Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області звернулася до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що відповідач по справі [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] . Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . До служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради звернувся [PERSON] , дядько малолітньої [PERSON] , який просить позбавити батьківських прав матір [PERSON] , в зв`язку з тим, що більше п`яти років вона не цікавиться життям та здоров`ям дитини, жодної участі у її житті не приймає, засоби зв`язку з матір`ю відсутні. Відповідно до заяви [PERSON] , вона не заперечує щодо призначення її дядька [PERSON] опікуном над нею, так як вона проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а з матір`ю більше десяти років не проживає та не спілкується. За таких підстав, змушені звернутися до суду з вказаним позовом і просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на її утримання. Призначити опікуном дядька [PERSON] на племінницею [PERSON] . Представник позивача Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області Джигун О.Л. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність. Позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Заяв чи клопотань не надходило. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Суд ухвалив можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.6) її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.7) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини (а.с.8) встановлено, що [PERSON] захворювань не має. Відповідно до заяви [PERSON] (а.с.9) остання не заперечує та просить призначити опікуном її дядька [PERSON] , у зв`язку з тим, що її батько помер, а мати не проживає з нею більше 10 років. Відповідно до висновку про стан здоров`я заявника (а.с.12) [PERSON] захворювань не має. Довідки КН «Літинська ЦРЛ» (а.с.13) свідчать, що [PERSON] за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався. Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №01 від 02.01.2023 (а.с.14) [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] по місцю проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. Має доброзичливі відносини із сусідами та друзями, скарги щодо його поведінки не надходили. Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №61 від 03.02.2023 (а.с.15) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Батько [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Мати [PERSON] участі у вихованні дитини протягом багатьох років не приймає. Відповідно до довідки про склад сім`ї за №02 від 02.01.2023 (а.с.16) до складу сім`ї [PERSON] входить батько [PERSON] та племінниця [PERSON] . Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості (а.с.17) [PERSON] , [INFO] , уродженець Івча, Україна, на території України станом на 20.01.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Із Акту обстеження умов проживання від 17.02.2023 (а.с.18) у будинку в [ADDRESS] , де проживає сім`я [PERSON] чисто, тепло, кімнати обставлені меблями, в запасі продукти харчування. Дівчинка має окрему кімнату, місце для відпочинку та виконання шкільних завдань. Відповідно до довідки КЗ "Подільський ліцей" Немирівської міської ради Вінницької області за №01.43-3 від 11.01.2023 (а.с.19) встановлено, що [PERSON] не опікувалася донькою [PERSON] протягом її навчання у Подільському ліцеї з 27.10.2020 по 29.12.2022. Відповідно до довідки Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області за №400 від 14.05.2018 (а.с.20) [PERSON] не проживає разом із своєю дочкою [PERSON] , [INFO] та не приймає участі у її вихованні більше п`яти років. Опікою дитини займається батько [PERSON] , який є учасником АТО. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року (а.с.21) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Висновком органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №05-27/35 від 09.02.2023 (а.с.22) підтверджується доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, вона не цікавиться її життям, не піклується про стан здоров`я, не проявляє батьківської турботи, не створює належних умов для проживання та розвитку, отримання нею освіти. Щодо вимоги про призначення піклувальника, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки Зі змісту ст.59 ЦК України вбачається, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. В силу ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст.63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. У відповідності до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи встановлені судом обставини та те, що неповнолітня [PERSON] залишена без батьківського піклування, а також відомості про особу [PERSON] , як рідного дядька неповнолітньої дитини, який мешкає разом із нею однією сім`єю, веде здоровий спосіб життя, має добрі умови проживання, утримує дитину, виховує її, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, за таких обставин, суд приходить до висновку, що призначення піклувальником [PERSON] над неповнолітньою [PERSON] буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.1 ст.180, 181 Сімейного кодексу України(далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В ст.182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на те, що відповідачка належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а також те, що судом задоволено вимогу про позбавлення відповідачки батьківських прав, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Враховуючи заазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.03.2023 року і до її повноліття. Враховуючи ту обставину, що позов підлягає до задоволення, тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення судового збору.

Outcome: approved