Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до Виконавчого Комітету Рівненської міської Ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рівненська міська рада, Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради, про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що [INFO] померла його матір [PERSON] , 1918 року народження. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 51/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] та незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] . На випадок своєї смерті, його матір [PERSON] 11 лютого 1993 року склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Василютою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2-312. Згідно з вказаним заповітом, [PERSON] заповіла належну їй 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] йому, його сестрі [PERSON] та його братові [PERSON] в рівних долях, а належний їй незакінчений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS] вона заповіла лише йому. В передбачений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. За його заявою нотаріусом було заведено спадкову справу за №69570419. 18.04.1996 нотаріус видала йому та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . На незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] нотаріус свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачу не видала, мотивуючи в усній формі це тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно, оскільки за свого життя матір позивача не встигла ввести його в експлуатацію. В серпні 2022 року він знову звернувся до державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Діанової А.Ю. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Проте, на свою заяву позивач отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2022. Постанова нотаріуса мотивована тим, що ним не було надано необхідних правовстановлюючих документів на вказане вище спадкове нерухоме майно. Також в усному порядку нотаріус роз`яснила позивачу його право звернутися до суду для визнання в судовому порядку його права забудовника в порядку спадкування на незакінчений будівництвом житловий будинок і з цією метою він звернувся до адвоката. Ознайомившись з наданими ним документами на будівництво спадкового незакінченого будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] адвокат виявив, що у витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 459 від 14.11.1990, яким була відведена земельна ділянка матері позивача для будівництва житлового будинку, в акті передачі границь земельної ділянки для індивідуального будівництва та в паспорті індивідуального будівництва [ADDRESS] , невірно зазначені ім`я та по батькові матері позивача як забудовниці, замість " [PERSON] " у вказаних документах значиться " [PERSON] ". На початку вересня 2022 року позивач звернувся до Рівненського міського суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити юридичний факт, що матір [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , володіла правами та обов`язками забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2022 у справі № 569/14037/22, яка набрала законної сили 14.10.2022, позивачу було відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою з підстави наявності спору про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зазначені вище невідповідності позбавляють його можливості набути права забудовника в порядку спадкування, а виправити вказані помилки у позасудовому порядку неможливо, тому позивач змушений звернутися до суду з даною позовною вимогою. Ухвалою суду від 11.11.2022 прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 13 грудня 2023 року представником виконкому Рівненської міської ради було подано відзив на позовну заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом. Вказує, що позивачем не надано документів, що посвідчують володіння або користування землею, а також документів дозвільного характеру для проєктування будівництва й виконання будівельних робіт, а тому вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, просить відмовити у їх задоволення. 19 грудня 2023 року пвід позивача надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він зазначає, що в додатках до позовної заяви вказується, що до позовної заяви додається копія витягу з паспорта індивідуального житлового будинку, яким стверджується правомірність здійсненого будівництва. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 27 грудня 2023 року представником Виконавчого комітету Рівненської міської ради було подано заперечення, в яких зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує отримання документів, що посвідчують право володіння або користування земельною ділянкою, а також доказів, які вказують на період здійснення будівництва, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 08.02.2023 залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рівненську міську раду (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12), Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Казимира Любомирського, 6) та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Казимира Любомирського, 6). Ухвалою суду від 06.04.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 18 квітня 2023 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких вказують, що позивач заявляючи позовні вимоги про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом обрав неефективний спосіб захисту своїх прав, вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 24 травня 2023 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рівненська міська рада подано також письмові пояснення, в яких вказано, що з матеріалів справи вбачається, що відомостей, які підтверджують нотаріальне посвідчення укладеного договору з виробничим об`єднанням житлово-комунального господарства договір на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] відсутні. Вважають, що об`єктивно має місце неправильне тлумачення позивачем фактичних обставин справи, а також відповідних норм матеріального права. Позивач та представник позивача - адвокат Шмайхель А.К. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість, посилаючись на аргументи, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні. Представниця третьої особи Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради Поліщук І. С. в судовому засіданні підтримала позицію, що вказана у письмових поясненнях щодо спору. Представник третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради Андрєєв Р. В. в судовому засіданні підтримав позицію, викладен у письмових поясненнях щодо спору. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку учасників процесу, суд встановив таке. Згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 14.11.1990 № 459, [PERSON] відведено земельні ділянки по [ADDRESS] площею 600 кв.м.для будівництва житлового індивідуального будинку і дозволено його газифікацію та водопостачання. Відповідно до акту про передачу границь земельної ділянки для індивідуального будівництва в м.Рівне від 14.11.1990 погоджено проєкт забудови ділянки площею 600 кв.м. по [ADDRESS] для [PERSON] . Як стверджується матеріалами справи, [PERSON] , на підставі рішення виконкому міськради від 14.11.1990 №459, Проектно-виробничим архітектурно-планувальним Бюро Управлінням архітектури і містобудування був виданий Паспорт індивідуального будівництва по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.11.1993, виданого Міськвідділом ЗАГС м.Рівне, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту, що був складений 11 лютого 1993 року та посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Василютою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2-312, [PERSON] заповіла належну їй 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] позивачу, його сестрі [PERSON] та братові позивача [PERSON] в рівних долях, а належний їй житловий будинок по [ADDRESS] вона заповіла лише позивачу - [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69733333 від 12.08.2022, спадкова справа після смерті [PERSON] № 69570419 заведена Першою рівненською державною нотаріальною конторою 18.04.1996, номер у нотаріуса 118/1996, передана на зберігання до Рівненського обласного державного нотаріального архіву. Згідно довідки № 875/02-14 від 12.08.2022, виданої державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Діановою А.Ю., [PERSON] дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] . Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2022, №935/02-31, виданої державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Діановою А.Ю., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою рівненською державною нотаріальною конторою 11 лютого 1993 року за реєстровим № 2-312, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Постанова нотаріуса мотивована тим, що позивачем не було надано необхідних правовстановлюючих документів на вказане вище спадкове нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи,яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). Згідно зі статтею 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18)). Так, вважаючи своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок порушеним, позивач, обираючи спосіб захисту порушеного права, звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської Ради про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом. Разом з тим такі вимоги позивача не можуть бути задоволені з огляду на таке. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 280/4/18. Позивач з відповідним позовом до суду звернулася до Виконавчого комітету Рівненської міської Ради. За приписами ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Отже, відповідною територіальною громадою в даному випадку є саме Рівненська міська рада як орган місцевого самоврядування, а не її виконавчий комітет, який відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування" створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. В судовому засіданні представник позивача, використовуючи на власний розсуд надані йому процесуальні права, клопотань про залучення до участі в справі інших осіб в якості належних відповідачів не заявляв. В той же час судом встановлено, що виконавчий комітет Рівненської міської ради жодних прав позивача не порушував та не є належним відповідачем у справі. Вимоги до Виконавчого комітету\~Рівненської міської\~Ради є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. З огляду на те що позивач звернувся з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської Ради, як до неналежного відповідача, та враховуючи, що обов`язок відповідати за цим позовом покладено на іншу особу - Рівненську міську раду, як орган місцевого самоврядування, за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни судом неналежного відповідача належним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. При цьому, інші доводи, викладені позивачм у позовній заяві не спростовують висновків суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed