Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, в якому зареєстрована співмешканка сина [PERSON] , але вона фактично за місцем реєстрації не проживає з грудня 2021 року, що можуть підтвердити свідки, комунальні послуги та інших витрат по утриманню будинку не сплачує, ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у будинку не було, тому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком. Представник позивача адвокат Суховецька О.В. надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі та участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, тому наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом від\~02.07.2004,\~на підтвердження\~чого надана\~копія свідоцтва з відміткою про реєстрацію житлового будинку у КП «Чугуївське МБТІ» за р. № 2494 та технічний паспорт на будинок (а.с. 14-17). Згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області від 14.12.2022, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована власник [PERSON] і разом з нею зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно наданої довідки голови вуличного комітету № 25 «Дружний» від 19.12.2022, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 07.12.2021 (а.с. 13). На підтвердження факту непроживання [PERSON] у вказаному будинку суду надана довідка про ступінь участі батьків у виховання дітей та нотаріально посвідчені пояснення [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29-31). З вказаних документів вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але взимку 2022 року виїхала, залишила сина і участі у вихованні сина не приймає. Також суду надана копія позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини, провадження по якій відкрито 12.12.2022 Рівненським міським судом Рівненської області (а.с. 32-35). Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено у позові, відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житловою площею будинку не користується, однак на неї робляться нарахування за житлово-комунальні послуги та позивач не має змоги оформити субсидію, а тому правових підстав для подальшої реєстрації відповідач у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1073,60 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved