Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про повернення майна, в якому просив: зобов`язати Уманську міську раду повернути незаконно набуте майно - підпорну стіну № 3 до спільного майна садиби по [ADDRESS] ; встановити термін виконання судового рішення в три місяці з послідуючим повідомленням суду про виконання; судовий збір покласти на відповідача незалежно від його пільг. В обґрунтування позову зазначив, що будинок, в якому він мешкає по [ADDRESS] , знаходиться поряд з дитячою школою мистецтв Уманської міської ради. Їхні території розділяє підпорна стіна № 3 із каменю і цегли, яка відноситься до майна його будинку і забезпечує стабільність меж землекористування, визначених рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради № 576 від 21.12.1954. Весною 2015 сталося лихо. При проведенні відновлювальних робіт Уманська міська рада, використовуючи адміністративний ресурс, вкрала у нього частину підпорної стіни № 3 і приєднала до території школи, а щоб назавжди, то побудувала на стіні свою металеву огорожу. Неодноразово звертався, марив і слів інколи не добирав, але марно. Це був болісний удар і він як постраждалий звертається до суду про повернення підпорної стіни після демонтажу металевої огорожі. Ухвалою судді від 06.01.2023 справу прийнято до свого провадження та у справі відкрите провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.02.2023 від Уманської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Уманська міська рада заперечує проти задоволення вимог позивача та вважає, що позовні вимоги безпідставні та не обґрунтовані та такі, які не підлягають до задоволення. Позивач стверджує, що Уманська міська рада нібито вкрала у нього частину підпірної стіни і приєднала до території школи, однак не зазначає, в чому саме полягає «крадіжка» стіни та приєднання стіни до території школи, як і не вказує, які саме його права порушено та які підлягають захисту судом. Жодного встановлення металевої огорожі за адресою: [ADDRESS] міською радою не проводилось і не могло проводитись, оскільки Уманська міська рада не має повноважень на проведення даного роду робіт. Окрім цього, а ні у власності, а ні на балансі Уманської міської ради підпірна стіна чи металева огорожа, розташовані за адресою: [ADDRESS] , не перебувають. Твердження позивача не відповідають дійсності та не мають правового обґрунтування та документального підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів, які б вказували, що Уманська міська рада встановила металеву огорожу та вилучила підпірну стіну, яка належить йому на праві власності. Окрім цього, позивачем до матеріалів справи додано витяг з технічного паспорта, в якому чітко видно, що підпірна стінка бутова перебуває, як складова частина житлового будинку з надвірними спорудами, однак не зрозуміло, чи дійсно житловий будинок з надвірними спорудами (зокрема підпірна стінка) належить на праві власності позивачеві. Оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухомість, а містить лиш інформаційні відомості. Він може бути оформлений як на всю будівлю, так і на окремі її частини ( наприклад, на кімнату у будинку квартирного типу). Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення прав позивача. Тому просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Уманської міської ради про повернення майна відмовити повністю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, письмово подав заяву від 12.05.2023, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача Уманської міської ради Семенко О.С. у судове засідання не з`явилась, письмово подала заяву від 30.05.2023, в якій просила провести розгляд справи у відсутність представника Уманської міської ради, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , свою позицію висловили у відзиві від 02.02.2023. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов такого висновку. Згідно зі ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Так, заявляючи вказаний позов, позивач просить про повернення підпорної стіни після демонтажу металевої огорожі згідно зі ст. 1212, ст. 1213 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У даному спорі позивач повинен довести наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України), проте такі факти позивачем не доведені належними та допустимими доказами. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про повернення майна. При цьому позовні вимоги не містять нормативно-правового обґрунтування порушень прав позивача саме відповідачем. Звертаючись за захистом своїх прав до суду, саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури, врегульованої ЦПК України. Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Уманської міської ради про повернення майна не підлягає до задоволення. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed