Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-2), мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сім`я розпалась, в зв`язку з втратою почуття взаємної любові, поваги, дружби, різними поглядами на сімейні взаємовідносини, відсутність спільних інтересів. Подружжя виховує двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені з листопада 2022 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження сім`ї, на думку позивача не можливе, в зв`язку з чим просить позов задовольнити (а.с.1-2). Ухвалою суду від 27.01.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 28.02.2023 року о 10:00 годині (а.с.14), та повідомлено сторін по справі (а.с.15). В судовому засіданні 28.02.2023 року: - позивач (а.с.18) наполягала на позовних вимогах, стверджуючи, що відповідач є військовослужбовцем та проходить військову службу в м.Одеса, де наразі проживає. Останнім часом між ними виникають не порозуміння, не находять спільних рішень в проблемних питаннях які виникають. Вона, позивач вважає, що їм слід розлучитися. - відповідач (а.с.20) позовні вимоги визнав, підтвердив, що наразі він проходить військову службу та перебуває майже весь час в м.Одеса. Діти почали погано навчатися, дружина не приділяє їм уваги, вони з цих підстав сваряться та не находять спільної мови, не розуміють один одного. На підставі ухвали суду від 28.02.2023 року (а.с.26) сторонам по справі було надано строк для примирення 6 (шість) місяців тобто до 29.08.2023 року. 29.03.2023 року до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про відновлення провадження по справі, оскільки примирення між подружжям не відбувається, відновлення стосунків не не можливо, так як позивач викрила факт подружньої зради чоловіком (а.с.28). Ухвалою суду від 03.04.2023 року було поновлення провадження у справі за заявою [PERSON] та призначено до розгляду на 28.04.2023 року о 09:00 годині (а.с.29), та повідомлено сторін по справі (а.с.30). Разом з цим, 04.04.2023 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області про визначення місця проживання дітей з батьком (а.с.31-34). В судове засідання, яке було призначене на 09:00 годину 28.04.2023 року прибули позивач та відповідач. В зв`язку з перебуванням головуючого по справі Кодінцевої С.В. у відряджені з 28.04.2023 року (а.с.31) - справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було знято з розгляду (а.с.37). Після прибуття головуючого по справі з відрядження, справа призначена до судового розгляду (а.с.38), та повідомлено сторін по справі (а.с.39). Цією ж ухвалою від 01.05.2023 року було відмовлено у прийняті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області про визначення місця проживання дітей з батьком, та повернуто зустрічний позов позивачу [PERSON] (а.с.38, 39). В судове засідання 30.05.2023 року: -позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, стверджувала що її рішення обдумане і виважене. Причиною розірвання шлюбу є зрада чоловіка з іншою жінкою, а тому відновлення сімейних відносин не можливо. Вона позивач є категоричною у своєму рішенні і зради не пробачає, навіть заради дітей. -відповідач позовні вимоги визнав, просив задовольнити, оскільки наміру відновити сімейні відносини не має. Підтвердив, що має стосунки з іншою жінкою, проживає в м.Одеса, в орендованому житлі, має намір вирішувати питання скасування усиновлення та забрати дітей також в м.Одеса. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 30.08.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №121 (а.с.6). Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №103 (а.с.8) та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис №190 (а.с 9). На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 15.06.2023 справа 497/866/22 провадження №2-о/497/48/22 (а.с.22-24). Позивач категорично миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, стверджуючи, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, наміру та бажання миритися з відповідачем не має (а.с.1-2, 28). Відповідач позовні вимоги визнав цілком і беззаперечно (а.с.19). Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Приписами ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу. Положення ст. 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98). Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх вони не мають наміру. Строк наданий сторонам для примирення позитивно результату не надав. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дітей. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу суд вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивач в заяві, наданій суду, зазначила клопотання про залишення її прізвища без змін - « [PERSON] » (а.с.2). Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved