти поділу розроблені на підставі Договору № 1715080100063 від 13 червня 2017 року , укладеного між [PERSON] та Миколаївською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» на виконання технічної документації з землеустрою по земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Вартість виконаного замовлення, яка сплачена [PERSON] становить 3000 грн. Згідно Висновку № 125-052/1 судової земельно-технічної експертизи від 18.07.2018 року по заяві [PERSON] , проведеної судовим експертом Лесків С.А. з поставленого питання : «Визначити всі можливі варіанти поділу в натурі земельної ділянки за адресом [ADDRESS] відповідно до часток співвласник?», земельна ділянка [ADDRESS] є неправильної багатокутної форми, захищений з усіх боків фізичними межами (огорожами) , площею та лінійними розмірами відповідає зазначеним даним в Державному акті серії ЯЕ № 900301 від 20 вересня 2007 року. Провести поділ цієї земельної ділянки між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток не надається можливим , в звязку з тим, що вїзд на земельну ділянку не відповідає вимогам п. 7.5 ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків», ДБН 360-92**»Містобудування. Планування і забудова міських та сільських населених поселень « п. 3.22 щодо мінімальної ширини проїзду до житлового будинку не менше 3 м , тобто неможливо виділити у власність кожному співвласнику окрему частину земельної ділянки з окремим вїздами для проїзду відповідно до вищевказаних вимог» Суди при розгляді вказаної цивільної справи, прийшли до висновку, що не можна вважати належним та достеменним доказом надані позивачем [PERSON] плани поділу земельної ділянки, розроблені за його замовленням Миколаївською регіональною філілєю ДП "Центр державного земельного кадастру", оскільки ці плани були розроблені без повних та достатніх вихідних даних, без наявності усіх правовстановлювальних документів, без дослідження земельної ділянки та взагалі без врахування ідеальних часток співвласників. До того ж визначення розміру частки, що виділяється співвласникові у праві спільної сумісної влоасності, не належить до компетенції техніка земельного кадастру. Натомість, наданий [PERSON] . Висновок земельно-технічної експертизи від 18.07.2018 року достеменно доводить про неможливість виділу земельної ділянки у відповідності до ідеальних часток співвласників житлового будинку. Вартість складання висновку експертизи у розмірі 2400 грн була сплачена відповідачкою [PERSON] . За такого, суди прийшли до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про можливість розподілу земельної ділянки площею 614 кв.м. в натурі, із них розподілу саме близько 340 кв.м. собі. Тобто, позивачем не доведено, що можливо виділити в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, що виділ часток відповідатиме тим часткам, які закріплені за сторонами, та якщо це неможливо і буде мати місце відступлення від рівності часток, то який розмір компенсації вартості його частки, як і не доведено , що запропоновані варіанти відповідають вимогам ДБН, протипожежним та санітарним нормам та правилам та не порушують права інших співвласників та відповідають домовленості щодо порядку користування земельною ділянкою що існувала між їх правовпопередниками. Також при розгляді вказаної справи судом були розподілені судові витрати відповідно дов имог ст 141 ЦПК України, а саме оскільки в позові відмовлено, понесені відповідачкою [PERSON] судові витрати, які складаються з оплати висновку експерта у розмірі 2400 грн , слід стягнути на її корсить з позивача [PERSON] . При цьому судами зазначено, що на відміну від цього висновку судового експерта Лесків С.А. , надані суду [PERSON] технічна документація (плани поділу), розроблені за його замовленням МРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» не можуть бути доказом можливості поділу земельної ділянки між сторонами. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, позивач посилається на порушення свого права спільної часткової та спільної сумісної власності спільними діями відповідачів. Щодо вимог про стягнення вартості договору з ДП «ЦДЗК» від 13.06.2017 року 3000 грн і вартість висновка судового експерта Лесків С.А. 2400 грн - то у задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки такі витрати є за своєю суттю судовими витратами, вони вже були розподілені при розгляді справи №490/2295/17 , отже не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України і не підлягають відшкодуванню саме як матеріальна шкода. До того ж, обставини щодо неправильності складання висновку №125-052/1 судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2018 року та допустимості технічних планів за договром з ДП «ЦДЗК» від 13.06.2017 інші численні посилання на інші документи в позові зводяться виключно до незгоди [PERSON] з доказами, оціненими судом у процесі розгляду справи №490/2295/17 , а сама по собі відмова суду у задоволенні позову не є підставою для відшкодування позивачеві іншими учасниками справи витрат, які ним були понесені при підготовці до звернення до суду з тим позовом. Щодо вимог про стягненняв солідарному порядку з усіх трьох відповідачів вартості порізаного кабелю інтернету 9103 грн та розбитих стекол в 4-х вікнах 1110 грн. Так, в матеріалах справи наявні численні звернення [PERSON] протягом 2021 -2022 років щодо пошкодження його майна до органів поліції. Даних про те, чи приймалося відповідне процесуальне рішення за зверненнями позивача відповідно до норм КПК України - матеріали справи не містять. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що зазначені пошкодження майна завдані [PERSON] чи [PERSON] , що свідчить про недоведеність наявності підстав для стягнення з відповідачів вартості пошкодженого майна. Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Отже, твердження позиваач про те, що в разі відсутності подання вищезазначеного висновку експерта Лесків С.А. до суду, суд поділив би спільну з вдіповідачами земельну ділянку у запропонований позивачем спосіб і він зміг би встановити огорожу - не може бути прийнято судом до уваги, оскільки не грунтується на вимогах закону , а є виключно особистою думкою [PERSON] . Крім того, сам факт того, що при наявності огорожі вікна в його будинку не були б розбиті, а кабель інтернету був би цілим - є також припущенням, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. За такого, оскільки відсутні причинно-наслідковий зв`язок між складанням висновку судовим експертом Лесків С.А., замовленням цього висновку [PERSON] , і взяттям коштів у борг [PERSON] - у задоволенні цих вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо вимог про стягнення в солідарному порядку з усіх трьох відповідачів боргу за розписками [PERSON] у розмірі 802 грн . Так, зі змісту заяви про уточнення позовних вимог та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що фактично такі дії [PERSON] він також вважає доказами порушення своїх прав власника земельної ділянки і пов`язує вимушеність надання їй коштів з відсутністю огорожі між сусідами для унеможливлення доступу останньої до його помешкання. Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів цих коштів як таких, що надані ним як доказ порушення своїх земельних прав з боку відповідачів. Так, фактично між позивачем та [PERSON] виникли правовідносини щодо укладення та невиконання договору позики ( в разі доведеності наявності таких договорів) , проте це не входить до доказування в даній справі, оскільки виходить за межі предмету та підстав заявлених позовних вимог за даним позовом [PERSON] . Враховуючи вищевикладенне, суд приходить до висновку про відмову у задоволенін позову в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачеві відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed