Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

16 серпня 2019 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , стягнення із [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову вказала, що з червня 2008 року вони з відповідачем почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження сина вони півроку проживали окремо. З вересня 2015 року по листопад 2018 року дитина відвідувала ДНЗ № 375 у м.Харкові. З 2017 року їхні стосунки почали погіршуватися, виникали конфлікти і з грудня 2018 року шлюбні відносини фактично були припинені. З дня народження дитина проживала разом з нею. Після фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] з батьком не проживав. Відповідач з вересня 2018 року працює в м.Київ та періодично 2-3 рази на місяць приїздив до сина, також телефонував їй, щоб поспілкуватися з дитиною. Матеріально дитину відповідач не забезпечує, мотивуючи тим, що не довіряє їй у виборі лікаря, вартості речей та продуктів харчування. Під час спільної зустрічі із адвокатом батько дитини не заперечував, щоб син проживав з нею, однак оформити домовленості не вдалося. Відповідач не наполягав, щоб дитина проживала з ним, оскільки проживає один, працює по 12 годин, винаймає житло та не може приділяти дитині достатньо часу. Впевнена, що дитина повинна проживати з матір`ю, так як сину виповниться 6 років, йому потрібно йти до школи та необхідне материнське піклування. За результатами переговорів з відповідачем згоди щодо розміру матеріального утримання досягнуто не було. Відповідач висловлював намір примусового відібрання сина у неї. Враховуючи, що спірні питання добровільно вирішено не було, вона звернулася до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявами про підтвердження та встановлення місця проживання дитини з нею. Для розгляду звернення відповідач не з`являвся. 24.07.2019 року рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 визначено місце проживання дитини з нею. 30.07.2019 року під час прогулянки у дворі будинку, де мешкає її мати, відповідач викрав їхнього сина, тому вона звернулася із заявою до поліції. Після того, як дізналася, що дитина з батьком, вона їздила до м.Києва за місцем проживання відповідача, за місцем його роботи, але інформації щодо нього їй не надали. Вважає, що дитина повинна проживати з нею, у неї є власне житло, де створені всі належні умови для проживання. Вона має роботу, з грудня 2018 року дитина перебувала постійно на її утриманні. Прохала врахувати особисту прихильність дитини до матері та бажання дитини проживати з нею, те, що він потребує материнської турботи та любові. Вона веде здоровий спосіб життя, позитивно характеризується за місцем проживання, не має судимостей, наркотичної чи алкогольної залежності. Вважає, що визначення місця проживання дитини з нею буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Також прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційне провадження за апеляційної скаргою [PERSON] на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2019 року закрито. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 березня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2019 року про відкриття провадження по справі повернуто заявнику. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2020 року закрито підготовче засідання по справі. 05 червня 2020 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила залишити її позовні вимоги в частині стягнення аліментів без розгляду та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Від відповідача [PERSON] 11 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що з липня 2019 року дитина проживає з батьком. Сторони не змогли домовитися щодо місчця проживання дитини, способу участі у вихованні. У серпні 2019 року позивач звернулася з позовом до суду, на час звернення дитина проживала з ним. Вже майже як рік дитина проживає з батьком, він про неї піклується, належним чином забезпечує гідні умови проживання, винаймає двокімнатну квартиру, займається вихованням, оздоровленням, періодичним медичним обстеженням та при необхідності лікуванням. З огляду на рівень розвитку дитини, він прийняв рішення віддати дитину до шкоди з 7 років по рекомендації психолога. Для більш якісної підготовки, дитина відвідувала центр розвитку та підтримання сімейної освіти у м.Києві та приватний навчальний заклад. Він має достойний рівень доходу, не перебуває під наркологічним чи психологічним наглядом, веде здоровий спосіб життя, не судимий. [PERSON] ніякої участі в житті дитини не приймає, добровільно не утримує. Мати відмовляється врегулювати питання стосовно місця проживання дитини мирним шляхом. Рішення виконкому Харківської міської ради № 554 щодо визначення місця проживання дитини було прийнято без участі батька, без врахування всіх обставин справи. Він здатний забезпечити дитину належними умовами проживання та розвитку. Дитина вже майже рік проживає з ним, має друзів, знайомих, усталений розклад життя, а зміна місця проживання порушить стабільність повсякденного життя дитини, її звички. Він здатен забезпечити кращі умови життя та розвитку дитини, ніж це може зробити мати, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають. Також немає підстав і для стягнення аліментів, оскільки дитина фактично із липня 2019 року проживає з ним. 15 червня 2020 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що із 2007 року вони із [PERSON] проживали спільно, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . З осені 2014 року по зиму 2017 року вони з дитиною проживали разом у квартирі [ADDRESS] , що належить йому на праві спільної сумісної власності, потім переїхали на квартиру, яку він винаймав для родини. У вересні 2018 року він отримав пропозицію щодо роботи у м.Києві. З найкращих мотивів для дитини було прийнято рішення про переїзд дитини до м.Києва. Однак спільне життя між сторонами не склалося та було прийнято рішення розійтися. З листопада 2018 року вони фактично перестали проживати разом однією сім`єю, дитина переважно проживала з матір`ю, батьки разом приймали участь у вихованні дитини. Мати дитини почала поступово перешкоджати нормальному спілкуванню дитини з батьком, а згодом заборонила зустрічатися наодинці, а виключно у її присутності та присутності її родичів. Між сторонами з цього приводу виникли суперечки, які згодом переросли у спір. З літа 2019 року дитина проживає разом із батьком у м.Києві. Він піклується про дитину, належним чином забезпечує гідні умови проживання, займається її вихованням, оздоровленням та періодичними медичними обстеженнями. Дитина відвідувала приватну школу, закінчила перший клас, має значні успіхи в тенденції. Додатково дитина відвідувала центр розвитку та підтримання сімейної освіти. Після тривалої заборони з боку матері дитини бачитися батькові зі своїм сином, він звернувся до психолога, висновок якого підтверджує негативний вплив обмеження мамою дитини спілкування з батьком, гіперпротективного способу виховання, тяжіння дитини до батька. Він має достойний рівень доходу, позитивну характеристику за місцем роботи, веде здоровий спосіб життя. Постійно пропонував матері дитини вирішити питання мирним шляхом, однак вона наполягає на вирішенні спору у судовому порядку. За час проживання у м.Харкові батьки обидва приймали участь у вихованні дитини, забезпечення догляді. Рішення виконкому Харківської міської ради було прийнято без його участі, без належного з`ясування всіх обставин по справі. Вважає, що зможе створити більш сприятливі умови проживання та розвитку дитини. [PERSON] бажає проживати з батьком, вже звик до свого місця проживання, навколишнього середовища, має друзів та сталі соціальні зв`язки. Зміна місця проживання, оточення негативно вплине на дитину та її психологічний стан. Проживання дитини з матір`ю суттєво обмежить права та інтереси дитини та батька, оскільки мати не бажає примиритися та вважає, що дитина повинна проживати тільки з нею та спілкуватися із батьком виключно у її присутності чи її родичів. З врахуванням викладеного, прохав зустрічний позов задовольнити. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без розгляду, у задоволенні клопотання позивача про передачу справи за підсудністю до Московського районного суду м.Харкова - відмовлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 липня 2020 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, витребувано у органу опіки і піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору, прийнято відзив представника відповідача, прийнято зустрічну позовну заяву, яку об`єднано із первісним позовом. Від позивача [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому із зустрічними позовними вимогами не погоджується, посилаючись на те, що не погоджується із твердженням, що ніби-то вона почала перешкоджати нормальному спілкуванню батька з дитиною та вимагала спілкування виключно у її присутності. Причин, чому дитина не може проживати з нею або чому [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування чи до суду із вимогами встановити порядок участі у вихованні дитини, відповідач не наводить. Про звернення нею до органів поліції та до суду [PERSON] знав одразу, а зустрічний позов подав лише у липні 2020 року, до суду жодного разу не з`являвся, постійно зловживає процесуальними правами та затягує розгляд справи. Твердження щодо наміру укласти мирову угоду є таким, що не відповідає дійсності. Суперечки з приводу місця проживання дитини виникли виключно на грунті їхнього особистого конфлікту, у спілкуванні батька з дитиною ніколи не перешкоджала. Як вбачається із відповіді Служби у справах дітей, вона не заперечує проти спілкування батька з дитиною, але має обґрунтовані підозри вважати, що [PERSON] у березні 2019 року висловлював погрози примусово забрати дитину. Такі висловлювання викликали обґрунтовані хвилювання, адже де саме мешкає [PERSON] їй невідомо, оскільки він періодично проживає у різних орендованих квартирах в м.Харкові та м.Києві. Погрози змінити місце проживання дитини примусово здійснилися і 30.07.2019 року під час прогулянки він викрав їхнього сина. [PERSON] замовчує обставини, за яких син почав проживати з ним і не наводить аргументів, чому він не повинен проживати з матір`ю. Батько повністю ізолював її від дитини, порушує її права та постійно погрожує тим, що вона його ніколи не побачить. Доказів належних умов проживання [PERSON] не надано, де проживала дитина з серпня 2019 року по травень 2020 року невідомо. Суперечності в матеріалах справи із справою за її позовом про витребування дитини № 643/15039/19 свідчать, що позивач за зустрічним позовом вводить суд в оману щодо свого місця проживання , оскільки вказує різні місця проживання і цих справах, як і контактні номери телефону. За оскарженням рішення виконкому Харківської міської ради № 554 [PERSON] не звертався, хоча ще у 2019 році мав його копію з первісного позову та додатків. Договір оренди житла у м.Києві від 01.05.2020 року викликає сумніви щодо дійсності, оскільки справжність підпису орендодавця неможливо встановити, а за результатами її візиту до м.Києва за вказаною адресою та спілкування з мешканцями і консьєржкою, виявила, що діти в квартирі не проживають. У власності [PERSON] знаходиться 1/7 частина квартири, у неї ж . З 2019 року вона зареєстрована із сином у квартирі, яка належить її матері, де проживають окремо. У квартирі створені всі умови для проживання дитини. Посилання [PERSON] на Висновок фахівця-психолога та його твердження щодо шкоди дитині від спілкування із матір`ю та її родичами суперечать інтересам [PERSON] , якого батько силою ізолював від спілкування із матір`ю. Звертає увагу, що у Висновку фахівця-психолога вказано, що повноцінний особистий розвиток дитини відбувається найкращим чином за умов, коли дитина спілкується повноцінно як з батьком, так і з матір`ю. Визначення місця проживання дитини з нею не означає виключення спілкування батька з дитиною. Перед викраденням дитини вона із відповідачем погоджувала навчальний заклад, куди повинен був піти до школи [PERSON] . Однак забравши дитину до іншого міста, на грунті психологічного стресу, дитина не змогла навчатися у загальноосвітній школа та батько віддав його до Центру розвитку та підтримки сімейної освіти «Новий Тон», де дитина знаходилася під наглядом інструкторів-вихователів. Графік роботи центру з 09.00 по 19.00. Даний центр не є повноцінним навчальним закладом, відповідач записав дитину також до приватної школи «Афіни», куди він також до карантину не ходив, а після карантину знаходиться з батьком. За віком [PERSON] необхідно було провести ряд щеплень, але до педіатра відповідач не звертався. Також [PERSON] записував дитину до невропатолога 17.03.2020 року, однак на прийом не з`явився. Ці факти змушують її хвилюватися за здоров`я сина. Не дивлячись на емоційну потребу в батькові у дитини, спільне проживання з батьком та зміна всього укладу є для сина сильним психотравмуючим фактором. Якщо він має можливості забезпечити найкращий рівень життя дитини з огляду на матеріальне становище, то може з ним спілкуватися та надавати матеріальну допомогу. Вважає, що проживання дитини в іншому місті, без матері, по орендованих квартирах, позбавлення можливості бачитися з бабусею та родичами, з якими він ріс з дитинства, не створює для дитини найкращих умов. Готовність мирно врегулюватися спір з боку відповідача є лише фразами, останільки протягом року [PERSON] повністю ізолював сина від спілкування з матір`ю. Прохала у зустрічному позові відмовити. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2020 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - Содоль А.М. про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2020 року витребувано у органу опіки та піклування - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2021 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей (з перебуванням дитини з матір`ю без присутності батька) матері [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , щомісяця: з 15.-кожної другої і четвертої п`ятниці місяця до 19.00 слідуючої за п`ятницею неділі - за місцем реєстрації матері та дитини за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - Саніна А.О. про допит свідка у судовому засіданні в режимі відео конференції - відмовлено. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 січня 2023 року справу прийнято до провадження Октябрського районного суду м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2023 року залишено без розгляду клопотання представника відповідача Саніна А.О. про повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 22 березня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача Саніна А.О. про забезпечення зустрічного позову відмовлено. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій він повідомив, що адвокати Содоль А.М. та Санін А.О. вже не є його представниками, прохав позбавити їх всіх повноважень (том 3 а.с.217). У судовому засіданні 28.02.2023 представник позивача [PERSON] підтримала пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснила, що обставини справи з часу звернення до суду з позовом не змінилися. Дитина продовжує проживати з батьком, який маніпулює нею, не дозволяє матері спілкуватися. Є рішення суду про відібрання дитини у батька, яке не виконується, у зв`язку з чим батька оголошено у розшук. У судове засідання 25.05.2023 року о 11.00 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, за наявними матеріалами. Враховуючи строки розгляду справи та достатність наявних матеріалів справи, прохали ухвалити рішення (том 3 а.с.233, 235). Відповідач [PERSON] у судові засідання 28.02.2023 року о 15.00, 23.03.2023 року о 11.15, 08.05.2023 року о 10.15, 25.05.2023 року о 11.00 не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням (том 3 а.с.95, 128, 176), шляхом вручення судової повістки його представнику [PERSON] (том 3 а.с.228), засобами мобільного зв`язку ( том 3 а.с.98, 130, 200), а також електронною поштою (том 3 а.с.126, 173). Причини неявки у судові засідання є неповажними. Підтвердження того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи 28.02.2023 року о 15.00 свідчить заява його представника Саніна А.О. про проведення судового засідання в режимі відео конференції, подане клопотання представника Саніна А.О. про повторне проведення підготовчого провадження (том 3 а.с.105, 110), заява [PERSON] про повторне проведення підготовчого провадження, а в іншому разі про відкладення судового засідання, у зв`язку із його хворобою та для надання доказів підтвердження хвороби не надав) (том 3 а.с.116). Підтвердженням того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи 23.03.2023 року о 11.15 свідчить заява його представника Содоль А.М. про проведення судового засідання в режимі відео конференції (том 3 а.с.138). Підтвердженням того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи 08.05.2023 року о 10.15 є заява представника [PERSON] про відкладення судового засідання, так як [PERSON] з 06.05.2023 року має нового представника (том 3 а.с. 217-219). Підтвердженням того, що відповідач [PERSON] був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи 25.05.2023 року о 11.00 є розписка його представника [PERSON] про одержання судової повістки для передання [PERSON] (том 3 а.с.228). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання 25.05.2023 року о 11.00 не з`явилася, до суду надіслала до суду заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікарняному, однак доказів цьому не надано (том 3 а.с.231-232). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив (том 3 а.с.112, 164, 207, 229) Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи за його відсутності та прийняття рішення в якнайкращих інтересах дитини (а.с. 209). Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, щодо його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що позивач та її представник надіслали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, поважність причин неявки не підтвердили, треті особи належним чином повідомлені про судове засідання, в матеріалах справи є заяви про розгляд справи без участі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, підстав для відкладення судового засідання не встановлено, тому суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Всі заявлені новому складу суду клопотання сторін в ході розгляду справи вирішені, явку неповнолітнього [PERSON] , 2013 р.н., у судове засідання для заслуховування його думки відповідачем забезпечено не було, про причини суд не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що з червня 2008 року сторони проживали разом у м.Харкові однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Фрунзенським відділом ДРАЦС РС Харківського МУЮ 10 вересня 2013 року, а/з 666 (том 1 а.с.11). Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 126 СК України, що слідує із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00022534064 від 04 квітня 2019 року (том 1 а.с.12). У вересні 2018 року [PERSON] отримав пропозицію щодо роботи у м.Києві та з того часу там і проживає. Спільне життя між сторонами не склалося, з листопада 2018 року вони фактично перестали проживати разом однією сім`єю, дитина проживала з матір`ю у м.Харкові. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] з 01.08.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Із листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» ХМР від 20.05.2019 року за вих. № 344 директору Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради слідує, що за інформацією лікаря [PERSON] , з яким мати уклала Декларацію про вибір лікаря, дитину [PERSON] на прийом до лікаря приводила мати [PERSON] , яка здійснювала належний догляд сина під час хвороби. Батько станом здоров`я та розвитком [PERSON] не цікавився, до фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» ХМР не звертався (том 1 а.с.29). З лютого по жовтень 2018 року [PERSON] була зареєстрована як ФОП «Комп`ютерне програмування» (том 1 а.с.20-21). Із трудової книжки серії [NUMBER] від 04 липня 2011 року та Довідки про доходи від 06.08.2019 слідує, що [PERSON] працювала з 24.05.2019 року касиром ТОВ «Пост фінанси» (том 1 а.с.22-23). Із характеристики ДОП СП Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Семененка О.Є. слідує, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із неповнолітньою дитиною, за час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, конфліктів із сусідами не влаштовує, алкогольні напої не вживає (том 1 а.с.25). Згідно Висновку ЛКК № 70 КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 05.04.2019 року, [PERSON] ознак психотичного розладу не виявляє, на диспансерному обліку не перебуває (том 1 а.с.26). Із довідок КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 12.04.2019 року слідує, що [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, ознак наркологічної патології не виявлено (а.с.27). Із Свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 15 лютого 2019 року вбачається, що [PERSON] має у спільній сумісній власності із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44, 8 кв.м. (том 1 а.с.17). Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2019 року № 554 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (том 1 а.с.10). Як встановлено судом, 30 липня 2019 року о 20.00 відповідач [PERSON] , без згоди матері дитини, забрав [PERSON] із дитячого майданчика, де останній гуляв із своєю бабусею [PERSON] , та з того часу дитина проживає з ним у м.Києві. 30.07.2019 року, 31.07.2019 року, 12.08.2019 року [PERSON] звернулася до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявами про вчинення кримінального правопорушення, а 01.08.2019 року [PERSON] звернулася до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із повідомленням про зникнення дитини [PERSON] (том 1 а.с.16, 61, 69, 74). За вказаними заявами ознак кримінального правопорушення не виявлено, оскільки вказана подія має ознаки цивільно-правових відносин щодо визначення місця проживання дитини, що слідує зі змісту повідомлення Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 30.08.2019 року за № 9656/119-59/01-2019 (том 1 а.с.76). На підставі ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2019 року (справа № 645/7009/19), за заявою [PERSON] 15.11.2019 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 356 КК України до ЄРДР за № 12019220460002764 (а.с.96-99). З довідки Департаменту освіти Харківської міської ради від 12.09.2019 року слідує, що [PERSON] , 2013 р.н., станом на 10.09.2019 року в жодному навчальному закладі освіти м.Харкова не навчається (том 1 а.с.77). За повідомленнями Управління освіти Адміністрації Немишлянського району виконавчого комітету Харківської міської ради від 17.09.2019 року № 1593 та № 1592, учень 1-Б класу Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 2 ХМР до навчання з 02.09.2019 року не приступив (том 1 а.с.78-81). За повідомленням Департаменту служб у справах дітей Служби у справах дітей по Московському району Харківської міської ради від 28.08.2019 року за вих. № 04-22/3607/19, [PERSON] був запрошений до служби з приводу порушення ним рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 554 від 24.07.2019, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю, однак на бесіду не з`явився (том 1 а.с.82). З листа Департаменту охорони здоров`я Виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.09.2019 року № К-8-337/0/55-19-12217/0/57-19 слідує, що за інформацією головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради звернень сина [PERSON] до вказаної установи за період з 30.07.2019 по теперішній час не зареєстровано. З іншим лікарем Декларація про вибір лікаря не переукладена (том 1 а.с.84). За повідомленням КНП «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради від 22.11.2019 року, 29.10.2019 року був зафіксований виклик лікаря-педіатра за адресою: [ADDRESS] . Хлопчик був оглянутий лікарем в присутності батька та бабусі, рекомендований повторний прийом до поліклініки 01.11.2019 року, однак батько повідомив, що на прийом не прийде, так як вибуває з дитиною до іншого міста (том 1 а.с.100). Із Свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації, слідує, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.246). Відповідно до Договору оренди від 01.05.2020 року [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] орендував квартиру [ADDRESS] , кількість кімнат 2, строком на 1 рік (а.с. том 1 а.с.247-249). Згідно консультативного висновку лікаря Медичного центру «Медична допомога» (м.Київ), на дату 16.08.2019 року [PERSON] здоровий (том 1 а.с.250). Також встановлено, що [PERSON] був оглянутий лікарем-педіатром у Медичному центру «Добробут-Поліклініка» (м.Київ) 17.10.2019, 07.11.2019 (том 1 а.с.252-253). Також [PERSON] був обстежений логопедом 18.11.2019 року, встановлено фонетико-фонетичне недорозвинення (том 1 а.с.254). Із довідки ГО «Центр розвитку та підтримки сімейної освіти «Новий Тон» (м.Київ). від 25 лютого 2020 року за вих. № Д4-02/20 слідує, що [PERSON] дійсно відвідує розвиваючі зайняття Центру з вересня 2019 року з шахів, англійської мови, живопису, рукоділля, акробатики та карате (а.с.255 том 1). Із довідки виданої Приватною школою «Афіни» м.Київ від 13 лютого 2020 року № 555/02 вбачається, що [PERSON] навчався у першому класі вказаної школи (а.с.258 том 1). Згідно Висновку фахівця за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , проведеного Кандидатом психологічних наук, провідним науковим співробітником лабораторії консультативної психології та психотерапії Інституту психології імені К.С. Костюка Омельченко Я.М. 16 вересня 2019 року , повноцінний особистісний розвиток дитини відбувається найкращим чином за умов, коли вона має можливість повноцінно спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. Перешкоджання спілкування дитини з кимось із споріднених осіб або зведення часу спілкування до мінімуму руйнує почуття прив`язаності дитини щодо цієї людини, деформує формування близьких, довірчих, відкритих стосунків, що негативно позначається на розвитку дитини. За умови відсутності повноцінного контакту з батьком відбувається негативний вплив на формування гендерної ролі, яку дитина засвоює, копіюючи батька. Виховання хлопчика переважно жінками, а особливо, які будують свою взаємодію по типу гіперпротекції, негативно позначається на формуванні чоловічого Я-образу. У Владиславав вирізняється актуалізована потреба у тісному контакті з чоловічими об`єктами та у дистанціюванні від гіперпротективної жіночої опіки. Вирізняється тісна, надійна прив`язаність як до батька, так і до матері з тенденцією тяжіння до батька. У дитини спостерігаються негативні тенденції у розвитку її особистості, через ситуацію штучного усунення батька від спілкування із сином, несприятливий тип виховання переважно жінками по типу гіперпротекції (том 1 а.с.259-266). Згідно довідки про доходи [PERSON] за 2019 рік , з 01.01.2019 по 30.06.2019 року дохід як СПД склав 357 293, 34 грн. (том 1 а.с.267-270). Із Висновку ЛКК № 114 від 07.06.2019 року Міського психоневрологічного диспансеру № 3 м.Харкова, у [PERSON] на момент огляду ознак психотичного розладу не виявлено (том 1 а.с.271). На обліку у КНП ХОР «Наркологічний диспансер» [PERSON] не перебуває, що слідує із довідки № 391 від 04.06.2019 (том 1 а.с.272). Як ФОП [PERSON] співпрацює за умовами договору резидентства із ТОВ «ТекХостинг» ( здійснює діяльність як високотехнологічний коворкінг) з вересня 2018 року, станом на 07.02.2020 характеризується позитивно (том 1 а.с.273-274). За інформацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 375 ХМР від 03.07.2019 року, батьки [PERSON] та [PERSON] активно приймали участь у вихованні дитини з 2015 року 2018 рік (том 1 а.с.275). За інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради від 24.06.2019 року [PERSON] перебуває на обліку у вказаному закладі з 22.03.2019. Був оглянутий лікарями-фахівцями з 22.03.2019 року 10.06.2019 року, перебуває на обліку у хірурга та логопеда, щеплений за віком. В період з 25.05.2019 по 10.06.2019 обидва батьки приймають участь та цікавляться станом здоров`я дитини (том 1 а.с.276). Із Довідки серії ІІА № 1790841 МВС України станом на 25.03.2020 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої та непогашеної судимості не має (а.с.277 том 1). 10 липня 2019 року Департаментом служб у справах дітей по Немишлянському району Харківської міської ради роз`яснено [PERSON] , що за його заявою про порушення його прав, як батька, була запрошена [PERSON] на співбесіду. Остання пояснила, що не заперечує проти побачень батька із сином, однак наголошує на її присутності під час зустрічей, у зв`язку із тенденціями батька забрати сина за своїм місцем мешкання. Вказали, [PERSON] збирає документи для суду про визначення місця проживання дитини з нею, він же має намір визначити спосіб участі у вихованні сина. В разі невиконання рішення суду [PERSON] роз`яснено право звернутися до суду (а.с.278 том 1). 24 вересня 2020 року позивачем долучено до справи додаткові докази, а саме Висновок ЛКК № 118 від 15.09.2020 Міського психоневрологічного диспансеру № 3, згідно якого [PERSON] на момент огляду не проявляє психотичної симптоматики; повідомлення КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 08.09.2020 № 1740 , згідно якого [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває; повідомлення ІП «Інтетікс» від 27.08.2020 року, згідно якого [PERSON] є підрядником з розробки програмного забезпечення з травня 2020 року, характеризується позитивно; Характеристику БО «Львівська освітня фундація» від 28.08.2020 року, за якою [PERSON] характеризується позитивно; довідку про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належіить матері [PERSON] ; Витяг із реєстру платників податків та Виписку за особовим рахунком про доходи [PERSON] з 01.07.2020 по 14.09.2020; Акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 28 серпня 2020 року, згідно якого для виховання та повноцінного розвитку дитини створені всі умови; відповідь Приватної шкоди «Афіни» від 17.09.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] навчався з 01.02.2020 та відрахований 08.09.2020 в ЗЗСО «Центр дистанційної освіти «Джерело» м.Києва (том 2 а.с.100-118). Із відповіді ГО «Центр розвитку та підтримки сімейної освіти «Новий Тон» від 09.10.2020 року слідує, що Центр є громадською організацією, що працює з метою надання освітньої та культурної допомоги, [PERSON] відвідував розвиваючі заняття Центру з 01.09.2019 по 11.03.2020 , батько цікавився подробицями навчання та спілкування сина в колективі (том 2 а.с.1430146). Із відповіді ЗЗСО І-ІІІ ступенів ТОВ «Центр дистанційної освіти» від 09.10.2020 року слідує, що [PERSON] навчається дистанційно у Центрі за пакетом «Сімейний» (том 2 а.с.147-149). Згідно Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 10.03.2021 року за № 10210238-1550, наданого Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, діючи виключно в інтересах дитини, визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , доцільно разом з матір`ю [PERSON] , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 04.03.2021 № 5) (том 2 а.с.191-195). Згідно Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 10.03.2021 року за № 10210238-1551, наданого Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, діючи виключно в інтересах дитини, визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] є недоцільним (протокол від 04.03.2021 № 5) (том 2 а.с.197-202). Відповідно до Висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.03.2021 року № 207, в інтересах дитини, діючи як представник органу опіки та піклування, Департамент вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (том 2 а.с.206-208). Згідно Висновку психологічного обстеження практичного психолога Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради № 23 від 10.02.2021, за результатами психологічної роботи встановлено, що в емоційному фоні [PERSON] спостерігається значна тривожність та напруженість, коли мова йде про родину, він не розуміє, що відбувається між батьками і чому так сталося, що він не бачиться з матір`ю. У дитина визначена прив`язаність до батька та залежність від його думки, як значимої особи; спостерігається відсутність контакту із матір`ю, вона у сприйнятті [PERSON] значима, добра людина. Хлопчин озвучив, що хотів би зустрітися із мамою, але вона далеко. Дитина без матері почуває себе тривожно, розгублено, не відчуває внутрішньої опори, навколишнє середовище в очах дитини приймає риси небезпечного простору. Надалі це може негативно відбиватися на розвитку емоційної сфери дитини, його врівноваженості, здатності до встановлення здорових соціальних зв`язків (том 2 а.с.217-227). Із поданих до суду 23.03.2023 року представником відповідача доказів слідує, що 26.02.2023 року [PERSON] був оглянутий лікарями ТОВ «Наш доктор», а саме неврологом - патологій не виявлено, педіатром - здоровий соматично, офтальмологом - патологічних змін не виявлено; [PERSON] навчається у 4 класі ЗЗСО І-ІІІ ступенів «Центр дистанційної освіти «Джерело», що слідує із довідки від 05 вересня 2022 року та свідоцтв досягнень; Згідно Характеристики здобувача освіти ЗЗСО І-ІІІ ступенів Київський ліцей «Альтернативна школа ЛідерШип» від 18 лютого 2022 року характеризується позитивно (том 3 а.с.176-180). Щодо стенограми фрагменту аудіо запису судового засідання Московського районного суду м.Харкова від 10.08.2021 року суд зазначає, що статтею 213 ЦПК України передбачено безпосередність судового розгляду. У разі зміни складу суду справа розглядається спочатку. Відповідач [PERSON] не забезпечив явку малолітнього [PERSON] у судове засідання Октябрського районного суду м.Полтави, а тому вказаний доказ не може бути визнаний допустимим та судом відхиляється. У статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України). У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини». Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При вирішення спору суд виходить з того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , після припинення фактичних шлюбних стосунків батьків у листопаді 2018 року залишився проживати з позивачкою у м.Харкові, у квартирі, яка належить на праві приватної власності її матері. Мати піклувалася про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечувала сина належними умовами для його проживання, виховання та розвитку. [PERSON] має позитивні характеристики, працює, є здоровою, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває. Також суд враховує наявність рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2019 року № 554, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , висновки органів опіки та піклуванні в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.03.2021 року за № 10210238-1550 та за № 10210238-1551, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22.03.2021 року № 207, згідно яких визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Підстав для неприйняття цих висновків відповідачем не наведено. Суд враховує, що батько дитини поза згодою матері, всупереч наявному рішенню Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2019 року № 554, яким визначено місце проживання малолітнього з матір`ю, змінив місце проживання дитини та переїхав з ним до м.Києва. З осені 2018 року ізолював сина від спілкування з матір`ю, як по телефону, так і від особистих зустрічей, не повідомляв місце проживання та навчання, мати була позбавлена можливості знати про стан його здоров`я, тобто діяв не в інтересах дитини. Доводи [PERSON] , що [PERSON] позбавляла його можливості участі у вихованні дитини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Доказів звернення до органу опіки та піклування, суду, показів свідків чи будь-яких письмових доказів з цього приводу ним не надано. На думку суду, краще матеріальне забезпечення батька не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини з ним. Судом враховується, що [PERSON] приймав активну участь у вихованні сина, турбувався про нього, забезпечував здобуття ним освіти та піклувався про стан його здоров`я після переїзду до м.Києва. Разом з тим, суд враховує обставини, за яких син почав проживати з батьком, періодичні зміни місця проживання та навчання, переховування дитини від матері, що негативно впливає на психоемоційний стан дитини. Досліджені судом висновки психологів свідчать про потребу дитини в обох батьках, негативного впливу в разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не встановлено. Суд також приймає до уваги, що дитина тривалий час проживала з батьком та звикла до усталеного способу життя. Проте, враховуючи, малолітній вік дитини, потребу у материнській турботі та любові, що є фундаментальними для благополуччя дитини та її гармонійного розвитку, визначення місця проживання з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Створювані батьком протягом тривалого часу перешкоди для матері у вихованні та спілкуванні із сином руйнують його зв`язки зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і матір, а отже, в даному конкретному випадку така поведінка відповідача за первісним позовом суперечить сімейним цінностям та не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього [PERSON] . Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19 (провадження № 61-15273св21). Суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Тобто, у разі, якщо син буде проживати разом з матір`ю, батьківські права позивача за зустрічним позовом не будуть порушені та він не буде позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини у повному обсязі. Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21). Враховуючи встановлені судом обставини справи, які підтверджені належними, допустимим та достовірними доказами, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Питання про розподіл судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved