Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, зміну черговості спадкування, посилаючись на те, що вона познайомилася з [PERSON] в 1992 році та з липня 1993 року по день його смерті проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу однією сім`єю. Вказує, що протягом вищезазначеного часу вони спільно проживали, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, за спільні кошти набували майно. З 1993 року по 2004 рік спільно проживали в належній в належній позивачці на праві власності квартирі [ADDRESS] . Даний факт підтверджується довідкою квартального комітету «Центральний» №423 від 23.11.2021 року та Актом від 23.11.2021 року. В подальшому з 2004 року після продажу квартири по [ADDRESS] , вони разом з чоловіком переїхали в отриману ним в порядку приватизації квартиру [ADDRESS] та мешкали там з ним до моменту смерті, за спільні кошти з чоловіком робили ремонт, здійснювали оплату за комунальні послуги. Факт реєстрації місця проживання позивачки підтверджується Актом про фактичне проживання осіб №1/12 від 01.12.2021 року. Під час проживання за вищевказаною адресою за спільні кошти з чоловіком робили ремонт, здійснювали оплату за комунальні послуги. Вказує, що в останні роки чоловік сильно хворів та періодично перебував на стаціонарному лікуванні. Пояснює, що вона за ним доглядала, забезпечувала ліками та всім необхідним для лікування. Факт хвороби [PERSON] підтверджується копіями виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ревматологічного відділення: КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1»№817, КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» №11880, КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» №2127 та довідкою КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» №40 від 06.12.201 року. Вказує, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Пояснює, що ця подія стала для неї тяжким випробуванням, незважаючи на її роздавлений стан, позивачка організувала його поховання на кладовищі, провела поминальні обіди. Враховуючи, що вони з чоловіком прожили разом понад 28 років, вважає, що вони були справжньою сім`єю навіть за відсутності державної реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю та були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками. Зустрічі з друзями, значимі події, відпочинок - усе це позивачка та [PERSON] проводили разом. З огляду на вищевикладене позивачка звернулась з даним позовом до суду, яким просять визнати за [PERSON] , [INFO] , частки спільної сумісної власності на майно (рухоме та нерухоме): житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 161,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 16.08.2011 року), земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер 0520680203:03:001:0059, загальною площею 0,1568 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №453481 від 26.03.2009 року), та автомобіль марки Nissan Qashqai, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ) в порядку спадкування за померлим [PERSON] та визнати [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем першої черги разом із [PERSON] , [INFO] , на спадкове майно після смерті [PERSON] , [INFO] ( за уточненням позовних вимог). Позивачка [PERSON] , в судових засіданнях позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити. В подальшому подала суду заяву за якою справу просить розглянути у її відсутність. Суду показала, що проживала з спадкодавцем, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Жили разом постійно, вели спільне господарство, святкували родинні свята, свята друзів, як подружжя. Вона ж доглядала спадкодавця до його смерті, здійснювала догляд і в лікарні, і вдома. Прожили разом 28 років. Просить позов задовільнити. В подальшому сторона позивача подала заяву про завершення слухання справи у її відсутність. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подавався. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку сторони позивача, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] , познайомилася з [PERSON] , [INFO] , в 1992 році та з липня 1993 року по день його смерті проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу однією сім`єю. З 1993 року по 2004 рік [PERSON] та [PERSON] спільно проживали в належній в належній позивачці на праві власності квартирі [ADDRESS] , даний факт підтверджується довідкою квартального комітету «Центральний» №423 від 23.11.2021 року та Актом від 23.11.2021 року із свідченнями сусідів (а.с.12,13). З 2004 року після продажу квартири [PERSON] по [ADDRESS] , позивачка та [PERSON] переїхали в отриману ним в порядку приватизації квартиру [ADDRESS] та мешкали там з ним до моменту смерті, за спільні кошти з чоловіком робили ремонт, здійснювали оплату за комунальні послуги (а.с.11, 36). Факт реєстрації місця проживання [PERSON] підтверджується Актом про фактичне проживання осіб №1/12 від 01.12.2021 року (а.с.14). Факт хвороби [PERSON] підтверджується копіями виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ревматологічного відділення: КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1»№817, КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» №11880, КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» №2127 та довідкою КНП «ВОКПЛ ім.акад. О.І.Ющенка ВОР» №40 від 06.12.201 року (а.с.15-21). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2021 року (а.с.22). [PERSON] здійснила поховання [PERSON] на кладовищі, провела поминальні обіди, доказами цього є Договір з ритуальною службою «Ритуал Сервіс» (рахунок замовлення №320 від 11.10.2021 року) та квитанціями про оплату ритуальних послуг (а.с.23-24). У свою чергу, згідно ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Нормами ст.70 СК України та ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або законом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ,… можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, як згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Відповідно до договору № 11/11/2013 купівлі-продажу транспортного засобу від 11.11.2013 року, спадкодавцем був придбаний автомобіль марки Nissan Qashqai, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (а.с.54-56, 57-59). За період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] був побудований житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 161,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 16.08.2011 року), земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер 0520680203:03:001:0059, загальною площею 0,1568 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №453481 від 26.03.2009 року) (а.с.37,38, 39-53). Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Враховуючи вищвказане. Суд вважає доведеним факт спільного проживання, як чоловіка та жінки померлого спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Окрім письмових доказів, факт спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки підтвердили допитані в суді свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, щодо позовної вимоги про зміну черговості одержання справа на спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду показали, що позивачка та [PERSON] з 90-х років жили разом, як подружжя. Разом за час спільного проживання побудували будинок в с. Агрономічне. [PERSON] представляв свідкам [PERSON] як дружину. Разом вони святкували свята, вели спільне господарство. Свідок [PERSON] суду показав, що був лікуючим лікарем [PERSON] , знав його тривалий час, оскільки обоє були лікарями. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , якому потребувалося оперативне втручання. [PERSON] здійснювала за ним нагляд, як дружина. Інші особи до [PERSON] не приходили. Нагляд та потреби [PERSON] в лікуванні здійснювала лише позивачка. Таким чином, судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, як подружжя. Аналізуючи викладені норми права, суд вважає, що наявні правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та визнання за [PERSON] права на спадкування з першою чергою спадкоємців після смерті спадкодавця [PERSON] . Враховуючи зазначене, суд вважає встановленим право позивачки на спадкування спадкового майна після смерті [PERSON] , що складається з частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 161,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 16.08.2011 року), земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 0520680203:03:001:0059, загальною площею 0,1568 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №453481 від 26.03.2009 року), та автомобіль марки Nissan Qashqai, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved