Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

07 березня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 10 вересня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки не склалися, наразі сторони спільного господарства не ведуть, а тому позивач просить суд розірвати шлюб. Крім того, вказала, що за спільним рішенням з чоловіком було вирішено, що син буде проживати з нею, а тому просила залишити сина проживати разом з нею. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2023 року цивільну справу № 753/3715/23 передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 13 березня 2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 23 березня 2023 року на виконання вищезгаданої ухвали, представником позивача були подані до суду письмові пояснення. 03 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою від 03 квітня 2023 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25 квітня 2023 року на 15:30 год. Судове засідання призначене на 25 квітня 2023 року було відкладено на 23 травня 2023 року на 11:30 год. за клопотанням позивача, з метою заслуховування пояснень її представника, який у дане судове засідання не з`явився. 25 квітня 2023 року до канцелярії суду відповідачем було подано заяву (вх. № 26396), у якій зазначено, що позовні вимоги він визнає, просить шлюб розірвати, розгляд справи просить проводити за його відсутності. У судове засідання призначене на 23 травня 2023 року учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджуєтся розпискою в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи заяву відповідача про можливість розгляду справи у його відсутність та визнання позовних вимог, з огляду на те, що у судовому засіданні 25 квітня 2023 року позивачка підтримувала позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить до наступного висновку. Встановлено, що 10 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2190, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] ( а.с. 8). Сторони мають спільну дитину- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 3208, серія [NUMBER] (а.с. 9) Як зазначала позивач у позовній заяві, сімейні відносини між нею та відповідачем не склалися, з 2021 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Як було зазначено позивачем у позовній заяві, по спільній домовленості сторін спільний син буде проживати разом з матір`ю, в судовому засіданні, яке відбулося 25 квітня 2023 року, відповідач зазначив, що спору щодо місця проживання дитини між сторонами не існує. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Крім того, позивач просила суд малолітнього сина [PERSON] залишити проживати з нею. Так, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18. Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, про що заявлено сторонами, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання спільного сина із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільного малолітнього сина, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі дитина проживає, відтак суд доходить висновку про залишення [PERSON] , 24 серпня 2015 року, після розірвання шлюбу між сторонами проживати разом із матір`ю, за відсутності будь-яких заперечень кожного із сторін. При цьому, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Outcome: approved