Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про встановлення факту належності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва спадкодавцю та визнання за нею право власності право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради загальною площею 3,30 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ОД № 047725, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В позові посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді вказаної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він заповів позивачці. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлого [PERSON] та їй нотаріусом було роз`яснено, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Нотаріус зазначив, що за вирішенням даного питання необхідно звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради загальною площею 3,30 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ОД № 047725, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації 15.07.2004. При житті [PERSON] склав заповіт від 03.02.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 17, за яким заповів вищевказане спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Дмитрівської сільської ради загальною площею 3,30 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ОД № 047725, позивачці. Позивачка, відповідно до ст. 1233 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та прийняла спадщину відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як на момент смерті постійно проживала зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою від 23.05.2023 №595, виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради. Відповідно до листа завідувача Ренійської державної нотаріальної контори від 26.04.2023 №332/01-16 встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлого [PERSON] та їй нотаріусом було роз`яснено, що оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, за вирішенням даного питання необхідно звернутися до суду. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст..1223 ЦК України, право на спадкування мають особа, визначені в заповіті. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , за життя набув право власності на земельну ділянку площею 3,30 гектарів, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за життя склав заповіт, яким заповів вказану земельну ділянку позивачці. Позивачка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняла, проте звернувшись до нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено, позивач не може реалізувати свої законні права на спадкове майно, у зв`язку з чим, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності спірної земельної ділянки спадкодавцю слід зазначити наступне. У п.1 (абз. 1-2) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З наведеного слідує, що при розгляді справ про спадкування судам, серед іншого, також потрібно встановити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, зокрема й факт належності нерухомого чи рухомого майна спадкодавцеві (-ям), оскільки до спадщини входять лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцю. У такому разі, під час встановлення обставин справи щодо спадкування, зокрема встановлення певних фактів (належність майна спадкодавцю), окреме ухвалення та встановлення такого факту в резолютивній частині рішення не потребується, оскільки воно не встановлює жодних юридичних наслідків для суду, сторін та інших осіб, під час майбутнього виконання рішення суду, та не є належним способом захисту порушеного майнового права особи позивача, способи захисту якого визначені ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК. На підставі викладеного,

Outcome: partial