Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 грудня 2019 року між ним (позивачем) і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу 14 500 доларів США зі строком повернення коштів до 13 березня 2020 року, про що було складено відповідну розписку. Однак, в обумовлений строк [PERSON] суму позики не повернув. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 14 500 доларів США. та 3 % річних за користування вказаними коштами в розмірі 1146,49 доларів США. В судовому засіданні позивач позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно він уклав договір позики з позивачем та має заборгованість за цим договором, але розмір боргу становить 11 500 доларів США, так як частину боргу в сумі 2 500 доларів США він позивачу повернув, але доказів щодо цього не має. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику в сумі 14 500 доларів США, а повернення отриманих сум здійснюється позичальником протягом трьох місяців, до 13 березня 2020 року (а.с.4-5). Як вбачається з розписки від 13 грудня 2019 року, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в якості позики в сумі 14 500 доларів США ((а.с.6). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивача у борг за договором позики від 13 грудня 2019 року грошові кошти в розмірі 14 500 доларів США, до цього часу борг позивачу не повернув, жодних доказів протилежного суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 14 500 доларів США, що еквівалентно, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 3 травня 2023 року, з розрахунку 1 дол. США = 36,5686 грн., 530244,70 грн. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. З огляду на зазначене, оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачу суму позики, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, то він /відповідач/ зобов`язаний сплатити позивачу, окрім суми основного боргу, 3 % річних від простроченої суми, а так як сума боргу, яка стягується з відповідача становить у 14 500 доларів США, то суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми боргу за весь період з урахуванням заявлених позовних вимог в розмірі 1146,49 доларів США, що еквівалентно 41 925,53 грн. (1146,49 дол. США х 36,5686 грн.). Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 5 721,70 грн.

Outcome: approved