Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8102,31 грн та судовий збір у розмірі 2684 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №АМ.153305, забезпечений транспортний засіб «Audi», д.н.з. [NUMBER] . 13.02.2021 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 29.03.2021 у справі №462/940/21 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла [PERSON] звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив виплату такого на користь потерпілої особи у розмірі 43456,77 грн. Моторне транспортне страхове бюро України несе цивільно-правовову відповідальність за відповідача, на підставі посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , та в свою чергу здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 35354,46 грн. Позивач звертався до відповідача із претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 8102,31 грн, проте жодної відповіді на адресу позивача не надходило, виплати відшкодування з боку відповідача здійснено не було. З врахуванням наведеного просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у визначений строк не подав відзиву на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Визначення страхового випадку міститься в ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ.153305 від 13.05.2020. Згідно договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] /а.с. 7/. 13.02.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 106291 від 13.02.2021 /а.с. 8, 9/. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 29.03.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно постанови [PERSON] , 13.02.2021 о 16.50 год. на перехресті вул. Цегельського - Шумського - Нагірних, керуючи автомобілем «Nissan Leaf» номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, наближаючись до крутого спуску позначеного дорожнім знаком 1.7, де зустрічний роз`їзд утруднено не надав дорогу автомобілю «Audi Q7» номерний знак [NUMBER] , що рухався вгору, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3б, 12.1, 28.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, внаслідок чого відбулося зіткнення, що спричинило до технічних пошкоджень транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. /а.с. 10/. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. 13.02.2021 [PERSON] звернулася до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та надала відповідні пояснення /а.с. 11-13/. Згідно страхового акту №UA2021021300024/L01/01 від 19.03.2021 та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA2021021300024/L01/01 сума страхового відшкодування становить 43456,77 грн /а.с. 21, 21 зв./. З платіжного доручення №52143 від 22.03.2021 вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 43456,77 грн /а.с. 22/. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Таким чином, у зв`язку з виплатою ПАТ «СК «ПЗУ Україна» потерпілій [PERSON] страхового відшкодування, що полягало у оплаті вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] , в сумі 43456,77 грн, до позивача перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілій страхового відшкодування в порядку суброгації. За приписами ст. 21.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно із абз.2 п.22.1 ст.22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до абз.2 п.36.4 ст.36 Закону страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі п.13.1 ст.13 цього Закону. Згідно із пп.г п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до п.38.2.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених упункті 13.1 статті 13 цього Закону. Аналіз наведених статей Закону вказує на те, що інваліди війни відносяться до пільгової категорії осіб, які звільнені від необхідності страхувати свою відповідальність як власники транспортних засобів, що їм належать. Відшкодування збитків від ДТП за водіїв, що відносяться до пільгових категорій, якщо вони стали винуватцями ДТП, здійснює МТСБУ. Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП винуватець [PERSON] мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] /а.с. 23/. З врахуванням наведеного ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося до МТСБУ із заявою від 12.01.2022 про страхове відшкодування, в якій просило перерахувати кошти у розмірі 43456,77 грн на поточний рахунок позивача /а.с. 24/. Як вказує позивач, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 35354,46 грн, однак в матеріалах сприви відстутні докази на підтвердження даної обставини, а саме відсутні дані, яку саме суму МТСБУ перерахувало позивачу та не надано доказів відмови МТСБУ виплатити суму страхового відщкодування у розмірі 43456,77 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 та ч.5ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн в силу ч.1 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed