Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Представник позивача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» -\~ Миц Ірина Володимирівна звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що\~\~ 10.03.2020 р., близько 08 год. 45 хв., в м.Бібрка по вул. Галицька, 73 Перемишлянського району Львівської області відбулась ДТП за участю транспортного засобу марки «Audi A6» номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] та застрахованого транспортного засобу «БМВ-525» номерний знак « [NUMBER] ». В результаті ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Постановою Перемишлянського районного суду від 29.05.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «БМВ-525» номерний знак « [NUMBER] » 140012,42грн. Позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у розмірі 140012,42грн. На момент дорожньо - транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника наземного транспортного засобу\~ «БМВ-525» номерний знак « [NUMBER] »\~ була застрахована в ПАТ «СК ТАС» за\~ договором добровільного страхування наземного транспорту FO-00558204. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і дату судового засідання відповідач повідомлявся належним чином (відправлення судової повістки поштою та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 30.10.2019 року між АТ «СК ТАС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу\~ «БМВ-525» номерний знак « [NUMBER] », договір FO-00558204. Постановою Перемишлянського районного суду від 29.05.2020 року [PERSON] \~ було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 10.03.2020р. Згідно страхового акту №07108/17/920 від 30.03.2020р.\~ страхове відшкодування згідно договору FO-00558204 від 30.10.2019р. [PERSON] складає 140012,42грн. Згідно платіжного доручення № 90139 від 31.03.2020 року АТ «СК ТАС»\~ здійснило страхову виплату\~ [PERSON] \~ в сумі 140012,42грн. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника, відповідно регрес - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Роз`яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Згідно ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки відповідач не відшкодував страхову виплату (страховим відшкодуванням), та згідно з положеннями ст. 1194 Цивільного кодексу України позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 10.02.2016 у справі № 6-2878 цс15, за змістом ст. 1194 ЦК Україні в системному зв`язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, і оскільки винним у вчиненні ДТП є відповідач [PERSON] , то позивач має право вимоги про відшкодування страхової\~ в сумі 140012,42грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, і підлягає до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 4882 від 21.02.2023року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved