Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до відповідачки [PERSON] про визначення місця проживання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , з батьком. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 20.04.2021 р. він познайомився з відповідачкою і вони почали спільно проживати в цивільному шлюбі. За час проживання у них народився син [PERSON] [INFO] . Відносини між ними не склалися, оскільки на протязі їх спільно життя дружина 4 рази втікала від нього та не повідомляла коли повернеться. Після чергового повернення, обіцяла більше такого не робити. На даний час їх відносини погіршилися і зникла повага та взаєморозуміння. 22.07.2022 року згідно Закону України «Про мобіліцазію» позивача призвано на військову службу до ЗСУ, де в даний час він проходить службу. 26.07.2022 року цивільна дружина забрала свій паспорт і банківську картку і зникла в невідомому напрямку з місця їх проживання. З того часу, відповідачка не цікавиться дитиною, не допомагає фінансово. Малолітній син перебуває на вихованні з матір`ю позивача, яка здійснює догляд за ним. Зазначає, що протягом останніх півтора місяці позивач з колишньою цивільною дружиною проживають в різних містах та ведення спільного господарства практично припинено. Позивач, забезпечений житлом, а саме проживає з сином та матір`ю у трьох кімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Умов проживання у відповідачки немає, оскільки у неї немає постійного місця проживання, вона не працює, не має жодного фінансового доходу, що свідчить про відсутність можливості виховувати дитину. Вказує на те, що на даний час не дійшли згоди з відповідачкою щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, відтак просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 29.12.2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 09.02.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В ході розгляду справи, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Надав пояснення аналогічні, що містяться в позовній заяві. Представник позивача - адвокат [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, просила розгляд справи проводити без її участі. У поданій заяві позовні вимоги визнала та просила позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання їх спільного сина [PERSON] з позивачем по справі.. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради, щодо доцільності проживання малолітньої дитина [PERSON] , [INFO] з його батьком [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] від 27.01.2022 року, актовий запис №35 його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу із Наказу командира військової частини від 22.07.2022 р. №199 [PERSON] призвано по мобілізації на військову службу в ЗСУ. Відповідно до довідки СО/891-2022 від 15.08.2022 р. виданої виконавчим комітетом Червоноградської міської ради зазначено, що [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою - [ADDRESS] . Склад сім`ї наступний: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно Акту від 20.08.2022 р. виданого ОСББ «Успіх-15/19/19» встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №182 від 20.12.2022 р. Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини вирішено про доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей. Судом взято до уваги витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №182 від 20.12.2022 р. Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини, де вирішено про доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] , відповідно до якого не вбачається, що між сторонами є спір щодо визначення місця проживання дитини. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини, відповідач не заперечувала, що дитина фактично проживає з батьком. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed