Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 10.11.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою №014-RO-82-113365176, за яким Кредитор надав Позичальнику кредит в розмірі 90000,00 грн. під фіксовану процентну ставку - 29,9 % річних, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Станом на 19.01.2023 року заборгованість Позичальника перед Банком за Заявою-Договором про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-113365176 від 10.11.2021 року складає: 102 192, 77 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 86 464, 51 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 6 628,30 грн; заборгованості за відсотками у розмірі - 15 728, 26 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 15 161, 62 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, а тому представник позивача був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені судові витрати. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 травня 2023 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. За приписами ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. 10.11.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою №014-RO-82-113365176, за яким Кредитор надав Позичальнику кредит в розмірі 90000,00 грн. під фіксовану процентну ставку - 29,9 % річних(а.с.8-13). Згідно умов п. 3.1. Кредитного договору, сторони встановили, що проценти за користування Кредитом сплачуються Позичальником Кредитору у складі Щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у Графіку, і розраховується, виходячи з процентної ставки, передбаченої пункту 2.3 Заяви-Договору. Проценти, нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування Кредитом, починаючи з дня надання Кредиту (включно) або з наступного за днем надання Кредиту Операційного дня (у разі надання Кредиту після закінчення Операційного часу) виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Відповідно до умов п. 3.2. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами. Ануїтентний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів та розраховується з формулою, визначеною підпунктом 3.5.1. пункту 3.5. Статті 3 Розділу 6. Правил. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті Кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту в дату, визначену підпунктом 1.2.4. пункту 1.2. Заяви-Договору. Банк належним чином виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 19.01.2023 відповідач мав заборгованість за кредитним договором у розмірі 102192,77 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 86 464, 51 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 6 628,30 грн; заборгованості за відсотками у розмірі - 15 728, 26 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 15 161, 62 грн. (а.с.7). Позивачем було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с.17-18). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає. Позивач вказує, що відповідачем неналежним чином виконувались умови договору, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідачем в добровільному порядку погашена не була, а тому товариство вимушене звернутись до суду із даним позовом про стягнення суми боргу за договором в примусовому порядку. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України Про електронну комерцію визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.7,12 ст.11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідач користувався наданими йому коштами, також відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів у відповідності до графіку платежів, а тому суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Матеріалами справами підтверджується, що між відповідачем та ПАТ «Райффайзен Банк» - було укладено заяву про надання кредиту «Кредит готівкою», за умовами якого відповідач ознайомлений, про що свідчить його електронний підпис та не заперечується відповідачем. Оскільки відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved