Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на її користь 202 402 грн., в т.ч.: сума боргу - 182 870 грн., три відсотки річних - 3637 грн., інфляційні нарахування на суму боргу - 15 895 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 24.02.2022 в присутності [PERSON] позичила у позивачки 182 870 грн., які зобов`язалася повернути до липня 2022 року. На підтвердження позики [PERSON] власноручно та добровільно написала розписку . Відповідач отримала обумовлені грошові кошти готівкою в борг, що підтвердила власноруч написаною розпискою. Отже, договір позики між ними був фактично укладений 24.02.2022. В обумовлений у розписці термін відповідач кошти не повернула, затримку пояснювала відсутністю коштів та просила почекати, запевняла, що неодмінно поверне. 06.09.2022 позивачка направила відповідачці письмову вимогу про повернення боргу за місцем її реєстрації. Проте, відповідач залишила вимогу без реагування. Позивачка приходила до відповідача додому, просила повернути борг. Вона запевняла, що віддасть, коли заробить гроші. В даний час позивачка зрозуміла, що відповідач вирішила її обманути та не виконувати свої зобов`язання перед нею за договором позики. Це змусило позивачку звернутися з позовною заявою до суду. В судове засідання позивач не прибула, подала через канцелярію суду, заяву про розгляд справи без неї. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Уразі неявки відповідача в судове засідання не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання призначені по справі жодного разу не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями при матеріалах справи. Відповідачкою не подано відзив на позовну заяву та не подано клопотання про відкладення розгляду справи 01.06.2023. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 24 лютого 2022 року позивач [PERSON] передала у борг відповідачу [PERSON] , [INFO] , кошти в сумі 182 870,00 грн., про що відповідач дала відповідну розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. Відповідно до розписки від 24 лютого 2022 року відповідач [PERSON] зобов`язувалася повернути отриману суму коштів до липня 2022 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в договорі термін відповідач не повернула позику, таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики (розпискою) від 24.02.2022 перед позивачем становить 182 870,00 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики (розпискою) та доводи позивача суду не представлено. 06.09.2022 позивачем було надіслано на адресу відповідача листа -вимогу із проханням повернути отримані кошти в повному обсязі 182 870,00 грн. протягом 10 календарних днів з моменту отримання даної вимоги. Одночасно попереджено, що у разі невиконання вимоги, буде змушена звернутися до суду з метою стягнення суми боргу примусово з нарахуванням пені, а також віднесенням на її рахунок витрат з оплати судового збору. Копією повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджується про отримання 15.09.2022 відповідачем [PERSON] листа - вимоги. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу - 182 870 грн., інфляційні нарахування на суму боргу - 15 895 грн. та 3% річних від простроченої суми - 3637 грн. В той же час, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 30 діб. Приймаючи до уваги викладене, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути суму боргу в розмірі 182 870,00 грн.. в інші й частині позову відмовити у зв`язку з тим, що позивачем інфляційні нарахування та 3 % річних нараховані в період дії в Україні воєнного. В позовній заяві позивач зазначає, що орієнтовний перелік судових витрат у справі становить 10 124 грн., з яких: 2024,02 грн - судового збору, 100 грн. поштових витрат та комісійних банку за переказ коштів, 3 000 грн. за правничу допомогу при оформленні позову, 5 000 грн. за представництвом адвокатом інтересів позивача в суді. В матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази того, що позивачем здійснено виплати в розмірі 100 грн. поштових витрат та комісій банку за переказ коштів, 3000 грн. за правничу допомогу при оформленні позову та 5000 грн. за представництво адвокатом інтересів позивача в суді. Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про надання позивачу правничої допомоги адвокатом. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог частково, а саме в сумі 182 870,00 грн., судовий збір по даній справі сплачено позивачем в розмірі 2024,02 грн. за подання позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості за позики у розмірі 202 402 грн., то з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційний розмір судового збору в сумі 1827,70 грн., в задоволенні інших судових витрат слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. На підставі ст.ст. 16, 204, 526, 527, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial