Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що з 25 жовтня 2013 року позивачка перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року у справі № 638/14064/20. [INFO] у нас народився син - [PERSON] . Після розлучення син залишився проживати зі мною та перебуває на повному моєму утриманні, в той час, як відповідач став ухилятися від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Син є дитиною з інвалідністю, йому встановлений діагноз - аутизм, що підтверджується медичним висновком № 28 від 30 листопада 2020 року. [PERSON] на теперішній час не працює через захворювання сина, оскільки він потребує постійного особливого стороннього догляду. Відповідач не тільки не надає допомоги на утримання сина, але й ухиляється від надання допомоги в його вихованні та догляді за ним. Отже, вона майже весь свій час витрачаю на догляд за дитиною та організовує його лікування, підтримку та розвиток. Сторонньої допомоги не має, адже батьки позивачки померли. Відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, має різні джерела прибутку, працює директором ТОВ «Схід-Електросервіс», є приватним підприємцем, однак добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. За відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від Ухвало від 01 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Призначено судове засідання по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від Ухвало від 22 травня 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Махоніна О.С. про продовження строку на подання відзиву у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини на дванадцять днів. Відзив мотивовано тим, що позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Насамперед, відповідач не погоджується з вказаним розміром аліментів та вказує на те, що наразі має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4 000,00 грн, що за таких підстав. Зазначає, що сторони дійсно перебували у шлюбі, який було зареєстровано 25 жовтня 2013 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 926. З час перебування сторін у шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . Приблизно з літа 2020 року сторони припинили проживати однією родиною, 08 грудня 2020 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/14064/20 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Позивачка стверджує, що після розлучення з відповідачем дитина перебуває на повному її утриманні, оскільки останній, як батько, ухиляється від її утримання дитини. Проте це не відповідає дійсності, оскільки навіть після припинення сумісного проживання, орієнтовно з серпня 2020 року та до лютого 2022 року, Відповідач, з урахування власних фінансових можливостей, у достатньому розмірі утримував сина, шляхом перерахування грошових коштів на картку позивачки. У зв`язку із військовою агресією проти України позивачка, без погодження з відповідачем та без попередження, разом з дитиною виїхала за межи України, після чого зв`язок з позивачкою припинився, узгодження питань щодо утримання сина та його виховання стало неможливим. На теперішній час, як вбачається з матеріалів справи, позивачка повернулася до Харкова, але належним чином не повідомила відповідача про порядок реалізації взаємних батьківських обов`язків, що унеможливило для останнього спілкування з сином та узгодження питань щодо утримання дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з абз. 2 частини другої статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в місяць становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень Закону України «Про державний бюджет» в 2023 році в даний час встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у сумі 2 833,00 гривень. Відповідач дійсно працює на підприємстві ТОВ «Схід-електросервіс», на посаді директора, розмір отриманої щомісячної заробітної плати становить 5 740,00 гривень, що підтверджується наданою довідкою про доходи. Відповідач також здійснює додатково і господарську діяльність як фізична особа-підприємець. Згідно довідки, що додається, сума чистого (розрахованого за виключенням складових на господарську діяльність) річного доходу склала 136 086,99 гривень. Середній місячний дохід в частині діяльності фізичної особи-підприємця склав орієнтовно 11 340,58 гривень (при цьому, не був сталим, а мав помісячний розбіг). З огляду на наявні обставини, щомісячний сукупний дохід відповідача за попередні місяці складає орієнтовно 17 080,58 гривень. Також вказує на те, що окрім спільного з позивачкою сина, наразі на утриманні відповідача ще знаходиться старша донька від першого шлюбу - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шацького районного управління юстиції Полтавської області від 09 березня 2005 року. Донька відповідача є повнолітньою, але навчається у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка на денній формі навчання (фотокопія студентського квітка серії ТА №14044673 додається) та не має можливості самостійно заробляти кошти і забезпечувати себе, а відтак перебуває на утриманні батьків. Обставини, пов`язані із введенням воєнного стану змінили звичний спосіб життя. За офіційними даними економіка Україна впродовж 2022 року скоротилася на понад 30% через зупинення/скорочення/згортання господарсько-економічних процесів у діяльності суб`єктів господарювання. Вказані обставини вплинули на господарську діяльність відповідача і по діяльності підприємства, де відповідач є директором, що призвело до погіршення матеріального становища відповідача та викликало значну нестабільність фінансового стану. Інших джерел доходу, окрім вказаних вище, в умовах війни відповідач не має. У відповідача немає ні автомобіля, ні житла. Через відсутність у відповідача власного житла, він вимушений ситуативно, зокрема, короткостроково, винаймати житло у м. Харкові та сплачувати вартість користування таким житлом. На сьогоднішній день, враховуючи складні обставини, в яких опинився кожний громадянин нашої країни, значна частина доходу відповідача повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи тощо. Також відповідач виконує власні зобов`язання щодо утримання старшої доньки, яка перебуває на навчанні. Посилаючись на ухилення відповідача від обов`язку щодо утримання дитини, вказаних у позові, позивачка не обгрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження того, що заявлена сума саме в розмірі 8 000,00 грн щомісячно є необхідною та виправданою, а також посильною для відповідача. Таким чином, виходячи з розрахунку щомісячного доходу відповідача та наявності іншої дитини, на яку також має розраховуватись частка заробітку відповідача, розмір аліментів, які на даний час має можливість сплачувати відповідач не перевищує 4 000,00 грн. На підставі вищевикладеного відповідач просить встановити обґрунтований рівень аліментів у розмірі, що не перевищує 4 000,00 гривень щомісячно, які підлягатимуть сплаті [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . В іншій частині позову відмовити. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, позовні вимоги просила задовольнити повністю Просила справу розглянути за її відсутності, з урахуванням наданих пояснень. Надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що вона не згодна із сумою в 4 000, 00 грн та суму у 8 000, 00 грн вона обгрунтувала у позові. Посилається на те, що не має можливості повноцінно працювати, знаходить по догляду за дитиною з інвалідністю, який потребує нагляду та особливого догляду. Дитина погано спить та потребує особливих продуктів харчування, а також взуття. Не має достатнього доходу, не має батьків. Крім того, з 2019 року відповідач сплачував аліменти в розмірі 5 000, 00 грн, надавав грошові кошти на продукти харчування, лікування дитини, на заняття та одяг сина. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Махонін О.С. подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі відповідача та його представника за наявними матеріалами з урахуванням позиції відповідача, що викладена у відзиві. Позов визнає частково, просить встановити розмір аліментів не більше 4 000 грн на місяць з урахуванням матеріального положення відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони дійсно перебували у шлюбі, який було зареєстровано 25 жовтня 2013 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 926. З час перебування сторін у шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а. с. 7). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/14064/20 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а. с. 6). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Відповідно до медичного висновку № 28 про дитину з інвалідністю до 18 років від 30 листопада 2020 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання (патологічний стан), що відповідає розділу Х пункту 3 підпункту 3.5 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року. Висновок дійсний до 19 червня 2032 року (а. с. 9). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено наведеними вище положеннями законодавства розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, положення законодавства містять обмеження щодо неможливості визначення розміру аліментів менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Виходячи із змісту статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює на посаді директора ТОВ «Схід-Електросервіс» (а. с. 11). Крім того, здійснює діяльність як фізична особа-підприємець, а відтак має дохід (а. с. 10). Як свідчать матеріали справи, дохід платника аліментів, який враховується судом при визначенні розміру аліментів, відповідно до довідки про доходи, виданої ТОВ «Схід-Електросервіс», [PERSON] займає посаду директора, заробітна плата якого склала: травень 2022 року - 7000 грн; червень 2022 року 7000грн; липень 2022 року 7000 грн; серпень 2022 року 7000 грн; вересень 2022 року 7000 грн; жовтень 2022 року 7000 грн; листопад 2022 року 7200 грн; грудень 2022 року 7200 грн; січень 2023 року 7000 грн; лютий 2023 року 7000 грн; березень 2023 року 7000 грн. Загальна сума доходу за період з 1 квітня 2022 року по 30 березня 2023 року становить 77 400 грн (а. с. 60). Разом із цим, суд виходить з того, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів стосовно свого доходу, які б свідчили про реальний розмір доходу матері, а також стану здоров`я, на підставі яких суд би мав можливість встановити обставини щодо матеріального становища позивачки, стану її здоров`я, та надати цьому відповідну правову оцінку при визначенні розміру аліментів. Водночас належних доказів, які б свідчили про те, що відповідачу на праві власності, володіння та/або користування належить майно, у тому числі рухоме та нерухоме (транспортні засоби тощо), грошові кошти, що могло би бути враховано судом як фактичні обставини при визначенні розміру аліментів, матеріали справи не містять. Окрім того, відповідач [PERSON] має на утриманні старшу доньку від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шацького районного управління юстиції Полтавської області від 09 березня 2005 року, яка навчається у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка на денній формі навчання та перебуває на утриманні батьків. У той же час, визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що [PERSON] не надано доказів того, що він є непрацездатним, має інвалідність чи є пенсіонером, що могло б свідчити про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина за станом здоров`я. Однак, роздруківку з карткового рахунку про переказ коштів з карткового рахунку в якості належного доказу на підтвердження оплати аліментів на утримання дитини за періоди 2020-2022 року суд не приймає, оскільки з неї не вбачається отримувача коштів та призначення платежу як аліментів на утримання сина [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною п`ятою статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років станом на день ухвалення судового рішення становить 2833,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1416,50 грн. Таким чином, аліменти в розмірі, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, а саме 8 000,00 грн на дитину, можуть бути стягнуті лише за умови достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Водночас, суд бере до уваги правову позицію відповідача про часткове визнання позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, що є достатнім та навіть перевищує розмір прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Окрім того, як зазначила позивачка у наданих суду письмових поясненнях, що з 2019 року відповідач сплачував аліменти в розмірі 5 000, 00 грн, надавав грошові кошти на продукти харчування, лікування дитини, на заняття та одяг. Отже, доводи позовної заяви про те, що відповідач не надає допомоги на утримання сина та ухиляється від надання допомоги в його вихованні та догляді за ним, є непідтвердженими. Встановлені судом обставини справи, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів старшої доньки, яка навчається на денній формі навчання та перебуває на утриманні батьків, дохід відповідача, дають суду підстави дійти висновку, що він не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі, який суд вважає необгрунтованим та недоведеним належними і достатніми доказами. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, зважаючи на часткове визнання відповідачем позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, що є достатнім та навіть перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, обов`язку матеріально утримувати дитину обох батьків та спроможності відповідача надавати таку допомогу, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 08 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Стосовно доводів [PERSON] про те, що син є дитиною з інвалідністю, йому встановлений діагноз - аутизм, що підтверджується медичним висновком № 28 від 30 листопада 2020 року, вона на теперішній час не працює через захворювання сина, оскільки він потребує постійного особливого стороннього догляду, суд звертає увагу на наступні положення законодавства. Приписами статті 185 СК України врегульовано питання про стягнення додаткових витрат на дитину. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Так, згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі, б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг, придбання ліків долучаються до матеріалів справи в оригіналі. Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини. Як періодичні платежі стягуються додаткові витрати, пов`язані з каліцтвом чи хронічною, вродженою хворобою дитини. Суд може зобов`язати батька/матір сплачувати кошти на додаткові витрати щомісячно, щоквартально тощо. Правового висновку щодо присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), у якій зазначено, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Крім того, Верховний Суд у цій же постанові зазначив, що суд першої інстанції з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини хронічних захворювань та містять рекомендації лікарів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Таким чином, періодична, постійна виплата додаткових витрат присуджується, зазвичай, у разі, якщо дитина має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, специфічного догляду. Водночас суд звертає увагу, що положення стосовно стягнення додаткових витрат на дитину стосується особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Таким чином, витрати на утримання дітей, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). За змістом частини першої статті 191\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наявні\~в матеріалах\~справи докази,\~виходячи з\~рівності прав\~та обов`язків\~батьків щодо\~утримання дитини,\~принципів справедливості,\~співмірності та\~верховенства права,\~суд вважає,\~що з [PERSON] на користь [PERSON] , підлягають стягненню аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 08 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до положень статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також суд зауважує, що [PERSON] вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина у позові не заявлено. Водночас, за наявності на те правових підстав позивачка не позбавлена права звернутись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме, зумовлено наявністю встановленого діагнозом захворювання. Окрім того, відповідно до медичного висновку № 28 про дитину з інвалідністю до 18 років від 30 листопада 2020 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року. Відповідно до частин першої, шостої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, зі [PERSON] на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: partial