Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 28.02.2020 року між АТ "Універсал Банк" та відповідачем на підставі анкети-заяви [PERSON] від 28.02.2020 року було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . Пільгова процентна ставка за користування кредитом становила 0,00001% річних, базова - 3,2% річних на місяць, а збільшена - 6,4% річних на місяць. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячного обов`язкового платежу. Однак, [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом 14.09.2021 року утворилась заборгованість за договором кредиту у сумі 64 769,86 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.02.2020 року, яка утворилася станом на 14.09.2021 у сумі 64 769,86 грн., яка є заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 64 769,86 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 23.12.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 10.05.2022 відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивачем не надано оригінал договору з його підписами, а тому документи, долучені до позовної заяви, викликають сумніви щодо їх достовірності. Звертає увагу на те, що позивачем не зазначено, який саме кредитний ліміт був погоджений сторонами, а наданий розрахунок заборгованості за кредитом не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки здійснений з порушенням строку позовної давності, крім того, вказаний документ не є детальним, а саме: не містить усіх необхідних складових для визначення періоду, процентної складової, тощо. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що його було ознайомлено з Умовами обслуговування рахунків фізичних осіб, які він вважає документом для внутрішнього використання АТ «Універсал Банк». При цьому, відповідач зазначає, що картку він отримував виключно для отримання платежів, Анкету-заяву заповнював співробітник банку, а він, будучи юридично необізнаним, мав складнощі з усвідомлюванням зазначеного в ній. Додатково вказує на те, що первинні документи, які б підтверджували перерахування, вказаних позивачем у позовній заяві, грошових коштів у матеріалах справи відсутні, а надані позивачем розрахунки належно не засвідчені. 10.04.2023 від представника АТ «Універсал банк» до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. У вказаній відповіді на відзив представник позивача зазначає, що 28.02.2020 між АТ «Універсал Банк» та відповідачем на підставі анкети-заяви останнього, було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» в електронній формі. Посилаючись на норми Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, зазначив, що Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Таким чином, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, при цьому, мав можливість ознайомитись з чинною редакцією Договору, розташованим за посиланням https://www.monobank.ua/terms та/або в Мобільному додатку. При цьому, слід зазначити, що [PERSON] певний час виконував умови договору, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов договору. Крім того, з деталізованої виписки про рух грошових коштів по картці № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] було оформлено 14 заявок на надання послуги «Розстрочка», підписаних УЕП останнього. Зазначив, що розрахунок заборгованості, що був доданий до позову, відображає наявність обґрунтованої заборгованості і є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, у той же час відповідачем не надано власного розрахунку, який би спростовував розрахунок, наданий позивачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах позову міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за його відсутності. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. ст. 628, 629ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий ч. 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України від 03.09.2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 28.02.2020 відповідач звернувся до позивача з анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку. Вказаний факт відповідачем не оспорюється, оскільки [PERSON] у своєму відзиві зазначає, що картковий рахунок ним оформлювався для власних потреб. Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус джерело та розмір доходу. В Анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді. На підставі вказаної заяви між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило відповідачу поточний рахунок у гривні та надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням Анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6 Анкети-заяви). При цьому, згідно з позицією Верховного Суду у справі № 423/581/16-ц, відповідно до статті Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму. У заповненій відповідачем анкеті-заяві [PERSON] просив відкрити йому поточний рахунок № [NUMBER] та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Крім того, останній погодився, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач також підтвердив, що ознайомився та отримав їх примірники у мобільному додатку, що вони йому зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, він беззастережно погоджується з тим, що банк має право на власний розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати кредитний ліміт, про що він буде повідомлений шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Згідно загальних положень Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк», доступних за посиланням: https://www.monobank.ua/terms?&file=umovy-2020-02-14.pdf, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, наданих Банком клієнту на термін, обумовлений в договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати мінімального обов`язкового платежу, відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно тарифу. Відповідно до п. 2.1 розділу I Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи Master Card, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Відповідно до п. 2.4 розділу «Основні положення» Умов, своїм підписом на Анкеті-Заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору клієнт ознайомився з текстом розділів, пунктів, підпунктів цих Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку щомісячних платежів та усіма умовами інших частин Договору, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним. Також Клієнт підтверджує, що інформація, зазначена в частині 6 другій статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", надана йому, зокрема, шляхом розміщення на Сайті Банку. Пунктом 2.5 розділу «Основні положення» визначено, що укладаючи договір клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами договору. Указаними Умовами передбачені права та обов`язки сторін, порядок здійснення дистанційного обслуговування, використання електронного цифрового підпису порядок внесення змін до Договору. У п. п. 5.3, 5.8.1 п. 5 розділу I Умов визначено, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Для надання послуг банк видає клієнту картку (платіжну картку). Платіжна карта передається клієнту не активованою, активується банком при додаванні інформації з картки на мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код (п. п. 2.1, 2.4, 2.5 розділу II Умов). П. п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 розділу II Умов передбачено, що ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Сторони домовилися, що банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у мобільному додатку. Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. Форма надання кредиту: поновлюваний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги. Отже, суд приходить до висновку, що між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] 28.02.2020 було укладено електронний кредитний договір в рамках банківського проекту «monobank» відповідно до вимог чинного законодавства, за яким останній отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, відповідно до якої «укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі укладеного між АТ "Універсал Банк" та [PERSON] договору, відповідач отримав кредит в розмірі 30 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] , що підтверджується Довідкою про наявність рахунку № [NUMBER] , а також випискою, наданою представником позивача, з якої вбачається, що 28.02.2020 відповідачу був встановлений кредитний ліміт у сумі 30 000,00 грн. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем належними доказами, за договором № б/н від 28.02.2020 станом на 14.09.2021 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 64 769,86 грн., яка є заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, про що свідчить банківська виписка по його рахунку про рух коштів по картці, з якої вбачається, що останній розраховувався кредитною карткою, поповнював мобільний рахунок, здійснював перерахування на інші платіжні картки, знімав готівку в банкоматах, а також частково погашав кредит, однак повністю свої зобов`язання щодо їх своєчасного повернення не виконав, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість. При цьому, відповідно до п. 5.4. розділу II Умов клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання. З наданої позивачем виписки вбачається, що [PERSON] після встановлення та зміни кредитного ліміту продовжував користуватись платіжною карткою, а отже відповідно до приписів п. 5.4. розділу II Умов підтвердив факт згоди з встановленням ліміту. За матеріалами справи також вбачається, що за період користування [PERSON] кредитною карткою, він 14 разів переводив свої витрати у розстрочку на загальну суму 55 526,82 грн. Вказані операції підтверджуються заявами клієнта паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту та формою підтвердження електронного документу за відповідну дату, які підписані ЕЦП відповідача. Так, послуга "Переведення витрати у розстрочку" - послуга, за якою Банк надає Клієнту Кредит з метою здійснення платежу на строк, визначений у Заяві Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути суму Кредиту та сплатити Комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі Щомісячних платежів (розділ IV Умов). Відповідно до п. 1.3.1. розділу IV Умов Банк має право на власний розсуд запропонувати постійним Клієнтам скористатися Послугою "Переведення витрати у розстрочку". В такому разі Банк направляє Клієнту відповідне повідомлення або надає відповідний набір функцій у сервісі Виписка Мобільного додатка із зазначенням даних Транзакції. Клієнт має право скористатися пропозицією протягом 7 днів з моменту здійснення видаткової операції шляхом направлення Банку Заяви Клієнта у Мобільному додатку. При цьому, Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на Поточний рахунок Клієнта. Використання Кредиту відбувається шляхом: а) ініціювання Транзакції в pos-терміналі (послуга "Розстрочка"); б) переведення раніше здійсненого платежу у розстрочку (Послуга "Переведення витрати у розстрочку", "Акційна розстрочка"). в) придбання Товару в магазині Партнера (Послуга "Покупка частинами"). Розмір Кредиту, виданого у рамках встановленого кредитного ліміту, дорівнює сумі Транзакції. У разі якщо сума Транзакції перевищує розмір визначеного у Заяві Клієнта кредитного ліміту, решта суми погашається за рахунок коштів Клієнта, що обліковуються на Поточному рахунку. Пунктами 1.2.10, 1.2.12. розділу IV Умов передбачено, що Клієнт доручає Банку здійснювати погашення Заборгованості щомісячно шляхом безакцептного (договірного) списання Банком з Поточного рахунку Клієнта суми Щомісячного платежу відповідно до умов Кредитного договору. В разі відсутності на Поточному рахунку Клієнта власних коштів, Банк має право здійснити списання суми Щомісячного платежу за рахунок встановленого на Поточному рахунку Клієнта кредитного ліміту. Отже, відповідно до цієї обставини заборгованість за тілом кредиту змінювалась. У зв`язку з тим, відповідач не вносив кошти на повне погашення використаних. Таким чином, не виконання боржником умов договору на які він погодився та ознайомився в анкеті-заяві заборгованості перед банком матиме наслідком порушення фундаментального положення Цивільного права України про обов`язковість договору. Станом на 01.06.2020 відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту 30 000,00 грн., у зв`язку з чим щомісячний платіж (за травень 2020) був списаний за рахунок овердрафту, в результаті чого баланс на кінець дня становив - (мінус) 961,41 грн. При цьому, відповідно до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank), до кредитного ліміту відносяться в тому числі суми коштів, що можуть бути отримані Клієнтом за рахунок Кредитного ліміту з метою погашення заборгованості із сплати відсотків за користування Кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів. Таким чином, заборгованість станом на 14.09.2021, яку просить стягнути позивач - 64 769,86 грн., складається зі суми використаного відповідачем кредитного ліміту - 30 000,00 грн., а також суми овердрафту - 34 769,86 грн. Відповідно до п. 5.20 Умов термін повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Термін погашення відсотків по овердрафту - щомісячно за попередній календарний місяць до 1-го числа. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у цивільній справі №200/5647/18. Таким чином, виписка по рахунку [PERSON] , згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останнім кредитних коштів та здійснення ним банківських операції у тому числі сплати процентів. Щодо розрахунку заборгованості як належного доказу існування такої заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власного розрахунку заборгованості не надано, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і її розміру. При цьому, суд враховує позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Щодо тверджень відповідача про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що його було ознайомлено з Умовами обслуговування рахунків фізичних осіб, суд зазначає наступне. Враховуючи те, що послуги АТ "Універсал Банк" надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, суд приходить до висновку, що [PERSON] був ознайомлений з Правилами, які діяли на час підписання Анкети-заяви, та відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України він добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 28.02.2020, а отже засвідчив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови укладеного з ним договору. Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Доводи відповідача про те, що він, будучи юридично необізнаним, мав складнощі з усвідомлюванням інформації, наданої банківською установою не можуть бути підставою для визнання укладеного договору недійсним, так як суду не надано доказів, що [PERSON] звертався до позивача з вимогою надання роз`яснень та незрозумілості умов кредитного договору, і протягом тривалого часу виконував умови договору, що свідчить про їх розуміння та погодження. Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка надійшла своє відображення у постанові від 21.01.2021 у цивільній справі № 755/6962/19. У той же час суд не приймає до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем строків позовної давності, оскільки договір між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» було укладено 28.02.2020, у той час як з позовом АТ «Універсал Банк» звернулось 14.12.2021, тобто у межах загального строку позовної давності. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.02.2020 року у розмірі 64 769,86 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved