Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №2167739 про надання споживчого кредиту у електронному вигляді, відповідно до якого Відповідачу було надано кредит в сумі 14 100,00 грн. шляхом перерахування Товариством грошових коштів на платіжну картку. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, відповідно до п 1.2. Кредитного договору, кредит, споживач, зі свого боку, свої зобов`язання перед Товариством не виконав, відповідно до умов Кредитного договору мав повернути кредит та сплатити інші платежі, згідно з Графіком платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, у зв`язку порушенням взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 46 248, 00 грн. 30.10.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020 від 30.10.2020 р. Відповідно до умов даного Договору та у відповідності до ст.512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до відповідача за Кредитним договором №2167739 від 20.03.2020 року. Сума та розрахунок заборгованості за Договором №2167739 про надання споживчого кредиту від 20.03.2020 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Авентус Україна», згідно з Договором відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020 від 30.10.2020 р. Тобто після отримання права вимоги до відповідача, позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Відповідно до Виписки з особового рахунка за Кредитним договором №2167739 від 20.03.2020 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 46248,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14100,00 грн.; прострочена заборгованість процентами - 32148,00 грн. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивачем була проведена робота щодо добровільного врегулювання заборгованості за кредитним договором: відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості Вих.№20047013/1 від 24.12.2020; надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, а тому представник позивача був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені судові витрати. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 08 травня 2023 року представником відповідача було надано відзив, згідно якого позов визнає частково, а саме у розмірі 22137,00 грн., з яких 14100,00 грн. - сума основного боргу, 8037,00 грн. - відсотки за користування кредитом, оскільки згідно умов Кредитного договору: строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 19.04.2020 року. Стороною позивача не надано обґрунтованого розрахунку та відповідних доказів на підтвердження нарахування заборгованості за процентами у розмірі 32148,00 грн. Якими умовами договору та математичними розрахунками користувався позивач при визначені саме такої суми заборгованості за процентами не зрозуміло і матеріали справи таких даних не містить. Згідно п.1.5.1 кредитного договору визначено, що знижена процентна ставка становить 1,33 % в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору (без пролонгацій), за умови погашення заборгованості або здійснення такого погашення протягом 3-х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Відповідно до п.1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту, застосовується згідно з цим пунктом договору: - у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, визначені в п. 1.5.1; у межах нового строку в разі продовження строку користування кредитом; у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України. Відповідно до п.1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за зниженою ставкою 19725,90 грн. (п.1.8.1) та за стандартною ставкою 22137,00 грн. (п. 1.8.2). Графіком платежів передбачено, що сума позики становить 14100,00 грн., нарахованих процентів 5625,90 грн., а разом до оплати 19725,90 грн. Визначений умовами договору строк кредиту (до 19.04.2020 року) не змінювався і викладені обставини не спростовуються матеріалами справи. Доказів того факту, що кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом збільшено у порядку, визначеному п.п.4.2-4.5 Договору, матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін. Оскільки строк надання позики сплив 19.04.2020 року, подальше нарахування процентів поза межами строку кредиту, є неправомірним. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. При розгляді справи просили врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву, та частково відмовити у задоволені позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №2167739 про надання споживчого кредиту у електронному вигляді, відповідно до якого Відповідачу було надано кредит в сумі 14 100,00 грн. шляхом перерахування Товариством грошових коштів на платіжну картку (а.с.6-8). Пунктом 1.2. Договору передбачено предмет договору - на умовах, встановлених договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п.1.3. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 14 100,00 гривень. Згідно п. 1.4. строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 19.04.2020, згідно з Графіком платежів. За п. 1.5. Кредитного договору, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: 1.5.1. Знижена процентна ставка 1,33 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. 1.5.2. Стандартна процента ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в пп. 1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього Договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 19725,90 грн.; за стандартною ставкою 22137,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов?язання перед Відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, відповідно до п 1.2. Кредитного договору, кредит, Споживач, зі свого боку, свої зобов?язання перед Товариством не виконав, відповідно до умов Кредитного договору мав повернути кредит та сплатити інші платежі, згідно з Графіком платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору. 30.10.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30102020 від 30.10.2020 р. (а.с.14-17). Відповідно до умов даного Договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і до відповідача за Кредитним договором №2167739 від 20.03.2020 року. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №2167739 від 20.03.2020 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 46248,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14100,00 грн.; прострочена заборгованість процентами - 32148,00 грн. 24.12.2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило [PERSON] претензію про погашення кредитної заборгованості (а.с.23). Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ні на рахунки попередніх кредиторів. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами. Разом з тим, в п. 6.2 Рішення КСУ від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 зазначено, що: « Оцінюючи підстави, що є в національному праві, для визнання очікувань Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом до дня його фактичного повернення правомірними, Конституційний Суд України зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 190 Кодексу майном як особливим об`єктом є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. До майнових прав належать, зокрема, права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"). Проценти за користування кредитом - це певна грошова сума, яку позичальник має сплатити кредитодавцеві за умовами кредитного договору, а кредитодавець відповідно має право вимагати сплати йому такої суми грошових коштів (процентів). Це право вимоги на отримання процентів за користування кредитом належить до майнових прав і підлягає вираженню в грошовому еквіваленті. Верховний Суд надав відповідь на запит судді-доповідача щодо того, чи зазнавала змін судова практика суду касаційної інстанції щодо можливості одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 та частини другої статті 625 Кодексу, тобто правомірності стягнення процентів як плати за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період - після настання дати повернення кредиту до дня його фактичного повернення. У відповіді зазначено, що в період до 2018 року правозастосування у відповідній категорії справ характеризувалось підходом, який полягав у відсутності законодавчих перешкод для одночасного застосування приписів частини першої статті 1048 і частини другої статті 625 Кодексу, та що цей підхід найбільш ґрунтовно висвітлено в аналізі практики застосування приписів статті 625 Кодексу в цивільному судочинстві (далі - Аналіз), підготовленому Верховним Судом України в рамках вивчення практики застосування судами норм законодавства при розгляді цивільних справ про відповідальність за порушення грошових зобов`язань за 2011-2012 роки. Так, в Аналізі Верховний Суд України зазначив, що судам слід ураховувати різну юридичну природу процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 Кодексу, і трьох процентів річних від простроченої суми, установлених частиною другою статті 625 Кодексу, при вирішенні питання щодо можливості їх одночасного стягнення: Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення". При цьому Верховний Суд України наголосив, що до 2018 року судова практика щодо вирішення питання про одночасне застосування норм частини першої статті 1048 і частини другої статті 625 ЦК України не зазнавала істотних змін". Таким чином, протягом строку кредитування, що його визначено Кредитним договором, а також протягом 2015-2017 років, коли Банк у судовому порядку стягував з Позичальника та Поручителя заборгованість за Кредитним договором, зокрема проценти за користування кредитом, що їх нараховано після дати його повернення, була сталою судова практика щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період - після настання дати повернення кредиту до дня його фактичного повернення. Отже,

Outcome: partial