Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

У жовтні 2021 року до суду звернувся заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області з позовом до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що на підставі рішення 59 сесії Крюківщинської сільської ради 7 скликання від 12 березня 2020 року № 10/4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1286 га в межах с. Крюківщина Києво-Святошинського (нині Бучанського) району Київської області. На підставі вищевказаного рішення та розробленої проектної документації із землеустрою [PERSON] зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:023:5170. Позивач вважає, що вищевказане рішення прийняте з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, внаслідок чого є незаконним. Позивач вказує на те, що вказана земельна ділянка належить до земель лісового призначення, в зв`язку з чим є державною власністю та не можуть передаватися у власність згідно з законом. Також наголошує на тому, що вилучення земель із постійного користування лісогосподарських підприємств відносилося виключно до компетенції Кабінету Міністрів України, а отже Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області не мала необхідного обсягу повноважень для виділення цієї земельної ділянки у власність [PERSON] . Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області вказує також на те, що ні ДП «Київське лісове господарство», ні Кабінет Міністрів України не надавали згоду давали дозволу на відчуження спірної земельної ділянки із державної власності. Позивач переконаний, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушено порядок зміни цільового призначення земель, оскільки така зміна не проведена уповноваженим на те органом державної влади та за відсутності згоди лісового господарства. На час звернення з позовом право розпорядження земельними ділянками, до складу яких входить спірна земельна ділянка, покладено на Бучанську районну адміністрацію Київської області. Право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] , в зв`язку з чим Бучанська районна адміністрація Київської області позбавлена можливості розпоряджатися цією земельною ділянкою, а порушене право підлягає поновленню шляхом пред`явлення до суду негаторного позову. За таких обставин позивач просить суд: 1.усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1286 га, що розташована в межах с. Крюківщина Бучанського району Київської області, шляхом визнання недійсним рішення п`ятдесят дев`ятої сесії Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 7 скликання від 12 березня 2020 року № 10/4 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] ; 2.усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1286 га, що розташована в межах с. Крюківщина Бучанського району Київської області, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51780756 від 26 березня 2020 року з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:023:5170; 3.усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1286 га, що розташована в межах с. Крюківщина Бучанського району Київської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Бучанської районної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] ; 4.Вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою від 22 жовтня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. У серпні 2022 року судом отримано відзив Вишневої міської ради Бучанського району Київської області на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки заступником керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області не доведено належним чином того, що спірна земельна ділянка на момент видачі оскаржуваного рішення перебувала у постійному користуванні третьої особи у справі ДП «Київське лісове господарство». Відповідач переконаний, що суд не може приймати в якості доказу довідку КП «Київське лісове господарство» про місцезнаходження земельної ділянки на землях лісогосподарського призначення, оскільки ця довідка видана особою, яка є учасником справи. Також відповідач вважає недоведеним факт передачі земель лісового фонду до ДП «Київське лісове господарство» як новоствореному підприємству з 09 січня 1992 року. Відповідач вказує на те, що заступник керівника прокуратури не доводить факту, що проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» було погоджено у встановленому судом порядку. Вишнева міська рада посилається на те, що відповідно до листа «ВО «Укрдержліспроект» від 18 серпня 2021 року № 427 з 2019 року всю наявну інформацію щодо окружних меж лісогосподарських підприємств було передано до Держгеокадастру України. Разом з тим проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність [PERSON] отримав у 2020 році, а також позитивний висновок органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних відносин (ГУ Держгеокадастру у Рівненській області № 1289/82-20 від 22 січня 2020 року), до повноважень якого належить проведення моніторингу та охорони земель, проведення державної експертизи землевпорядної документації. За таких обставин просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відповіді на відзив Вишневої міської ради від 17 серпня 2022 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області посилається на те, що особливостями правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням. Матеріали лісовпорядкування, на які посилається позивач як на обставину підтвердження позовних вимог, затверджені наказом Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, що підтверджує їх належність та допустимість. Позивач наполягає на тому, що питання щодо вилучення, зміни цільового призначення і надання у власність земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб не входить до компетенції сільської ради. В той же час позивач спростовує як доказ наявну в матеріалах довідку № 409 від 06 березня 2020 року, видану Крюківщинською сільською радою, оскільки на його переконання поданий доказ не ґрунтується на законі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2022 року підготовче судове засідання закрито, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області та Бучанська районна державна адміністрація Київської області не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просять суд розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач Вишнева міська рада в судове засідання не з`явилася, надала клопотання, в якому просить суд справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа КП «Київське лісове господарство в судове засідання не з`явилося, про дату час та місце слухання справи сповіщене належним чином, причини неявки не повідомило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 59 сесії VII скликання від 12 березня 2020 року № 10/4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,1286 га в межах с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області. Передано [PERSON] у власність вказану земельну ділянку площею 0,1286 га. Вирішено здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку. 20 березня 2020 року здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1286 га в межах с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер 3222484001:01:023:5170, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 серпня 2021 року № 269281966. Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства повідомило Києво-Святошинську окружну прокуратуру про те, що не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222484001:01:023:5170. Також зазначило у листі від 01 вересня 2021 року № 01-658, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222484001:01:023:5170 розташована на землях лісогосподарського призначення державного лісового фонду. ВО «Укрдержліспроект» повідомило заступнику Києво-Святошинської окружної прокуратури про те, що у 2019 році передало Держгеокадастру України всю наявну інформацію щодо окружних меж лісогосподарських підприємств. В зв`язку з цим Києво-Святошинська окружна прокуратура 06 січня 2021 року направила запит до Кабінету Міністрів України стосовно інформації про погодження Кабінетом Міністрів України вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, а також для з`ясування факту прийняття розпорядження про вилучення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки. У відповідь Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив, що рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із державної власності земельної ділянки з кадастровим номером 3222484001:01:023:5170 не приймалося. З метою захисту прав та інтересів держави у сфері розпорядження землями лісового фонду Києво-Святошинська окружна прокуратура звернулася до Бучанської районної державної адміністрації Київської області з повідомленням щодо намірів подавати позовну заяву в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області. Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 22 жовтня 2021 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. 09 серпня 2022 року Вишнева міська рада Бучанського району Київської області надала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилається на те, що позовні вимоги необґрунтовані. Відповідач вважає, що позивачем не доведено у передбаченому законом порядку, що спірна земельна ділянка перебувала на момент видачі оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство». Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 16 листопада 2022 року закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до розгляду. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Щодо участі прокурора у справі слід зазначити таке. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються нездатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду, визначено статтею 56 ЦПК України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Таким законом є Закон України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру». Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України. Предметом спору зазначеної цивільної справи є поновлення порушеного права власності держави на землі лісового фонду, оскільки на земельну ділянку, яка є предметом спору, було неправомірно зареєстроване право власності за відповідачем [PERSON] та змінено її цільове призначення всупереч вимогам закону. Контроль за використанням та охороною спірної земельної ділянки належить знаходиться в межах повноважень Бучанської районної державної адміністрації Київської області. За приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Відповідно до вимог частин третьої та п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно із частиною першою та пунктом а) частини другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Статтею 189 ЗК України встановлено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. У даному спорі органом, який здійснює захист інтересів держави самостійно є Бучанська районна державна адміністрація Київської області, як орган виконавчої влади, до компетенції якого входить розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб відповідно до вимог пункту 5 статті 122, пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, а власником земельної ділянки держава Україна. Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. На підтвердження підстав для звернення з цим позовом в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області Києво-Святошинська окружна прокуратура надає лист від 06 вересня 2021 року № 812вих-21, за змістом якого повідомляла Бучанську районну державну адміністрацію Київської області про намір звернутися до суду з позовом усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки. У відповідь на цей лист Бучанська районна державна адміністрація Київської області повідомила, що не має фінансової можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви. Таким чином, суд визнає обґрунтованим належним чином потребу у зверненні прокурора з цим позовом в інтересах органу виконавчої влади, який не має можливості самостійно захистити свої права у суді. Щодо ефективного способу захисту, суд вважає за потрібне зазначити такі обставини. Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в\~порядку, визначеному законом.\~Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічний підхід до врегулювання правовідносин у сфері володіння власністю демонструє цивільне законодавство. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частино першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями частин першої та другої та третьої статті 319 ЦК України передбачено, шо власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із\~закону або\~незаконність набуття\~права власності\~чи необґрунтованість\~активів,\~які перебувають\~у власності,\~не встановлені\~судом. Так власником земель лісогосподарського призначення до виділення у власність спірної земельної ділянки, була держава. Вважаючи, що виділення спірної земельної ділянки суперечить вимогам законодавства, заступник прокурора звернувся до суду в інтересах держави в особі органу виконавчої влади розпорядника земель лісогосподарського значення, які знаходяться в межах юрисдикції Бучанської районної державної адміністрації Київської області. Таким чином, суду слід з`ясувати, у який спосіб має бути поновлене право власності позивача на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яке останній вважає порушеним. Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи питання про належні способи захисту прав власника земельної ділянки лісогосподарського призначення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц виклала такий правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам\~ЗК України\~є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у\~статті 59 цього Кодексу\~(див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59\~ЗК України). Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням\~ЗК України\~та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов. Водночас, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки особи можуть мати такі ділянки на праві власності. Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у \~державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у \~комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; с уб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; г ромадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами. Отже,\~ в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Враховуючи вищенаведене, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свої попередні висновки про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили\~володіння\~нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає\~право володіння\~нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. У цій справі позивач наполягає на тому, що його порушене право може бути поновлене шляхом пред`явлення негаторного позову, оскільки на переконання позивача, незважаючи на реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] у останнього не могло виникнути право приватної власності на спірну земельну ділянку, тобто не відбувся перехід права власності на вказане нерухоме майно від позивача до відповідача. Враховуючи вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, ефективним способом захисту права власності у спірних правовідносинах є вимога про витребування земельної ділянки від нинішнього її володільця . Водночас, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою не містять вимоги про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння [PERSON] . Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed