Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.07.2013 р. між батьком Позивачив [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN80000736222822. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] були внесені 4 477, 00 дол. США. Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № PVRLTSSN30J8EC76 від 08 травня 2018 р. залишок коштів на рахунку № [NUMBER] становив 4 507, 42 дол. США. Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № PVRLTSSN30J8EC76 від 08 травня 2018 р. [PERSON] також мав у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 2 460, 29 дол. США), рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 32 626. 79 грн.), депозитний рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 20 000, 00 дол. США) та рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 0, 24 грн.). Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки [PERSON] було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. [INFO] батько Позивачив [PERSON] , знаходячись у державі Ізраїль, помер. Нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. було заведено спадкову справу № 31/2017 (номер у нотаріуса). Номер спадкової справи у спадковому реєстрі: 60111960. 28 вересня 2021 р. нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. було видано Позивачам довідку про склад спадкоємців, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями [PERSON] . 30 вересня 2021 р. в банку отримано заяву [PERSON] та [PERSON] від 28.09.2021 р. про розірвання зазначених вище депозитних договорів, видачу вкладів, відсотків та залишків коштів на карткових рахунках. Відповідно до п. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов`язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Відповідно до п. 2.2.1.35. Умов та правил надання банківських послуг (розміщених за посиланням: https://privatbank.ua/terms/), клієнт має право достроково забрати вклад, підписавши Заяву на розірвання вкладу за 2 робочих банківських дні до дати розірвання договору. Станом на 28 жовтня 2021 р., зазначені вище вимоги Відповідачем безпідставно невиконані. У зв`язку із цим ми вимушені звернутися із даним позовом до суду. У позовній заяві Позивачи просили: Розірвати депозитний договір № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] : 2 238, 5 дол. США 50 % від суми вкладу за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р.; 1 362, 31 дол. США 50 % від суми відсотків за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р.; 1 230, 14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; 16 313, 39 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; 10 000, 00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № [NUMBER] ; 0, 12 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; Розірвати депозитний договір № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] : 2 238, 5 дол. США 50 % від суми вкладу за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р.; 1 362, 31 дол. США 50 % від суми відсотків за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р.; 1 230, 14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; 16 313, 39 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; 10 000, 00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № [NUMBER] ; 0, 12 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] . 13 грудня 2021 р., через канцелярію суду, Позивачами було подано заяву про збільшення позовних вимог. У даній заяві Позивачами було заявлено вимогу про стягнення з Відповідача на їх користь пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за депозитним рахунком № 26352612736587, за період з 04.10.2021 р. по 09.12.2021 р., у розмірі 40 200, 00 дол. США. В судовому засіданні Представник Позивачив позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні та відзиві направленому на адресу суду проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що банк є неналежним відповідачем у справі, а належним відповідачем є нібито ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» у зв`язку із тим, що між ним та банком 17.11.2014 р. було укладено Договір про переведення боргу. Також представник банку наполягала на тому, що вимога про стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставною оскільки дані нарахування не можуть входити до складу спадщини , тобто вони не можуть бути успадковані Позивачами, адже дані нарахування не були присуджені спадкодавцеві за його життя. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2013 р. між батьком Позивачив [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN80000736222822. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] були внесені 4 477, 00 дол. США. Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № PVRLTSSN30J8EC76 від 08 травня 2018 р. залишок коштів на рахунку № [NUMBER] становив 4 507, 42 дол. США. Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № PVRLTSSN30J8EC76 від 08 травня 2018 р. [PERSON] також мав у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 2 460, 29 дол. США), рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 32 626. 79 грн.), депозитний рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 20 000, 00 дол. США) та рахунок № [NUMBER] (із залишком коштів у розмірі 0, 24 грн.). Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки [PERSON] було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. [INFO] батько Позивачив [PERSON] , знаходячись у державі Ізраїль, помер. Нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. було заведено спадкову справу № 31/2017 (номер у нотаріуса). Номер спадкової справи у спадковому реєстрі: 60111960. 28 вересня 2021 р. нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. було видано Позивачам довідку про склад спадкоємців, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями [PERSON] . Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті ( ст. ст. 1216, 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника , якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права і обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. 30 вересня 2021 р. в банку отримано заяву [PERSON] та [PERSON] від 28.09.2021 р. про розірвання зазначених вище депозитних договорів, видачу вкладів, відсотків та залишків коштів на карткових рахунках., Тому вимоги позивачі про розірвання договору є безпідставним. Відповідно до п. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов`язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Відповідно до п. 2.2.1.35. Умов та правил надання банківських послуг (розміщених за посиланням: https://privatbank.ua/terms/), клієнт має право достроково забрати вклад, підписавши Заяву на розірвання вкладу за 2 робочих банківських дні до дати розірвання договору. Станом на час звернення до суду зазначені вище вимоги Відповідачем безпідставно були невиконані та не виконані досі. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо. Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно до п. п. 1.3., 1.4., 2.9. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, форми касових документів, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, установлюються банком/небанківською фінансовою установою з урахуванням обов`язкових реквізитів, установлених цією Інструкцією, та технічних можливостей платіжного пристрою. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку. Банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В обґрунтування заявлених вимог Позивачи надали: копію договору № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р., копію квитанції про внесення коштів за даним договором та оригінали довідок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 17281729 від 02. 05. 2014 р., № 4ODJ16SHPEEJGM9B від 08 травня 2018 р.; № PNIIM6Q9OAAUQ8MT від 08 травня 2018 р.; № GCOF4M8B96FOM34P від 08 травня 2018 р., № PVRLTSSN30J8EC76 від 08 травня 2018 р. Зазначені документи підтверджують наявність у банку рахунків відкритих на ім`я [PERSON] та наявність на них коштів. Разом із цим слід зазначити, що банк не заперечує факт відкриття рахунків. Банк підтверджує даний факт шляхом надання Витягу від 09 грудня 2021 р. Зміст наданого банком Витягу підтверджує інформацію, яка міститься у довідках, наданих Позивачами. Верховний Суд 16.05.2018 по цивільній справі № 201/8674/14-ц (провадження № 61-405св18) у справі за участю АТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне: «Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток «зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюються у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору.» Відтак, зібрані у матеріалах справи докази свідчать, що факт виникнення між сторонами договірних правовідносин підтверджений належними доказами, дані обставини не спростовані відповідачем. Що стосується посилань відповідача на те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу ,факт внесення грошових коштів підтверджується довідками АТ КБ «Приватбанк» про наявність коштів на рахунках позивача, позивачі зверталисяся до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були. Підлягає стягненню 2 238, 5 дол. США 50 % від суми вкладу за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р.; 1 362, 31 дол. США 50 % від суми відсотків за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р.; 1 230, 14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; 16 313, 39 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; 10 000, 00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № [NUMBER] ; 0, 12 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № [NUMBER] ; Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Верховний Суд в даному питанні притримується сталої, єдиної правової позиції щодо питання нарахування процентів за договором банківського вкладу після його розірвання, та застосування до них правовідносин ст. 1070 ТТК України. При цьому. Верховний Суд підтверджує. шо розірвання такого договору відбувається після направлення вкладником заяви про повернення грошових коштів (одностороннє розірвання договору). На користь позивачів підлягає стягненню кожному по 1 362, 31 дол. США 50 % від суми відсотків за договором № SAMDN80000736222822 від 03.07.2013 р. Відповідачем не надано заперечень щодо розрахунку відсотків. Щодо вимог про стягнення пені. Вимога про стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставною оскільки дані нарахування не можуть входити до складу спадщини, вони не можуть бути успадковані Позивачами, адже дані нарахування не були присуджені спадкодавцеві за його життя. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави розмірі 11350 грн.

Outcome: partial