Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] його діда - [PERSON] право власності на частину земельних ділянок: - площею 0,0759 га кадастровий номер 3221886001:03:258:6004 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - площею 0,1890 га, кадастровий номер 3221886001:03:258:6007 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті діда [PERSON] позивач звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом у зв`язку з тим, що вказані земельні ділянки є спільною сумісною власністю, частки у праві власності не визначені, а документи про їх виділення відсутні. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов в повному обсязі з викладених в ньому підстав. Представник відповідача подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність за наявними матеріалами. Третя особа подала суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №520660 від 21 лютого 2006 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення 14 сесії XXIV скликання Новопетрівської сільської ради №128 від 17 вересня 2004 року є власниками земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим номером 3221886001:03:2580118, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №87 від 30 березня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] належну їм на праві спільної сумісної власності на підставі зазначеного вище державного акту земельну ділянку площею 0,0610 га від загальної площі 0,2500 га з кадастровим номером 3221886001:03:2580118, що знаходиться на території [ADDRESS] , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначене також підтверджується записом приватного нотаріуса Вишгородського нотаріального округу Шостак В.Я. на державному акті серії ЯБ №520660 від 21 лютого 2006 року. З листа ГУ Держгеокадастру у Київській області №568/0/355-22 від 17 лютого 2022 року вбачається, що у вказаному вище державному акті на земельну ділянку зазначено кадастровий номер 3221886001:03:2580118, однак, в зв`язку з відчуженням частини земельної ділянки кадастровий номер змінено на 3221886001:03:258:6007, а її площа становить 0,1890 га, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-3200447182022 від 09 лютого 2022 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №520661 від 21 лютого 2006 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення 14 сесії XXIV скликання Новопетрівської сільської ради №128 від 17 вересня 2004 року також є власниками земельної ділянки площею 0,1032 га, з кадастровим номером 3221886001:03:2580117, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №86 від 30 березня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] належну їм на праві спільної сумісної власності на підставі зазначеного вище державного акту земельну ділянку площею 0,0264 га від загальної площі 0,1023 га з кадастровим номером 3221886001:03:2580117, що знаходиться на території [ADDRESS] , надану для введення особистого селянського господарства. Зазначене також підтверджується записом приватного нотаріуса Вишгородського нотаріального округу Шостак В.Я. на державному акті серії ЯБ №520661 від 21 лютого 2006 року. З листа ГУ Держгеокадастру у Київській області №569/0/335-22 від 17 лютого 2022 року вбачається, що у вказаному вище державному акті на земельну ділянку зазначено кадастровий номер 3221886001:03:2580117, однак, в зв`язку з відчуженням частини земельної ділянки кадастровий номер змінено на 3221886001:03:258:6004, а її площа становить 0,1890 га, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-3200447172022 від 09 лютого 2022 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) 20 квітня 2021 року. За життя [PERSON] склав заповіт від 30 липня 2008 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради, Вишгородського району, Київської області та зареєстрований в реєстрі за №586, яким заповідав усе належне йому майно своєму онуку - [PERSON] 15 квітня 2021 року [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №195/2021 від 15 квітня 2021 року. Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області від 11 листопада 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вказані земельні ділянки є спільною сумісною власністю, частки у праві власності не визначені, а документи про їх виділення відсутні. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п. «г» ч. 1 ст. 87 ЗК України). Згідно роз`яснень викладених в п.п. 12 та 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що зазначені вище земельні ділянки належать батьку позивача - [PERSON] (третій особі по справі) та його померлому [INFO] діду - [PERSON] на праві спільної приватної власності. Відтак, у разі відсутності спору між співвласниками та за наявності презумпції рівності часток у спільній власності, частка кожного з них становить 1/2 від спільного майна. Таким чином, при оформленні спадкоємцем права на спадщину враховується рівність часток співвласників зазначених земельних ділянок. Отже позивачем в суді доведено, що частки [PERSON] та [PERSON] становлять по 1/2 частини на кожну земельну ділянку, а відтак належне [PERSON] нерухоме майно має бути ним успадковано за заповітом. Оскільки позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом в позасудовому порядку, визнання за ним права на спадкування 1/2 частин земельних ділянок має відбутися в суді. Відтак за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на частину земельних ділянок: - площею 0,0759 га кадастровий номер 3221886001:03:258:6004 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - площею 0,1890 га, кадастровий номер 3221886001:03:258:6007 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що буде достатнім для захисту його порушених прав. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення майна. Відтак, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред`явлений позов -задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved