Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

І. Обставини справи Цивільна справа № 156/927/19\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (як\~процесуальних наступників\~первісного відповідача\~ [PERSON] ),\~державного нотаріуса\~Іваничівської ДНК\~Волинської області\~Кононенко Людмили\~Степанівни,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача -\~Павлівська сільська\~рада Володимирського\~району Волинської\~області,\~про визнання\~недійсним свідоцтв\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на житловий\~будинок та\~земельну ділянку\~та скасуванням\~державної реєстрації\~права власності\~на вказане\~нерухоме майно,\~визнання незаконними\~(неправомірними)\~дії державного\~нотаріуса Іваничівської\~ДНК Волинської\~області Кононенко\~Людмили Степанівни,\~визнання недійсним\~(встановлення\~нікчемності)\~заповіту розглядалася у порядку загального позовного провадження, провадження у справі відкрито ухвалою від 28.10.2019 року, а ухвалою суду від 20.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 04 травня 2023 року, в судовому засіданні, оголошено вступну та резолютивну частини рішення Іваничівського районного суду Волинської області, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (як процесуальних наступників первісного відповідача [PERSON] ), державного нотаріуса Іваничівської ДНК Волинської області Кононенко Людмили Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області, про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку та скасуванням державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, визнання незаконними (неправомірними) дії державного нотаріуса Іваничівської ДНК Волинської області Кононенко Людмили Степанівни, визнання недійсним (встановлення нікчемності) заповіту - задоволено частково; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20 квітня 2018 року року державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. за реєстровим номером 538, [PERSON] після смерті [PERSON] на житловий будинок номер [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на таке нерухоме майно; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20 квітня 2018 року року державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. за реєстровим номером 541 [PERSON] після смерті [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 0721184600:05:000:0013, площею 2,3210 га, місце розташування якої: [ADDRESS] ; цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на таке нерухоме майно; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Здійснено розподіл між стронами судових витрат та призначено судове засідання для вирішення питання відшкодування судових витрат на 11:30 год 25 травня 2023 року в приміщенні Іваничівського районного суду Волинської області (адреса: вул. Незалежності, 16, смт. Іваничі, Володимирський район, Волинська область), встановлено позивачу та відповідачам строк - п`ять днів після ухвалення даного рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. В порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зробив заяву про подання позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів на підтвердження розміру витрат, які сторона позивача понесла у зв`язку з розглядом справи. 11.05.2023 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] (відмітка на поштовому конверті 08.05.2023 року) про стягнення з відповідачів понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2\~600 гривень. Заява мотивовна тим, що у тексті позовної заяви (в першому процесуальному документів по справі) він вказував, що очікує понести витрати на правову допомогу у цій справі в розмірі 2\~600 гривень. Одночасно із заявою від 29.06.2020 року ним було надано суду оригінал квитанції від 24 червня 2019 року № 21339312 про сплату 2 000 гривень та від 19 вересня 2019 року № 22797925 в розмірі 600 гривень витрат на правову допомогу, а також надано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом Бордюком М.Й. станом на 18.10.2019 року, копію виписки з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників», керівником якого є адвокат Бордюк М.Й. З цього часу обсяг правової допомоги та наданих послуг ще збільшився, в тому числі у зв`язку з участю в судових засіданнях. Вважає, що розмір понесених ним витрат на правову допомогу є співмірним із складністю цієї справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченого на виконання відповідних робіт (падання послуг), обсягу наданих послуг та виконаних робіт. Крім того позивач вважає, що розмір понесених ним витрат на правову допомогу є співмірним із ціною позову та значенням справи для нього, оскільки його протиправно було позбавлено спадкового майна. ІІ. Процесуальні дії у справі Присутність сторін при винесенні додаткового рішення не є обов`язковою (ч.4 ст.270 ЦПК України). В силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд клопотань здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Застосоване законодавства Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої статті 141 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення в справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення в справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення в справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами другою п`ятою статті 270 ЦПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. ІV. Оцінка та висновки суду Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. 04.05.2023 року в останньому судовому засіданні, в якому було ухвалено рішення, представник позивача [PERSON] , відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, зробив заяву щодо подання доказів про розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Позивач протягом п`яти днів після ухвалення рішення (згідно з відміткою на поштовому конверті 08.05.2023 року) надав заяву щодо стягнення з відповідачів понесених ним судових витрат, в якій вказав, що оригінал квитанції від 24 червня 2019 року № 21339312 про сплату 2 000 гривень та від 19 вересня 2019 року № 22797925 в розмірі 600 гривень витрат на правову допомогу, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом Бордюком М.Й. станом на 18.10.2019 року, копію виписки з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників», керівником якого є адвокат Бордюк М.Й. ним подано разом із заявою від 29.06.2020 року. Разом з тим, суд враховує, що судова практика стосовно витрат на правничу допомогу неодноразово змінювалася, а тому застосовує актуальну, останню за часом, судову практику. Так, Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 20.07.2022 року у справі № 725/1301/21, переглядав рішення суду першої інстанції у частині стягнення витрат на правничу допомогу, де суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає поверненню позивачу без розгляду, оскільки у порушення вимог частини дев`ятої статті 83 ЦПК України позивач не додав до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу доказів направлення вказаних документів іншим учасникам справи, що позбавило сторону відповідачів можливості заявити про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Такий висновок апеляційного суду оцінений судом касаційної інстанції на його відповідність нормам процесуального права. Так, відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Чинна редакція ЦПК України надає більш детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правом у сфері доказування. Строки подання доказів є більш скороченими порівняно із попередньою редакцією процесуального закону. Крім того, законодавством передбачена необхідність доведення доказів до відома учасників справи. Зазначена законодавча регламентація подібна до процедури розкриття доказів (discovery), що притаманна країнам англо-саксонської правової системи. По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Разом з цим, клопотання (заява) учасника справи це усне або письмове звернення до суду, у якому учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань (частини перша, друга статті 182 ЦПК України). Клопотання (заява) про стягнення витрат на правничу допомогу це усне або письмове звернення до суду, у якому учасник справи просить суд за результатами розгляду справи здійснити розподіл між сторонами витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Подання учасником справи клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань. Згідно з частиною третьою статті 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено він встановлюється судом. Загальні вимоги до форми та змісту письмового клопотання (заяви) визначені положеннями статті 183 ЦПК України. Зокрема, нормою вказаної статті не передбачено обов`язку учасника справи долучати до заяви, скарги, клопотання чи заперечення докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження), за винятком, коли заяви, скарги, клопотання чи заперечення подаються на стадії виконання судового рішення (частина друга статті 183 ЦПК України). Не встановлено такого обов`язку для учасників справи також і положеннями статей 137, 141 ЦПК України, якими передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами, у тому числі й витрат на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі, а також протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, якщо позивач, за загальним правилом, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України), то докази щодо розміру судових витрат можуть бути ним подані до закінчення судових дебатів у справі, або й пізніше. При цьому ЦПК України не передбачає такої підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви для очікування надходження заперечень іншого учасника на докази розміру понесених судових витрат. Таким чином, положеннями чинного ЦПК України не передбачено процесуального обов`язку учасника справи надсилати копії клопотання (заяви) про стягнення витрат на правничу допомогу та доданих до нього документів іншим учасникам справи, поданого на завершальному етапі розгляду цивільної справи по суті. Отже, клопотання (заява) про стягнення витрат на правничу допомогу у розумінні положень ЦПК України не є доказом у розумінні статті 83 ЦПК України, а тому у разі подання особою такого клопотання відсутні правові підстави для застосування вимог частини дев`ятої цієї статті, яка передбачає, що суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування до заяви [PERSON] вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Заразом, суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання про стягнення з відповідачів судових витрат позивача, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката. Так, судом встановлено, що у позовній заяві позивачем вказано, що він очікує понести витрати на правову допомогу у цій справі в розмірі 2\~600 гривень. В ході\~розгляду даної\~цивільної справи\~позивачем подано до суду докази отримання ним правничої допомоги. Відповідно до Свідоцтва № 286 від 07.06.1994 року [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю з 07.06.1994 року (а.с.34, том 1). З копії виписки з ЄДРПОУ серії АД № 449355 виданої 14.09.2015 року слідує, що адвокат Бордюк М.Й. є керівником ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників», яке здійснює діяльність у сфері права (а.с.157, том 1). Відповідно до укладеного 14.06.2019 року договору про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) [PERSON] доручив, а адвокат Бордюк М.Й. прийняв на себе обов`язки по представництву інтересів позивача в тому числі, в судах усіх інстанцій, під час вирішення питань щодо оформлення його спадкових прав, а також надання йому правничої допомоги з приводу цих відносин (а.с.33, том 1). На підставі договору про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) від 14.06.2019 року, 10.09.2019 року адвокатом було видано ордер серії ЛА № 176412 на надання [PERSON] правової допомоги (а.с.35, том1). З детального опису виконаних робіт (наданих послуг) встановлено, що на виконання умов договору на надання правової допомоги (представництво) від 14.06.2019 року адвокатом Бордюком М.Й. затрачено 15 год на виконання робіт та надання [PERSON] послуг, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду позовної заяви та інших процесуальнихдокументів (заяв, клопотань) у суді першої інстанції у цивільній справі № 156/927/19 (а.с.156, том1). Стосовно доказів оплати послуг адвоката, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених [PERSON] судових витрат, 29.06.2020 року позивачем долучено до матеріалів справи оригінал квитанції від 24 червня 2019 року № 21339312 про сплату 2 000 гривень та від 19 вересня 2019 року № 22797925 в розмірі 600 гривень витрат на правову допомогу (а.с.152, 154 том 1). Оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. З урахуванням обставин у цій справі, зокрема, складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до судового розгляду та під час такого, суд вважає заявлений розмір витрат позивача за надані послуги правничої допомоги, який підлягає сплаті в порядку компенсації є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Згідно з вимогами ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 04.05.2023 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Врахувавши, що [PERSON] було заявлено чотири позовні вимоги немайнового характеру (дві вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно, а також про визнання незаконними (неправомірними) дії державного нотаріуса та визнання недійсним (встановлення нікчемності) заповіту), з яких судом задоволено дві позовні вимоги (про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно), з врахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог з кожного по 433,33 гривні. Відтак, заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial