Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

15.04.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 22 вересня 2007р. Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 765. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені, так як відсутнє взаєморозуміння по життєво важливим питанням. Сторони втратили почуття взаємної поваги та кохання, розірвали свої стосунки та не бажають їх поновлення. Тому, позивач просить суд шлюб розірвати. Заочним рішенням суду від 05.07.2022 року позовні вимоги були задоволені, шлюб розірвано. 11\~травня 2023\~року до\~Суворовського районного\~суду м.Одеси\~із заявою\~про перегляд\~заочного рішення\~від імені\~ [PERSON] звернувся адвокат Гареєв Є.Ш. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 26 травня 2023 року: - поновлено\~представнику відповідача [PERSON] адвокату Гареєву Є.Ш. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2022 року; - заяву про перегляд\~заочного рішення\~ задоволено, та скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року по справі № 523/4100/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.05.2023 року - відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гареєва Є.Ш. про призначення подружжю [PERSON] та [PERSON] строку для примирення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кічук І.Г. наполягала на задоволенні позову. Зазначила, що всі обставини викладені у позові відповідають дійсності, шлюбні відносини припинені з 2015 року, формально, без шлюбних відносин, сторони проживали в одній квартирі до січня 2023 року, заради дитини, після чого позивач виїхав на орендоване житло, оскільки вже неможливо було знаходитись в одному приміщенні. Рішення Західнопоморського воєводи від 21.03.2022 року приймалося за відсутності [PERSON] , без його згоди, дома його під-час відвідування муніципальними службами не було. Не задоволення позову, призведе до примушування позивача перебувати у шлюбі, що заборонено Конституцією України, Сімейним кодексом України. Після того, як суд скасував заочне рішення, відповідачка постійне пише позивачу смс-повідомлення, погрожує, принижує, поводить себе агресивно, здійснює на нього тиск. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник надав заяву, в якій просив вжити заходи щодо примирення сторін, та призначити строк для примирення протягом трьох місяців, провести судове засідання 31.05.2023 року без їх участі. Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити, з таких підстав. Сторони уклали шлюб, зареєстрований 22 вересня 2007р. Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 765. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Причинами розірвання шлюбу є те, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, позивач не має наміру поновлювати сімейні відносини, вважає що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст.18 ч.2 п.3, статей 51, 56 ч.3, ст.110 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце. Отже, суд дійшов висновку, що у сторін сім`я розпалася, позивач не бажає зберігати шлюб, спільного господарства сторони не ведуть. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved