Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Статівка О.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року розірвано. У сторін від шлюбу є четверо спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказується, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року №298/414/21, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Позивачка посилається, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, жодного разу не сплатив аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 25066,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, і є підставою для застосування до відповідача відповідальності за прострочення їх сплати. Розрахунок заборгованості по пені за несвоєчасну сплату аліментів наводиться наступним чином:за квітень 2021 року 1 066,67 грн. х 1% х 396 днів (до 01.05.2022) = 4 224,01 грн.; за травень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 366 днів (до 01.05.2022) = 7 320,00 грн.;за червень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 335 днів (до 01.05.2022) = 6 700,00 грн.;за липень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 305 днів (до 01.05.2022) = 6 100,00 грн.;за серпень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 274 дні (до 01.05.2022) = 5 480,00 грн.;за вересень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 243 дні (до 01.05.2022) = 4 860,00 грн.;за жовтень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 213 днів (до 01.05.2022) = 4 260,00 грн.;за листопад 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 182 дні (до 01.05.2022) = 3 640,00 грн.;за грудень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 152 дні (до 01.05.2022) = 3 040,00 грн.; засічень 2022 року 2 000,00 грн. х 1% х 121 день (до 01.05.2022) = 2 420,00 грн.; за лютий 2022 року 2 000,00 грн. х 1 % х 90 днів (до 01.05.2022) = 1 800,00 грн.; за березень 2022 року 2 000,00 грн. х 1% х 62 дні (до 01.05.2022) = 1 240,00 грн.;за квітень 2022 року 2 000, 00 грн. х 1% х 31 день (до 01.05.2022) = 620,00 грн. Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 51 704,01 грн. Оскільки сума пені перевищує суму заборгованості, стягненню підлягає 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК України, тобто 25066,67 грн. З урахуванням наведеного, з посиланням на ст.ст.196, 199 СК України просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі 25066,67 грн. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 червня 2022 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13 грудня 2022 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Статівка О.В., будучи повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 16 травня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі. Клопотання мотивовано тим, що вона знаходиться у місті Києві і не зможе прибути в судове засідання. Просить розгляд справи провести без участі позивача та її представника, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (судова повістка) №8900002279770 зі зворотнім номером 8847500022568, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подав. Представник відповідача - адвокат Гайданка Т.М., будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи шляхом особистого отримання судової повістки про виклик до суду, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подав. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейского суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. У порядку ст.223 ЦПК України неявка учасників справи у судове засідання, які є належним чином повідомленими про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 6 вересня 2007 року (заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України») національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Така позиція суду співпадає із необхідністю дотримання судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою етапі 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Тому з метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те, що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені вимоги. Відтак, наведене, на думку суду, з приводу розгляду справи за відсутності сторін та їхніх представників не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах. Судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі [PERSON] та його представника [PERSON] у судовому засіданні, однак останні на розгляд справи повторно не з"являються, рухом справи впродовж тривалого періоду перебування справи в провадженні суду не цікавляться. Матеріали справи містять в тому числі відомості про вручення [PERSON] копії позовної заяви з додатками. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Судовим розглядом встановлено, що в сторін по справі є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (видане повторно) серії [NUMBER] від 15 лютого 2017 року. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року у справі 298/414/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково. Ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не довше ніж до досягнення сином 23 років, з індексацією суми аліментів відповідно до закону. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року залишено без змін. Вказане рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2021 року у справі 298/414/21 набрало законної сили 20 квітня 2022 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 25 квітня 2022 року №68207857, виданого Великоберезнянським відділом державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), згідно виконавчого листа №298/414/21 від 04.01.2022 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не довше, ніж до досягнення сином 23 років, з індексацією суми аліментів відповідно до закону, заборгованість по аліментах у період з квітня 2021 року по квітень 2022 року станом на 25 квітня 2022 року складає 25066,67 грн. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Так, згідно з ч. 1, 7-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину визначена статтею 196 СК України. Положеннями ч. 1 -2 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2022 року у справі №298/414/21, [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання повнолітнього сина, який навчається, - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 15 квітня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2023 року, але не довше ніж до досягнення сином 23 років, з індексацією суми аліментів відповідно до закону. У відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, наявність якої підтверджена належними доказами, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, оскільки обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Аналізуючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України, якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 у справі № 711/679/21. Суд погоджується з розрахунком розміру неустойки (пені), зробленим позивачкою, який обчислений таким чином: за квітень 2021 року 1 066,67 грн. х 1% х 396 днів (до 01.05.2022) = 4 224,01 грн.; за травень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 366 днів (до 01.05.2022) = 7 320,00 грн.;за червень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 335 днів (до 01.05.2022) = 6 700,00 грн.;за липень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 305 днів (до 01.05.2022) = 6 100,00 грн.;за серпень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 274 дні (до 01.05.2022) = 5 480,00 грн.;за вересень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 243 дні (до 01.05.2022) = 4 860,00 грн.;за жовтень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 213 днів (до 01.05.2022) = 4 260,00 грн.;за листопад 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 182 дні (до 01.05.2022) = 3 640,00 грн.;за грудень 2021 року 2 000,00 грн. х 1% х 152 дні (до 01.05.2022) = 3 040,00 грн.; засічень 2022 року 2 000,00 грн. х 1% х 121 день (до 01.05.2022) = 2 420,00 грн.; за лютий 2022 року 2 000,00 грн. х 1 % х 90 днів (до 01.05.2022) = 1 800,00 грн.; за березень 2022 року 2 000,00 грн. х 1% х 62 дні (до 01.05.2022) = 1 240,00 грн.;за квітень 2022 року 2 000, 00 грн. х 1% х 31 день (до 01.05.2022) = 620,00 грн. Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 15 квітня 2021 року до 1 травня 2022 року становить 51 704,01 грн. Сукупний розмір нарахованих [PERSON] до сплати аліментів складає 25066,67 грн., а за період, за який просить стягнути пеню [PERSON] , з 15 квітня 2021 року до 1 травня 2022 року виникла пеня в розмірі 51 704,01 грн. Враховуючи приписи ч. 1 ст.196 СК України та правові висновки, викладені у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 у справі №711/679/21, суд дійшов висновку, що розмір пені за прострочення сплати аліментів має бути не більшим за 100 відсотків заборгованості, а отже, в цьому випадку, складає 25066,67 грн. Позивачка надала суду належні докази на підтвердження виникнення заборгованості зі сплати аліментів з вини відповідача як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідач [PERSON] не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивачки, не навів обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідач не надав суду і заперечень щодо розрахунку суми пені, яку просить стягнути позивачка, не надав жодних своїх розрахунків на спростування заявленого позивачкою розміру пені до стягнення. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі 25066,67 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в доход держави підлягає стягненню 992 гривні 40 копійок судового збору, що відповідатиме вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України. При цьому, судом враховується те, що позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved