Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернулась 29.07.2021 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що між нею та [PERSON] існує спір щодо встановлення місця проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , яка на час звернення до суду проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, ігноруючи той факт, що обидва батьки дитини мають рівні права. В позовній заяві просила зобов`язати [PERSON] не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкувані з донькою [PERSON] та визначити способи її участі у вихованні дитини. Ухвалою від 04.04.2021 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 09.09.2021 р. 08.09.2021 р. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визначення графіку, способу та місця спілкування матері з донькою, в якому зазначив, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина безперервно проживає з батьком від дня народження, має з ним емоційний зв`язок і прихильність. За місцем проживання [PERSON] створені всі умови, що необхідні для гармонійного розвитку дитини. За згодою сторін [PERSON] ще у лютому 2019 р. була зареєстрована за місцем проживання батька. За місцем проживання батька укладена декларація з педіатром, дитина перебуває на обліку у лікаря, проходить всі медичні обстеження, нагляд, дитина оформлена у дитячий садок. Мати ніколи не здійснювала самостійного догляду за дитиною, не піклувалась про її здоров`я, харчування, лікування, розвиток, не цікавилась інтересами дитини. Розпорядженням органу опіки, за заявою матері, встановлено графік зустрічей, якого [PERSON] не дотримується, оскільки він її не влаштовує. Натомість, [PERSON] майже щоденно пише скарги в органи опіки, посадовим особам різноманітних установ. В ітересах дитини, [PERSON] просив (в редакції від 08.09.2021 р.) визначити спосіб участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіку спілкування доньки з матір`ю за попередньою домовленістю між сторонами у справі двічі на тиждень у присутності батька: щочетверга з 17-30 до 19-30 та щосуботи з 10-00 до 13-00, з можливістю відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дитини, бажання дитини, режиму дня дитини та режиму дня навчального закладу, який відвідує дитина. Перші три місяці після набрання чинності рішенням суду зустрічі матері з донькою мають відбуватись також в обов`язковій присутності психолога, вартість якого оплачує відповідач. Обрання дитячих навчальних закладів для [PERSON] , лікарів, виїзд за межі території України [PERSON] здійснюється виключно за письмовою згодою обох батьків. 09.09.2021 р. підготовче судове засіданні відкладено на 20.10.2021 р. за клопотанням представника позивача для ознайомлення з матеріалами справи. 20.10.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 15.11.2021 р. за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з додатковими доказами. 15.11.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 26.01.2022 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. В уточненій зустрічній позовні заяві, поданій 25.11.2021 р., [PERSON] додатково зазначив, що постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. ухвалено рішенням, яким позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання доньки з матір`ю задоволено, а також за ініціативою суду постановлено відібрати дитину від батька та передати її матері. Після видачі виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21.01.2021 р. виправлено описку, а саме: в мотивувальній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. та у 3 абзаці знизу та аркуші 12 в мотивувальній частині, виключено слова: дитини у множинному числі та вказівку, що батько дитини не має місця реєстрації, виключено висновок суду, щодо того, що судом не встановлено виключних обставин, які б давали можливість розлучення малолітніх дітей з матір`ю та визначення їх місця проживання за місцем проживання батька, який не має власного житла, зареєстрованого місця проживання та не створив належних умов для розвитку обох дітей. Крім того, іншою ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21.01.2021 р., яка оскаржується окремо, виключено з резолютивної частини рішенням абзац 6 про відібрання дитини та повернення дитини матері. Рішення Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. та ухвали Запорізького апеляційного суду від 21.02.2021 р. оскаржуються позивачем в касаційному порядку. Ухвалами Верховного Суду від 26.02.2021 р. та 05.02.2021 р. відкрито касаційне провадження за всіма скаргами, витребувано матеріали справи. Верховним Судом задоволено клопотання позивача про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р., яким змінено місце проживання дитини з батька на матір. Не зважаючи на зупинення виконання рішення касаційною інстанцією, мати дитини без узгодження з батьком здійснила перереєстрацію місця проживання дитини з адреси її фактичного проживання на адресу: [ADDRESS] . Оскільки на час подання позову рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю набрало законної сили, мати перереєструвала дитину за місцем її проживання. Оскільки рішення касаційної інстанції може бути як на користь позивача, так і на користь відповідача, [PERSON] вважає за необхідне, в інтересах дитини, визначити йому графік спілкування з донькою та просить: визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] шляхом вільного спілкування без обмежень батька з донькою та встановлення систематичних зустрічей, проведення часу, виховання та відпочинку батька з донькою, за наступним графіком, зобов`язавши [PERSON] виконувати цей графік та не чинити батьку перешкод: без присутності матері , щотижнево у вівторок, четвер та суботу з 08-00 до 20-00 з правом відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних, розважальних, культурних закладів, гуртків, секцій, місць відпочинку, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я доньки. Батько забирає доньку за місцем проживання дитини та повертає доньку за місцем проживання батька; щорічно взимку з 02 січня по 20 січня та влітку з 15 липня по 30 серпня спільний відпочинок батька разом з донькою, без присутності матері дитини, в тому числі, за межами міста, за умови своєчасного (не пізніше ніж за 14 календарних днів) письмового повідомлення матері за адресою її місця проживання, про наміри проведення такого відпочинку, подальше місце перебування дитини, враховуючи режим навчання дитини, стан здоров`я. 24.01.2022 р. [PERSON] подала уточнений позов, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] до відібраня дитини і повернення донька матері не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою та визначити наступні способи участі матері у вихованні дитини, а саме: систематичні побачення з донькою по графіку чотирнадцять суток (два тижні) кожного місяця з суботи з 09.00 год. до суботи 09.00 год. дитина разом з матір`ю (у денний та нічний час) за адресою позивача або спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних, розважальних, культурних закладах, гуртках, секціях, місцях відпочинку з урахуванням режиму дня, стану здоров`я доньки. Мати може здійснювати прогулянки з дитиною, відвідувати парки, дитячі атракціони, ходити в гості до бабусі з дідусем зі сторони матері дитини без присутності батька; також 20 суток на рік разом з донькою з метою оздоровлення, їхати на відпочинок в будь-яку пору року і будь-яку країну, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я доньки. Зазначила, що такі вимоги пов`язані з тим, що набрали законної сили рішення судів про визначення проживання доньки разом з нею та про відібрання доньки у батька. 26.01.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 21.03.2022 р. 21.03.2022 р. відкладено розгляд справи на 08.04.2022 р., а 08.04.2022 р. на 16.06.2022 р. на підставі наказу № 5 від 21.03.2022 р. 16.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 20.09.2022 р. за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 20.09.2022 р. розгляд справи відкладено на 03.11.2022 р. за клопотанням позивача. 03.11.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2022 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 13.12.2022 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 06.02.2023 р. на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 06.02.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.02.2022 р. для виклику експерта. 20.02.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 14.03.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 05.05.2023 р. у зв`язку перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 05.05.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 26.05.2023 р. перед судовими дебатами. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов [PERSON] та відмовити в задоволенні зустрічного позову, в тому числі з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву (т.4 а.с.61-63). Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимоги вимог [PERSON] та задовольнити зустрічний позов [PERSON] . В процесі розгляду справи було подано відзив на позов [PERSON] (т.1 а.с.153-159) та відповідь на відзив на зустрічний позов (т.4 а.с.71-75). Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району подав заяву про розгляд справи без їх участі, просить рішення ухвалити з урахуванням інтересів дитини. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд розглянув справу за відсутності представника третьої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та спеціаліста, приймаючи до уваги позицію представників третіх осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Із матеріалів справи встановлено, що сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.13). Між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, а також участі кожного з батьків у її вихованні. Сторони звернулись до суду з вищезазначеними позовами за захистом їх прав з вимогами встановити порядок і їх участь у вихованні дитини. Як випливає зі змісту\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Як встановлено судом під час розгляду справи і не заперечується сторонами, з квітня 2019 р. [PERSON] , [INFO] , проживала з батьком, а між сторонами в судовому порядку вирішувався спір щодо визначення місця проживання дитини. Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. (т.1 а.с.20-27), було скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2010 р. та прийнято постанову наступного змісту. Позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів відмовлено. Визначено місце проживання малотіньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Ухвалено відібрати дитину [PERSON] від батька [PERSON] та повернути дитину матері [PERSON] . Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2021 р. (т.2 а.с.57-62) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21.01.2021 р. якою виправлено описку в постанові Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. та виключено з резолютивної частини постанови рішення суду про відібрання дитини [PERSON] від батька [PERSON] та передачу її матері [PERSON] . Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2021 р. (т. 2 а.с.52-56), було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. та зупинено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. в частині вирішення позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 р. (т.4 а.с.165-191), касаційні скарги [PERSON] залишені без задоволення. Постанову Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21.01.2021 р. залишено без змін. Поновлено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 р. в частині вирішення позову про визначення місця проживання дитини. Постановою Запорізького апеляційного суду від 14.12.2022 р. (т.5 а.с.96-107) задоволено скаргу [PERSON] , скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.07.2022 р. та ухвалено нове рішення. Зобов`язано батька [PERSON] повернути матері [PERSON] малолітню доньку [PERSON] за місцем проживанням матері. За частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно достатті 15 Закону України «Про охорону дитинства»дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі статтею 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно достатті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення статті 159\~СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьмастатті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] , посилаючись на ст.159 СК України, просить визначити спосіб її участі у вихованні дитини. Як встановлено судом, судовими рішеннями зміст яких наведено вище та які набрали законної сили, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та зобов`язано відповідача [PERSON] повернути дитину матері. Оскільки рішенням суду визначено місце проживання доньки разом з позивачем, то суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] про визначення способу його участі у вихованні дитини, оскільки відповідачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що донька проживає разом з матір`ю, яка чинить йому перешкоди, як батьку, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні. З огляду на те, що позови не підлягають задоволенню, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~суд залишає судові витрати кожної сторони за ними.

Outcome: dismissed