Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Адвокат Маковійчук П.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка із відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, і під час їхнього проживання народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з [PERSON] не склалося, подружні відносини ними припинено з 2016 року. З цього часу відповідач жодного разу не відвідував сина, не цікавиться його успіхами та станом здоров`я, не допомагає матеріально. Батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує його до самостійного життя. Крім того, 18.01.2017 рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі 725/5123/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 850 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2016 року до повноліття дитини. На підставі цього рішення першим відділом ДВС у м.Чернівці відкрито виконавче провадження № [NUMBER], однак відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму 26 065 грн. У зв`язку із тим, що розмір аліментів, визначений у розмірі 850 грн щомісячно, не може забезпечити належний рівень матеріального забезпечення сина, тому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття останнього. Звертає увагу суду на те, що позивачка самостійно несе всі витрати на утримання дитини, турбується про здоров`я, духовний розвиток, фізичне виховання свого сина. На даний час усі необхідні дитині умови для здорового та повноцінного фізичного і духовного росту й розвитку забезпечує [PERSON] . На підставі вищенаведеного просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] , та змінити спосіб стягнення аліментів, а саме: стягувати із відповідача аліменти на утримання сина в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Адвокат Маковійчук П.В., який діє в інтересах [PERSON] , в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду. Причини неявки суду не повідомив. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Представник Служби у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явилася, 09.05.2023 до суду скерувала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.07.2015, яке видане відділом ДРАЦС Кіцманського РУЮ у Чернівецькій області. Відповідно до характеристики, виданої директором ТОВ «Вайл Лаіонс» Тихоновичем М.М., відповідач [PERSON] , [INFO] , мешкає у квартирі [ADDRESS] . З боку сусідів заяв та скарг не надходило. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 18.01.2023, [PERSON] проживає із своїми дітьми у власному будинку без реєстрації по [ADDRESS] . Відповідно до довідки-характеристики Лужанського ОЗЗСО І-ІІІ ст. ім.Василя Орлецького від 13.01.2023 № 230, малолітній [PERSON] навчається у закладі з 01.09.2020. Мати дитини [PERSON] купує шкільний інвентар, відвідує батьківські збори та інші шкільні заходи. Батько [PERSON] участі у житті дитини не приймає. З характеристики [PERSON] , яка видана 13.01.2023 Лужанського ОЗЗСО І-ІІІ ст. ім.Василя Орлецького, слідує, що [PERSON] до школи приводить матір, яка дбає про нього, слідкує за успіхами в навчанні, піклується про його здоров`я. Хлопчик завжди доглянутий та забезпечений всім необхідним для навчання, [PERSON] постійно підтримує зв`язок із школою та класним керівником, систематично спілкується з вчителями, приділяє належну увагу вихованню сина. Батько [PERSON] не приймає участі у шкільному житті хлопчика. Згідно з довідки ТОВ «МАК-МЕДИК від 27.041.2023, відповідач не супроводжував сина на медичні огляди та не цікавився його здоров`ям. Відповідно до письмових пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 02.02.2023, [PERSON] вихованням сина не займається, матеріально не утримує, не цікавиться життям, здоров`ям та загальним станом сина [PERSON] . Крім того, матеріали справи місять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на суму 26 066 грн. У висновку органу опіки та піклування Мамаївської сільської ради зазначено, що з метою захисту законних прав та інтересів дитини вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що батько ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батька, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батька, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, оскільки він не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належного спілкування із ним та не проявляє поваги, турботи по відношенню до сина. Щодо зміни способу стягнення аліментів з відповідача на користь дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.183 та ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184 Сімейного кодексу України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Як з`ясовано судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання спільного сина [PERSON] визначено судом у розмірі 850 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. 17.05.2017 року Президент України підписав ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", згідно якого внесено зміни до законодавчих актів України, згідно якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Беручи до уваги викладене, суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у цьому випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача, оскільки така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до приписів п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивача звільнено від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved