Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50010329, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 208 655,46 грн., що на момент укладення якого становило еквівалент 25 642,80 дол. США, строком на 60 місяців з процентною ставкою 9, 90% (є змінною відповідно до п 2.3 Загальних умов кредитування) для придбання автомобіля марки «Volkswagen Golf VII», кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля склав 4 525, 20 дол. США, загальна ціна автомобіля склала 30 168, 00 дол. США. Окрім того, відповідно до п. 1.6 загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010329 від 27.08.2013 року забезпечено Договором застави № 50010329 від 29.08.2013 року. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання внаслідок чого у останнього виникла заборгованість. 04.03.2016 року на адресу відповідача була направлена вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати відсотків, однак дана вимога була проігнорована. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимоги про дострокове повернення кредиту та з метою захисту своїх прав та інтересів, за кредитним договором та договором застави, позивач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на підставі Договору застави від 29.08.2013 року, з метою звернення стягнення на автомобіль «Volkswagen Golf VII», кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 25.04.2016 року приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №713 про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Volkswagen Golf VII», кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, який належить на праві власності відповідачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 23.06.2016 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на підставі вищевказаного напису винесена Постанова про відкриття ВП №51494685. 30.11.2017 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/8117/16-ц виконавчий напис від 25.04.2016 року, зареєстрований в реєстрі №713 визнано таким, що не підлягає виконанню. 14.03.2018 року Апеляційного суду Київської області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2017 у справі №369/8117/16-ц залишено без змін. Таким чином, на день звернення позивача до суду, звернення стягнення на предмет застави не було реалізовано. А тому починаючи з 16.08.2015 року відповідач перестав належним чином виконувати взяті за кредитним договором зобов`язання, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом. Відповідно до розпорядження від 12.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В., на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/5916/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т. Ухвалою судді від 15.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 22.10.2019 відповідачем подано відзив на заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованості та недоведеністю розміру заборгованості, а також просив застосувати строки позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій. У відповіді на відзив від 22.01.2020 року, представник позивача заперечував проти міркувань відповідача щодо застосування строків позовної давності, посилаючись на той факт, що перебіг позовної давності перервався та почав спливати з моменту здійсненого відповідачем останнього платежу, а саме з 06.06.2016. У судовому засіданні в режимі відеоконференції від 11.08.2022 року згідно ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - адвокат Ізвєкова В.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові, в поданій відповіді на відзив на позовну заяву, Відповідач та його представник у судове засідання 16.05.2023 не з`явились, про розгляд справи сповіщалися судом належним чином, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово (пояснення) представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 27.08.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50010329, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 208 655,46 грн., що на момент укладення якого становило еквівалент 25 642,80 дол. США, строком на 60 місяців з процентною ставкою 9, 90% (є змінною відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування) для придбання автомобіля марки «Volkswagen Golf VII», кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі. Згідно з п. 1.2. Загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Кредит та Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Відповідно до п 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому, Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником. Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення Кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку (Національно Банку України або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного в Договорі. Сторони погодились, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода Позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений. Згідно з п. 2.3. загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка EURIBOR\збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25% пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка. У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (п. 2.3.1. загальних умов кредитування). Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється Відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця. Відповідно до п.3.2.1 Кредитного договору у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць, Позивач має право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання Договору. Сторони також погодили, що відповідно до п.8.1 Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту та/або Додаткового Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно Згідно з п.8.2 договору, укладеного між сторонами у разі порушення відповідачем терміну повернення Кредиту, визначеного у ст.3.3, за винятком умови порушення Відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, передбаченої в ст.3.2.1, Відповідач сплачує Позивачу штраф в розмірі 20% від суми Кредиту. Відповідно до п. 1.6 загальних умов, зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Моібліті» за кредитним договором № 50010329 від 27.08.2013 року забезпечено Договором застави № 50010329 від 29.08.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Саприкіною О.С., зареєстрованим в реєстрі за №1030, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки «Volkswagen Golf VII», кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, що належить йому на праві власності. Згідно приєднаної до позовної заяви вимоги (повідомлення) від 04.03.2016 року позивач вимагав достроково повернути заборгованість за кредитом в сумі у розмірі 515 369,62 грн. з яких: 14 393,68 дол. США - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на 04.03.2016 становило еквівалент і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ « Креді Агріколь Банк» складає 376 610,61 грн.; 133 913, 87 грн. - невиплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 4 845, 11 грн. - штрафні санкції відповідно до п. 8.3 Договору. Оскільки відповідач не виконав вимогу позикодавця про дострокове повернення кредиту та оплату боргу, що виник разом зі штрафними санкціями, позивач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. 25.04.2016 року приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №713 про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Volkswagen Golf VII», кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1,968 куб. см., рік випуску - 2013, який належить на праві власності відповідачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 23.06.2016 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на підставі вищевказаного напису винесена Постанова про відкриття ВП № 51494685. 30.11.2017 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/8117/16-ц виконавчий напис від 25.04.2016 року, зареєстрований в реєстрі №713 визнано таким, що не підлягає виконанню. 14.03.2018 року Апеляційного суду Київської області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2017 у справі №369/8117/16-ц залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач починаючи з 16.08.2015 року перестав належним чином виконувати взяті за кредитним договором зобов`язання. Відповідачу була надіслана вимога про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги, яка була отримана відповідачем 05.06.2015 р. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з порушенням виконання позичальником своїх зобов`язань ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало 04.03.2016 р. вимогу про дострокове погашення заборгованості, зазначивши, що сума боргу за кредитом на день виставлення рахунку становить еквівалент 14 393,68 дол. США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складало - 376 610,61 грн. При визначенні розміру заборгованості за кредитом при зверненні до суду позивач застосував курс іноземної валюти на момент подання заяви про зміну предмету позову, що не узгоджується з положеннями п.1.3 Кредитного договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості щодо дострокового повернення суми кредиту за кредитним договором у розмірі 376 610,61 гривень. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач просить стягнути з відповідача: 33 902,82 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання що до дострокового повернення суми кредиту; 164 202,23 грн. - інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту; 133 913,87 грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 12 055,05 грн. - 3% річних за несплачені чергові платежі у розмірі; 58 386, 45 грн. - інфляційні збитки за несплачені чергові платежі; 96 397,19 грн. - прострочену заборгованість по додатковому кредиту; 41 731, 09 грн. - шраф за прострочення терміну дострокового поверненню кредиту; 4 845, 11 грн. - штраф та пеня в порядку п. 8.3 кредитного договору. Враховуючи, що сума неповернутого кредиту як визначено судом становить 376 610,61 грн., суму нарахованих відсотків за період з 28.04.2016 р. по 03.04.2019 р. (дата дострокового повернення кредиту) складає 33 121,00 грн.. Щодо вимог позивача про стягнення штрафу та пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України). Відповідно до п.8.1 Кредитного договору у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, Відповідач сплачує Позивачеві пеню в розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Відповідач, в свою чергу, подав заяву про застосування до зазначених вимог наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України). Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 по справі №6-474цс16 зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі №6-1138цс 15. Тобто, з врахуванням поданої відповідачем заяви, суд приходить до висновку, що позивачем з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса, було змінено строк виконання зобов`язання, а відтак строк позовної давності обчислюється з 28.04.2016 року, з дати вчинення виконавчого напису. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності та відмовляє позивачу у задоволенні вимог про стягнення штрафу за прострочення терміну дострокового повернення кредиту у розмірі 41 731,09 грн. та штрафу та пені в порядку п.8.3 кредитного договору у розмірі 4 845,11 грн.. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у межах вищевказаного строку позовної давності 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо дострокового повернення суми кредиту у розмірі 33 121,0 грн. та 3% річних за несплачені чергові платежі у розмірі 11 777,0 грн.. Заявляючи вимоги про стягнення збитків, Позивач посилається на те, що збитками є витрати позивача на надання юридичних послуг та витрати, понесені із вчиненням виконавчого напису. Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Враховуючи недоведеність позивачем понесених витрат в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, а також зважаючи на те, що виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» в цій частині. Також відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті». Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збоу у сумі 9 781,47 грн..

Outcome: partial