Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

28 березня 2023 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2022 року на прохання її тітки - [PERSON] був складений заповіт, згідно якого всі належні їй права, а також все її майно, що буде належати на день її смерті, заповідала позивачу [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. На день відкриття спадщини, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1999 року, спадкодавцю [PERSON] належала у цілому квартира [ADDRESS] . 28 червня 2022 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Острогляд Я.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті її тітки [PERSON] . Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії була обгрунтована тим, що заповіт посвідчений 21 березня 2022 року старостою села Кропивник Калуського району Івано- Франківської області [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за №1-01, складений з порушенням вимог щодо його форми, а саме: невідповідність посвідчувального напису додатку 32 та додатку №5 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3860/5 зі змінами від 05 листопада 2020 року та рекомендовано звернутись в суд щодо вирішення питання по суті. Ухвалою від 30 березня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31 травня 2023 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача адвокат Лопух З.Я. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явилася, у поданій заяві від 26 квітня 2023 року вих. №156/02-49 від 25 квітня 2023 року, секретар селищної ради Мандзюк В. просив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, зазначив, що не мають заперечень проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи із наступного. Судом встановлено, із дослідженої копії заповіту складеного 21 березня 2022 року у селі Кропивник, вбачається, що спадкодавець [PERSON] у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] на випадок своє смерті зробила розпорядження, а саме: всі належній їй майнові права та все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.6). Вказаний заповіт було посвідчено [PERSON] старостою села Кропивник Калуського району Івано-Франківської області. В заповіті є запис, що у зв`язку із станом здоров`я на прохання заповідача [PERSON] вона не може власноручно розписатися на її особисте прохання на її особисте прохання за її дорученням в її присутності, в присутності [PERSON] та присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , після прочитання змісту заповіту вголос, заповіт підписаний власноручно [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Із копії свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1999 року вбачається, що за спадкодавцем [PERSON] , як головою колгоспного двору, було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки начальника КП «Івано-Франківського обласного БТІ» Івано-Франківської обласної ради №00014 від 01 лютого 2023 року, згідно архівних даних 28 травня 1999 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Підстава реєстрації свідоцтво про право власності на житло від 28 травня 1999 року, видане ТОВ «Верховина» на підстав розпорядження №1 від 26 лютого 1999 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 28 травня 1999 року, реєстровий запис №770, книга 7 (а.с.17). Із копії довідки секретаря Солотвинської селищної ради від 25 січня 2023 року, вбачається що [PERSON] , яка померла [INFO] проживала та була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Разом із нею за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.9). З матеріалів спадкової справи встановлено наступне. 24 червня 2022 року [PERSON] звернулась із заявою приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Зіняк О.І. із відповідною заявою про прияняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Острогляд Я.В. №89/02-31 від 22 лютого 2023 року, позивачу - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт, посвідчений Паньківим В.Д., старостою села Кропивник Калуського району Івано-Франківської області від 21 березня 2022 року та зареєстрований у реєстрі за №1-01, складений з порушенням вимог, щодо його форми, а саме 6 невідповідність посвідчувального напису додатку №2 та додатку №5 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3860/5 зі змінами від 05 листопада 2020 року (а.с.5, ). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Так, частино 4 вказаної стаття передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України). У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною першою статті 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень частини третьої статті 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Враховуючи положення статті 1 Закону України "Про нотаріат", до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у населених пунктах, де немає нотаріусів. Предметна компетенція органів місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій визначена Законом України "Про нотаріат". Відповідно до статті 37 цього закону (тут і далі - в редакції, чинній на час посвідчення заповіту), органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів (крім секретних). Згідно положень статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 52 Закону України "Про нотаріат" форми реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчуваних документах встановлюються Міністерством юстиції України. Згідно з частиною першою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з істотним порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати його складання тощо. Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні істотні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Судом встановлено, що обов`язок складати і посвідчувати заповіти на території с. Кропивник Калуського району Івано-Франківської області, покладено на старосту села Кропивник - [PERSON] . Також встановлено, що посвідчувальний напис на заповіті замість заповідача [PERSON] на її прохання у зв`язку із станом здоров`я від 21 березня 2022 року вчинено [PERSON] що не відповідає вимогам додатку №2 та додатку №5 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3860/5 зі змінами від 05 листопада 2020 року. Разом з тим, суд приходить до висновку, що вказаним правочином було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця [PERSON] на розпорядження належним їй майном на випадок її смерті у присутності уповноваженої на вчинення відповідних нотаріальних дій особи, яка засвідчила заповіт, та з тим, що при посвідченні заповіту 21 березня 2022 року були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, староста с. Кропивник [PERSON] в приміщенні будинку по [ADDRESS] встановив особу заповідача, перевірив його дієздатність, роз`яснив заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та [PERSON] у присутності двох свідків, посвідчила особистий підпис на заповіті [PERSON] . При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Вказані обставини, також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , окрім іншого і той факт, що спірним заповітом було оформлено дійсне волевиявлення спадкодавця [PERSON] . Суд визнає достовірність показів вказаних свідків, оскільки вони узгоджуються із дослідженими судом письмовими доказами. Отже, враховуючи те, що спір обумовлений порушенням майнового приватного права та інтересу позивача на спадкове майно її тітки [PERSON] , суд вважає, що недотримання встановленої законом форми посвідчувального напису в момент посвідчення заповіту не є достатньою правовою підставою для визнання незаконною вказаної нотаріальної дії, оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту, За таких обставин заявлені позивачем вимоги є законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved