Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просить розірвати з 14 лютого 2023 року, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений 02 листопада 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО". Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02 листопада 2019 року між нею та ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого, її прийнято на посаду охоронника за основним місцем роботи. З 01 серпня 2020 року по даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує допомогу при народженні дитини. 13 лютого 2023 позивач направила відповідачу заяву, у якій просила звільнити її за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак поштовий лист їй повернувся із відміткою, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Наказ про звільнення позивач не отримала. Також їй не надано копій документів, які б підтверджували факт перебування її у трудових відносинах. Під час спілкування в телефонному режимі із колишнім директором ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" [PERSON] , позивач дізналась, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 червня 2022 року визнано розірваним трудовий договір з 01 жовтня 2021 року між ним та ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО". Також колишній директор [PERSON] повернув позивачці її трудову книжку. Таким чином, припинити трудові відносини позивач не має можливості, оскільки уповноважена на те особа фактично відсутня і знайти її вона не може. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким розірвати з 14 лютого 2023 року, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений 02 листопада 2019 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО", оскільки іншим чином розірвати трудовий договір з відповідачем неможливо. До початку судового засідання, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.31) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02 листопада 2019 року між позивачем ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого, позивача прийнято на роботу в ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" на посаду охоронника за основним місцем роботи, про що свідчить запис у копії трудової книжки [NUMBER] від 03 квітня 2003 року (а.с.5-6). Позивачка є матір`ю дочки - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 липня 2020 року (а.с.9). З 01 серпня 2020 року по даний позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує допомогу при народженні дитини, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України (а.с.8) та довідкою за вих. №13-22/366 від 16 березня 2023 року, виданої УСЗН Сарненської РДА (а.с.10). Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи фіксується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань та є обов`язковими відомостями при реєстрації юридичної особи. У ст.93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням відповідача ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" (код ЄДРПОУ 41350341) є адреса: вул.Центральна, 10, с.Бережниця Сарненський район Рівненська область (а.с.11-14). Позивач вважаючи, що подальше формальне перебування у трудових відносинах з відповідачем ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" порушує її право на працю, направила 13 лютого 2023 року на адресу ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" на ім`я директора рекомендованим листом з повідомленням заяву, в якій просила звільнити її з роботи з 14 лютого 2022 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.17). Проте, будь-якої відповіді на свою заяву позивач не одержала, а лист повернувся з відміткою що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.18). Згідно копії рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 червня 2022 року, яке набрало законної сили, визнано розірваним трудовий договір, укладений між [PERSON] та ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" з 01 жовтня 2021 року (а.с.15-16). Вищезазначене свідчить про те, що трудові відносини між ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" та її колишнім директором [PERSON] припинені, а уповноважена особа відповідача відсутня, тому припинити трудові відносини у позасудовий порядок позивач не має можливості. Згідно з приписами ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. В силу ст.24-1 КЗпП України у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України однією із підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України). Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змiстом положенъ ст. 38 КзПП праву позивача на звiльнення за власним бажанням кореспондує обов`язок відповідача розглянути заяву про звiльнення. Згiдно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собi на життя працею, яку вiн вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Використання примусової працi забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані iз застосуванням даною нормою, Конституцiйний суд України у рішенні вiд 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, вiд 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та вiд 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституцiї України право на працю Конституцiйний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фiзичними i розумовими здiбностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливiсть самостiйно займатися трудовою дiяльнiстю, так i можливість процювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода працi передбачає можливiсть особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вiльно її обирати. За своєю природою право на працю є невiдчужуваним i по сутi означає забезпечення саме рiвних можливостей кожному для його реалiзацiї. Надані позивачкою докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення трудових відносин. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що позивачка [PERSON] належним чином, у визначеному законом порядку повідомила відповідача ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" за місцем знаходження юридичної особи про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням, про що 13 лютого 2023 року направила відповідачу відповідну заяву. Проте відповідач ТОВ "ПОЛІССЯ ОРГАНІК АГРО" всупереч вимогам закону та в порушення права позивачки на припинення трудових відносин та звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1 ст.38 КЗпП України жодних дій не вчинив, наказ про звільнення останньої з роботи не видав. Також відповідачем не подано будь-яких заперечень на позов та доказів на спростування заявлених позивачкою вимог до суду не подав. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлена можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. При подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved