Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] .\~\~В даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік, який з 20.02.2022 року перебуває за межами території України та постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, житлом не цікавиться, за місцем реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує, будь-які його речі у квартирі відсутні. На підставі вищевикладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. Сторони подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності відповідно до Договору дарування від 05.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацькою А.В. за Р. № 111 (а.с.7-8). Згідно відомостей Реєстру Луцької міської територіальної громади за адресою [ADDRESS] станом на 29.03.2023 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.5.) З довідки ОСББ «БІНОМ» від 29.03.2023 року № 42/03-23 вбачається, що [PERSON] , який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 20.02.2022 року не проживає у даній квартирі. Дані обставини також підтверджуються повідомленням ГУ Національної поліції у Волинській області від 30.03.2023 року № 9125 та письмовими поясненнями сусідів (а.с.5 зв.,6,11-12). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до\~ст.72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України,\~ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст.156 Житлового кодексу Української РСР\~члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Отже суд вважає, що позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він відсутній понад один рік. Втрата права користування житловим приміщенням є підставою відповідно до ст.7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач з 20.02.2022 року не проживає у вищевказаній квартирі позивача, чим створює перешкоди у володінні та користуванні квартирою, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню. Згідно з п. 6 ч.1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved