Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У вересні 2022 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 27.05.1985 року вона зареєстрована у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 66615 від 23.01.1981 року, наймачем зазначеної квартири є [PERSON] та члени його сім`ї: дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , а також син [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер та Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.07.2012 року № 447 було внесено зміни до договору найму квартири [ADDRESS] , а саме договір найму житлового приміщення укладено із позивачкою [PERSON] у зв`язку із смертю її батька - попереднього наймача [PERSON] . Позивачка зазначає, що станом на 02.04.2014 року у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано 9 осіб: позивачка [PERSON] ., яка наймачкою даного житла, її мати - [PERSON] , брат - [PERSON] , сестра - [PERSON] , брат - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] , син - [PERSON] , племінниця - [PERSON] . Також, [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] , яка також зареєстрована, хоча і не проживає, у зазначеній квартирі. Крім того, [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Позивачка зазначає, що відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] тривалий час, а саме більше 10 місяців, не приймають участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг. Вони добровільно змінили місце проживання, однак не припинили своєї реєстрації в цій квартирі, що перешкоджає позивачці розпоряджатись вказаним житловим приміщенням, як наймачу, а також обумовлює понесення нею додаткових витрат на оплату комунальних послуг. З метою документального підтвердження факту відсутності відповідачів у зазначеній квартирі протягом шести місяців позивачкою, разом із сусідами по будинку та представниками житлово-експлуатаційної дільниці № 2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» зафіксований факт відсутності та не проживання відповідачів у вказаній квартирі, що підтверджується відповідним актом. Також позивачка зазначає що в неї у розпорядженні наявні документальні докази проживання відповідачки [PERSON] та її дітей за адресою: [ADDRESS] , а саме довідка № 10/5 від 22.12.2020 року, видана ЖБК «Суднобудівник - 19». Позивачка зазначає, що квартира [ADDRESS] не є місцем проживання відповідачки [PERSON] , а тому не може бути і місцем проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , котрі проживають зі своєю матір`ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (т. 1 а.с. 53-55). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2022р. до участі у справі залучено в якості 3-х осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані в спірній квартирі. 01.11.2022 року від представника відповідачки [PERSON] та її неповнолітніх дітей до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] разом із своїми дітьми у зв`язку із збройною агресією рф в Україні були вимушені перетнути державний кордон та покинути територію України. Відповідачка зазначає, що вона дійсно не проживає у цій квартирі трохи більше шести місяців з поважних на те причин, з міркувань безпеки, однак після повернення в Україну планує надалі проживати у цій квартирі. Також відповідачка зазначає, що раніше вона приймала участь в оплаті житлово-комунальних послуг, однак потім у неї погіршились стосунки із позивачкою і вона перестала це робити (т. 1 а.с. 93-97). 15.11.2022 року до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якому вона зазначає що доводи відповідачки, викладені у відзиві не відповідають дійсності, оскільки до виїзду за кордон [PERSON] та її діти постійно проживали за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою. Також зазначає, що відповідачка не приймає участі в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг, а на підтвердження своїх доводів про протилежне не надає суду жодних доказів (а.с. 79-82). 19.01.2023 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , який є братом позивачки, у якій він визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що він дійсно з 2016 року не проживає в спірній квартирі. При цьому зазначив, що в їх сім`ї було прийнято рішення про те, що позивачка [PERSON] , яка є інвалідом 1 групи, буде здійснювати постійни догляд за батьками - [PERSON] та [PERSON] , в обмін на право в подальшому одноособово користуватись і розпоряджатись квартирою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 237). 03.02.2023 року позивачкою було подано додаткові письмові пояснення, в яких вона зазначала, що відповідачка [PERSON] розірвала шлюб зі своїм чоловіком [PERSON] лише задля того, щоб ввести суд в оману та спотворити дійсні обставини справи. Також зазначає, що [PERSON] постійно проживає за іншою адресою, про що свідчить довідка видана ЖБК «Суднобудівник - 19» від 22.12.2020 року, з якої слідує, що вона не проживала за місцем своєї реєстрації більше року до початку збройної агресії рф проти України. Крім цього посилається на фотографії та дописи у соціальних мережах з яких робить висновок про те, що діти відповідачки [PERSON] постійно відвідували школу у Десянському районі м. Києва, тобто неподалік від місця проживання відповідачки по [ADDRESS] (т. 2 а.с. 14-20). Також 27.02.2023 року представником відповідачки [PERSON] та її неповнолітніх дітей було подано до суду письмові пояснення в яких зазначається, що [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] , який є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , а тому вони наразі позбавлені можливості проживати за адресою: [ADDRESS] . Також зазначає, що єдиною підставою не проживання відповідачки та її дітей за місцем реєстрації є збройна агресія рф проти України, а після повернення до України вона планує і надалі проживати у квартирі [ADDRESS] , оскільки її шлюб розірвано, а іншого житла вона не має (т. 2 а.с. 6-10). Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, посилаючись на те, що він дійсно не проживає в спірній квартирі з часу свого одруження, а постійно проживає у дружини в цьому ж будинку на другому поверсі, однак вважає, що має право на частку в даній квартирі. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, подав заяву у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] , яка дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилась, просить слухати справу у її відсутність та врахувати наданий відзив та письмові пояснення. Третя особа [PERSON] позов підтримала. Треті особи [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явились, просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Треті особи Святошинська районна в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не прибули, просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, спірна квартира представляє собою трикімнатну ізольовану квартиру жилою площею 42,5 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 66615 від 23.01.1981 року квартира була надана 23.01.1981р. [PERSON] та членам його сім`ї: дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , а також син [PERSON] (т. 1 а.с. 33). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 34), і згідно Розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.07.2012 року № 447 було внесено зміни до договору найму квартири [ADDRESS] , а саме договір найму житлового приміщення укладено із позивачкою [PERSON] у зв`язку із смертю її батька - попереднього наймача [PERSON] (т. 1 а.с. 35). Як вбачається із Довідки за формою № 3, виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району» станом на 02.04.2014 року у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано 9 осіб: позивачка [PERSON] ., яка наймачкою даного житла, її мати - [PERSON] , брат - [PERSON] , сестра - [PERSON] , брат - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] , син - [PERSON] , племінниця - [PERSON] (т. 1 а.с. 36). [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] (т. 1 а.с. 42), яка також була зареєстрована у зазначеній квартирі. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] (т. 1 а.с. 44). Таким чином, на час розгляду справи в спірній квартирі зареєстровано 9 осіб - сторони та 3-ті особи по справі, а також неповнолітні [PERSON] , 2010р. народження та [PERSON] , 2014р. народження. Як пояснила позивачка, її брати - відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також сестра [PERSON] в 2009-2016р.р. добровільно залишили спірну квартиру, переїхали на інше місце проживання у зв`язку з одруженням. При цьому у них була домовленість про те, що вона доглядає батьків і їй залишається спірна квартира. Даний факт підтвердив відповідач [PERSON] в заяві від 17.01.2023р. (т. 1 а.с. 237). Факт свого непроживання в спірній квартирі підтвердив також відповідач [PERSON] в судовому засіданні, який пояснив, що постійно проживає у дружини в цьому ж будинку на другому поверсі. Відповідно до Акту про фактичне не проживання осіб № 104 від 18.08.2022 року, мешканці будинку [ADDRESS] підтвердили факт того, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] цього будинку більше 10 місяців (т. 1 а.с. 45). З довідки від 22.12.2020 року вбачається, що відповідачка [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON] постійно проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 43), а згідно довідки від 13.01.2023р. [PERSON] та її діти: [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] одинадцять місяців, починаючи з 28.02.2022р. (т. 1 а.с. 169). При цьому згідно інформації з офіційного сайту НВК № 293, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 1 класу навчаються в ліцеї № 293, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . (т. 2 а.с. 21-24). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству і знає, що в квартирі [ADDRESS] проживає сім`я позивачки. Відповідачів в даній квартирі він жодного разу не бачив. З відповідей КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві зверення чи скарги про недопуск відповідачів до спірної квартири не надходили (т. 1 а.с. 61, 63). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з ч. 1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачі в спірному житловому приміщенні тривалий час не проживають, витрат по її утриманню не несуть, залишили його добровільно - у зв`язку з утворенням сімей, перешкод в користуванні спірною квартирою їм ніхто не чинив, доказів поважності причин відсутності в даному приміщенні понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України суду не надано, а тому суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Суд погоджується із доводами відповідачки [PERSON] , що перебування за кордоном у зв`язку із збройною агресією рф відносно України є поважною причиною не проживання у спірній квартирі, однак в той же час зауважує, що відповідно до матеріалів справи відповідачка [PERSON] проживала за іншою адресою - по [ADDRESS] ще в грудні 2020 року, а згідно наданої нею ж довідки - не проживає там із лютого 2022 року (т. 1 а.с. 169), тобто відповідачка [PERSON] не проживала у спірній квартирі як мінімум 14 місяців до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України. Суд не приймає до уваги наданий відповідачкою Акт про засвідчення факту відмови у наданні допуску до квартири від 28.07.2022 року, оскільки мешканці спірної квартири не впустили не саму відповідачку, чи її дітей, що зареєстровані у квартирі, а інженера, якого буцімто, найняла [PERSON] для здійснення певних замірів у спірній квартирі (т. 1 а.с. 104). Також суд відноситься критично до наданого відповідачкою [PERSON] рішення Святошинського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу від 13 грудня 2022р., оскільки надана копія рішення не підтверджує розірвання шлюбу між [PERSON] та її чоловіком. Крім того, звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та його ухвалення відбулося уже після відкриття провадження у даній справі (т. 1 а.с. 226-228). Щодо визнання такими, що втратили право користування спірною квартирою неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] слід зазначити наступне. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Таким чином суд вважає, що законних підстав для визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] на даний час немає. Оскільки ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2022 року позивачку було звільнено від сплати судового збору, із відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у порядку ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. з відповідачів [PERSON] та [PERSON] та 536 грн. 80 коп. з відповідача [PERSON] , який визнав позов. На підставі викладеного,

Outcome: partial