Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів коштів, сплачених за покриття боргу перед ЛМКП «Львівводоканал» та «Львівтеплоенерго», сплати виконавчого збору, судового збору та комісій банку в розмірі по 8472,12 грн. з кожного, а також про стягнення зі всіх відповідачів солідарно судового збору розмірі 1073 грн. 60 коп., сплаченого позивачем за розгляд даної справи. Позов мотивує тим, що вона є співвласником житлового приміщення, а саме трьохкімнатної квартири загальною площею 66,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної сумісної (або часткової) власності є її сестра [PERSON] , дочка сестри [PERSON] та син сестри [PERSON] . Вказує, що позивач та відповідачі разом зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, всі вказані особи фактично проживають за даною адресою. Зазначає, що на момент подання позову відповідачі не беруть жодної участі в утримання зазначеного житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач. Внаслідок того, що між співвласниками даного приміщення не досягнуто згоди про спільне відшкодування витрат за комунальні послуги, з`явився борг перед ЛМКП «Львівводоканал» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» за водовідведення та використання води, теплої води й опалення помешкання. Зокрема відповідно до судового наказу Личаківського районного суду м. Львова №463/3838/22 від 9 серпня 2022 року, №463/6800/22 від 15 листопада 2022 року, та наказу №463/7120/22 від 23 січня 2023 року зі всіх співвласників даного житлового приміщення зобов`язано солідарно стягнути борг перед ЛМКП «Львівводоканал» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» та сплатити судовий збір, а також виконавчий збір. Вказує, що цілковите погашення боргу, а також витрати на судовий збір, плату за виконавче провадження та комісії банку здійснила позивач [PERSON] , загальна сума сплати боргу складає 42360,61 грн., що підтверджуються копіями квитанцій Приватбанку від 16 лютого 2023 року. Враховуючи те, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності позивачу та відповідачам, то кожен з відповідачів фактично являється співвласником 1/5 частини вказаного майна. Зазначає, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] вважаються такими, що сплатили свої частки боргу, що становлять загалом 2/5 вказаного боргу, тобто 16944,24 грн. З огляду на зазначене вважає, що відповідачі мали би сплатити решту суми на покриття боргу в розмірі: 42360,61 16944,24 = 25416,37 грн. / 3 = 8472,12 грн. Тобто, кожен відповідач має сплатити позивачу 8472,12 грн боргу. Матеріали даного позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 9 березня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами на 18 квітня 2023 року; визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а також встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; роз`яснено учасникам справи, що за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання (визначеного часу розгляду справи) з поважних причин; роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, таке клопотання відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Копію вказаної\~вище ухвали,\~а також\~копію позовної\~заяви з\~додатками того\~ж дня\~-\~22\~березня 2023\~року було\~скеровано сторонам\~для відома,\~30\~березня 2023\~року зазначене\~поштове відправлення\~отримано позивачем\~ [PERSON] ,\~29\~березня 2023\~року отримановідповідачем [PERSON] та 30 березня 2023 року відповідачем [PERSON] , окрім того відповідач [PERSON] отримала вміст вказаного відправлення, а саме копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, наручно в суді ще 23 березня 2023 року. 5 квітня 2023 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив відповідно до якого позов [PERSON] просить задовольнити частково та стягнути з неї на користь позивача 4236,06 грн. Окрім того заявила у поданому відзиві у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України клопотання про розгляд даної цивільної справи у судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін, щоб суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Водночас оглядом вказаного відзиву встановлено, що хоч відповідач в додатках зазначає, що долучає до відзиву доказ скерування копії відзиву з додатками позивачу, однак фактично такого до відзиву не долучено, а також не долучено ряд інших доказів, які зазначені відповідачем, та доказів надсилання чи вручення копії такого іншим відповідачам. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відтак оскільки відзив поданий відповідачем [PERSON] з порушенням вимог ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України, такий не може братись судом до уваги. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено, а розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами відкладено, оскільки станом на визначену дату розгляду справи розгляд такої по суті відповідно до положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України не розпочався. Провадження у даній справі було відкрито судом 22 березня 2023 року, відтак з врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд такої по суті розпочався 22 квітня 2023 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Стрепка Н.Л. у відпустці з 21 квітня 2023 року до 4 червня 2023 року включно розгляд даної справи по суті здійснюється судом наступного робочого дня. Станом на 5 червня 2023 року п`ятнадцятиденний строк для подання відповідачами відзиву та доказів, що підтверджують їх заперечення проти позову, сплив. При цьому з наведеного вище вбачається, що відповідачі повідомлені про розгляд справи належним чином. Відзив відповідача [PERSON] , а також подані разом з таким докази, не можуть бути взяті судом до уваги, клопотання останньої про розгляд справи у судовому засіданні відхилено судом, а інші відповідачі у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк відзиву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні або ж клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву не подали. Позивач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, клопотання про розгляд такої у судовому засіданні чи про відкладення розгляду для надання додаткових доказів також не подала. За таких обставин, відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 1 від 17 серпня 2022 року (а.с. 35), а також отриманими судом відповідями Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Львівській області про реєстрацію їх місця проживання від 22 березня 2023 року (а.с. 28-32), з яких також вбачається, що відповідач [PERSON] 11 жовтня 2022 року вибула на прізвище [PERSON] . Окрім того 5 червня 2023 року судом було отримано витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо відповідача [PERSON] для підтвердження анкетних даних останньої, з якого вбачається що відповідач дійсно змінила прізвище. При цьому як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру від 21 жовтня 1996 року, виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів (а.с.\~21), позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є в тому числі співвласниками зазначеної квартири, а зі змісту позовної заяви та вказаної вище довідки вбачається, що інші відповідачі проживають у такій як члени сім`ї останньої. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Так відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому згідно з ст. 156 Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Також відповідно до ст. 160 такого повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 541 Кодексу солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 543 Кодексу визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. При цьому відповідно до ч. 4 даної статті Кодексу виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Так рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2022 року у справі №463/3838/22, провадження №2/463/1175/22, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 12136 (дванадцять тисяч сто тридцять шість) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок, та за надані послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 16191 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто одна) гривня 53 (п`ятдесят три) копійки, а також стягнуто з кожного з відповідачів судові витрати в розмірі по 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок (а.с. 39-46). Судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 4 листопада 2022 року у справі №463/6800/22, провадження №2-н/463/1488/22, стягнуто солідарно з боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь стягувача ЛМКП «Львівводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , (особовий рахунок [NUMBER] ) станом на серпень 2022 року в сумі 2818 грн. 78 коп. (дві тисячі вісімсот вісімнадцять гривень сімдесят вісім копійок), а також стягнуто з кожного з боржників на користь стягувача по 49 грн. 62 коп. (сорок дев`ять гривень шістдесят дві копійки) судового збору, сплаченого заявником (а.с. 25-26). Окрім того судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2023 року у справі №463/7120/22, провадження №2-н/463/14/23, стягнуто солідарно з боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 1 листопада 2021 року по 30 липня 2022 року за послуги централізованого опалення в розмірі 8678,73 грн., заборгованість за період з 1 листопада 2021 року по 30 липня 2022 року за послуги централізованого постачання гарячої води в розмірі 7650,09 грн. та стягнуто з кожного боржника по 49,62 грн. судового збору (на загальну суму 248,10 грн.), що був сплачений заявником при поданні заяви про видачу судового наказу (а.с. 30-31). Відтак вказаними вище судовими наказами та рішенням суду встановлено факт наявності у відповідачів разом з позивачем [PERSON] солідарного обов`язку (боргу) перед ЛМКП «Львівводоканал» та ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також розмір зазначених заборгованостей. При цьому суд звертає увагу на те, що зазначені накази та рішення набрали законної сили, доказів тощо що такі скасовано стороною відповідача суду не надано, та таких обставин судом під час розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Так постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. від 17 лютого 2023 року про закінчення виконавчого провадження №71064701 щодо примусового виконання судового наказу №463/6800/22, виданого 4 листопада 2022 року Личаківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь стягувача ЛМКП «Львівводоканал» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2818,78 грн. та стягнення з кожного з боржників на користь стягувача по 49,62 грн. судового збору, встановлено, що боржником [PERSON] сплачено в повному обсязі суму заборгованості, а саме: суму боргу в розмірі 2868,40 грн., основну винагороду приватного виконавця в сумі 286,84 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 846,85 грн., чим фактично виконано виконавчий документ (а.с. 13-14). З врахуванням того, що зазначеним судовим наказом стягнуто солідарно з боржників заборгованість в сумі 2818 грн. 78 коп., а також стягнуто з кожного з боржників на користь стягувача по 49 грн. 62 коп., відтак приватним виконавцем у даному випадку в постанові зараховано до суми боргу також судовий збір, що мав бути стягнутий безпосередньо з боржника [PERSON] та не входить до солідарного боргу. Також постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 17 лютого 2023 року про закінчення виконавчого провадження №70605291 щодо примусового виконання виконавчого листа №463/3838/22, виданого 23 листопада 2022 року Личаківським районним судом м. Львова щодо солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості у сумі 28328,39 грн., встановлено, що основний борг за виконавчим документом, основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуто з боржника [PERSON] в повному обсязі (а.с. 19-20). Водночас з постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 17 лютого 2023 року про закінчення виконавчого провадження №70604456 щодо примусового виконання виконавчого листа №463/3838/22, виданого 23 листопада 2022 року Личаківським районним судом м. Львова, вбачається, що таке не стосувалось солідарного обов`язку боржників щодо сплати заборгованості за комунальні послуги, а лише стягнення безпосередньо з позивача [PERSON] на користь стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» судового збору у розмірі 496,2 грн. (а.с. 16-17). Згідно з квитанцією №0.0.2862873867.1 від 16 лютого 2023 року позивачем [PERSON] було сплачено на рахунок приватного виконавця Пиць А.А. 32264,22 грн. як сплату заборгованості за ВП №70605291. Також згідно з квитанцією №0.0.2862876292.1 від 16 лютого 2023 року позивачем [PERSON] було сплачено на рахунок приватного виконавця Пиць А.А. 2140,88 грн. як сплату витрат по справі №463/3838/22 (а.с. 47). Слід зауважити, що матеріали справи не містять жодних доказів сплати позивачем [PERSON] заборгованості за судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2023 року у справі №463/7120/22, щодо солідарного стягнення з боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги на загальну суму 16328,82 грн. Так квитанція №0.0.2862964483.1 від 16 лютого 2023 року стосується сплати коштів в порядку сплати заборгованості за виконавчим провадженням на рахунок приватного виконавця Садовим Р.І., а не позивачем (а.с. 48). А квитанції №0.0.2862876292.2 та 0.0.2862873867.2 від 16 лютого 2023 року стосуються сплати банківських комісій. Ще одна квитанція від 16 лютого 2023 року стосується видачі готівки (а.с. 47). При цьому, як вже зазначалось вище, виконавче провадження №70604456 не стосувалось солідарного обов`язку боржників щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відтак з врахуванням того, що ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено солідарний обов`язок споживача та дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, а з наведеного вище вбачається, що позивачем (боржником) [PERSON] було виконано в повному обсязі солідарний обов`язок, що був наявний у неї з відповідачами (іншими боржниками) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також ще одним боржником - [PERSON] , щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до судового наказу Личаківського районного суду м. Львова від 4 листопада 2022 року у справі №463/6800/22, провадження №2-н/463/1488/22, та за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2022 року у справі №463/3838/22, провадження №2/463/1175/22, а відтак у неї виникло право зворотньої вимоги за такими до кожного з інших боржників у рівній частці за вирахуванням частки, що припадає на неї. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів сплаченого нею виконавчого збору, судового збору та комісій банку, слід зауважити наступне. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Як вже зазначалось судом, судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 4 листопада 2022 року у справі №463/6800/22, провадження №2-н/463/1488/22, та рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2022 року у справі №463/3838/22, провадження №2/463/1175/22, щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за житлово-комунальні послуги, що є солідарною, було стягнуто з боржників також і судовий збір, однак при цьому було визначено суму, що має бути стягнута конкретно з кожного боржника окремо. Позивачем [PERSON] не здійснювалось оплати судового збору, що мав бути стягнений з інших боржників. Окрім того з матеріалів справи не вбачається, що позивачем сплачувався виконавчий збір, примусове виконання здійснювалось приватними виконавцями, відтак з позивача у даному\~випадку було стягнуто основні винагороди таких та витрати вказаних виконавчих проваджень. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що стягується з боржника за примусове виконання рішення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються в тому числі з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Також абзацом 2 ч. 3 вказаної статті Закону визначено, що витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються в тому числі за рахунок стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. При цьому ч 4. ст. 36 встановлено зокрема, що з боржника стягуються витрати, пов`язані з розшуком останнього та його майна. З аналізу наведених вище положень вбачається, що у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір, або ж основна винагорода приватного виконавця, стягується з боржника у разі невиконання ним рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання, а витрати на проведення виконавчих дій пов`язані з виконанням судового рішення. Нормами вказаного закону не передбачено солідарності зобов`язання із сплати виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця та витрат на здійснення виконавчого провадження. Враховуючи наведене виконавчий збір (основна винагорода приватного виконавця) і витрати виконавчого провадження не є солідарним зобов`язанням усіх боржників, а лише боржника, з якого стягнуто заборгованість в одному виконавчому провадженні. Аналогічно не входять до розміру солідарного зобов`язання боржників і комісії банку, що сплачувались позивачем за перерахування відповідних коштів. Відтак суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у рівних частках по 1/5 стягнутої заборгованості за судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 4 листопада 2022 року у справі №463/6800/22, провадження №2-н/463/1488/22, в розмірі 2818,78 грн. та заборгованості за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2022 року у справі №463/3838/22, провадження №2/463/1175/22, в сумі 28328,39 грн., загалом 31147,17 грн., тобто по 6229,43 грн. з кожного. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, дослідивши надані докази, суд задовольняє позов частково. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідачів\~на користь\~позивача слід\~стягнути в\~рівних частках\~понесені судові\~витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на оплату судового збору в розмірі 1073,6 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією (а.с. 6). Зокрема оскільки судом позов задоволено частково на суму по 6229,43 грн., що становить 73,53 відсотків позовних вимог, відтак з відповідачів слід стягнути 73,53 відсотків сплаченого судового збору, що становить 789,42 грн., тобто по 263,14 грн. з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: partial