Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась представник ТОВ «Ум Факторінг» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 23.09.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , було укладено договір № 2962345 про надання споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримав позику у розмірі 15 000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його банківську картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. Відповідно до графіку платежів, відповідач зобов`язувався сплатити борг у повному обсязі, а також суму нарахованих процентів у розмірі 5 985,00 грн у строк до 23.10.2020 року.Відповідачем 23.10.2020 року було сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 5 985,00 грн. У порядку визначеному п. 4.3 договору без додаткового повідомлення споживача про небажання пролонгувати договір та відсутності повного погашення боргових зобов`язань, така оплата була визначена як оферта пролонгації договору та була акцептована ТОВ «Авентус Україна», тобто договір був пролонгований до 22.11.2020 року зі сплатою стандартної процентної ставки. Відповідачем 22.11.2020 року було сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 8 550,00 грн. Заяв про розірвання договору не надходило, в наслідок чого договір був пролонгований до 23.12.2020 року зі сплатою стандартної процентної ставки. Відповідачем 23.12.2020 року було сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 8 835,00 грн. та договір був знов пролонгований до 22.01.2021 року зі сплатою стандартної процентної ставки. У відповідності до п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Станом на 22.01.2021 року, відповідач борг у сумі 15 000,00 грн. та нараховані відсотки у сумі 8 550,00 не погасив, договір не пролонгував,тобто з 23.01.2021 року наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 2962345 від 23.09.2020 року. Станом на останній день, за який належно нараховувати відсотки відповідно до договору - 22.04.2021 pоку, заборгованість відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» складала 15 000,00 грн. суми основного боргу та 34 200,00 грн. відсотків за користування кредитом на умовах договору. В подальшому 09.06.2021 року ТОВ «Авентус Україна» передала право вимоги за договором № 2962345 від 23.09.2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 1 від 06.09.2019 року. Відповідно до діючого договору право вимоги, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 12 від 09.06.2021 року. З урахуванням викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн., відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 34200,00 грн., та збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1467,00 грн., які могли бути отримані позивачем в разі повного виконання своїх забов`язань відповідачем, а також судові витрати по справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2022 відкрито провадження по справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача надійшов відзив, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач не погоджується з позовними вимогами. Зазначив, що 23.09.2020 року відповідач отримав від ТОВ «Авентус Україна» споживчий кредит в сумі 15000,00 грн. за договором № 2962345. Кредит було отримано строком на 30 днів з датою повернення кредиту 23.10.2020 року. Загальна сума кредиту разом з процентами становить 20985,00 грн.23.10.2020 року відповідачем було здійснено часткову оплату кредиту у розмірі 5985,00 грн., в подальшому 22.11.2020 року було здійснено оплату у розмірі 8550,00 грн, та 23.12.2020 року у розмірі 8835,00 грн. Станом на 23.12.2020 року відповідачем було сплачено 23 370,00 грн. Сплачена сума перевищує суму кредиту, яка підлягала поверненню. Жодних намірів про пролонгацію строку кредитування відповідач не заявляв та не підтверджував. Тому посилання позивача у позові вважає безпідставними та необґрунтованими. Окремо зазначив, що вимоги позивача, щодо судових витрат у вигляді витрат на оплату звіту про оцінку грошового збитку у вигляді упущеної вигоди також задоволенню не підлягають, оскільки вартість виконання робіт по складанню звіта у розмірі 15000,00 грн, про наявність упущеної вигоди в розмірі 1467,00 грн., є неспіврозмірною з отриманим результатом. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позову. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що відповідачем не заперечується факт підписання договору №2962345 та не заперечується факт отримання коштів у сумі 15 000 грн. Щодо відсутності пролонгації строку зазначила, що зокрема, пункт 4.3. визначає, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Відповідач здійснював платежі в рахунок погашення боргу 23 жовтня 2020 року, 22 листопада 2020 року та 23 грудня 2020 року. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви суми коштів сплачених відповідачем відповідали сумам нарахованих та несплачених процентів на дату здійснення такого платежу. Пункт 4.3. укладеного між сторонами договору визначає, що у разі коли споживач не бажає щоб вважали таку оплату відсотків офертою на пролонгацію договору, він має повідомити про це товариство одним зі способів. Таких повідомлень від відповідача не надходило, тож первинний кредитор пролонгував договір на той же строк відповідно до заданих дат. Щодо сплати суми більшої, ніж було розраховано первинним договором зазначила, що у порядку передбаченому ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов?язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; ???у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; ???у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до довідки про здійснені розрахунки відповідач покривав виключно відсотки за користування кредитом, тобто на дату кінцевого строку повернення кредиту з урахуванням пролонгації заборгованість за тілом кредиту залишилась у повному обсязі. Стосовно стягнення витрат на оцінку зазначено, що кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов?язання було виконано боржником у належний спосіб. В ході підготовки позову до суду позивачем були здійснені дії щодо оцінки грошового збитку, зокрема замовлена така оцінка у суб?єкта оціночної діяльності - ТОВ «Київський Ріелтор» та відповідно отримано звіт про таку оцінку. Витрати на здійснення оцінки внесені до орієнтовного розрахунку судових витрат не як витрати на проведення експертизи, а як інші витрати пов?язані з розглядом справи. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала з викладених в позові підстав, наполягала на їх задоволенні. Додатково просила стягнути з відповідача витрати на проведення звіту про оцінку грошового збитку у розмірі 15000,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідач, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що ніяких додаткових угод про пролонгацію договору не підписував, кошти були повернуті у строк передбачений договором в повному обсязі. Окремо зазначив, що позивач не є кредитором у борговому зобов`язанні, матеріали справи не містять договору факторингу, та на його думку права вимоги за зазначеним кредитним договором не передавались, тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представники третіх осіб ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія Вей Фор Пей» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд дослідивши матеріли справи, заслухавши сторони, приходить до наступного Судом встановлено, що відповідно до договору № 2962345 про надання споживчого кредиту від 23.09.2020 року укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , вбачається, що відповідач отримав від ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його банківську картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами та 1,90% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. З виписки АТ «Райффайзен Банк» від 04.11.2022 року про рух коштів по рахунку [PERSON] , [NUMBER] за період з 23.09.2020 року по 23.10.2020 року, вбачається, що 25.09.2020 року відбулося зарахування переказу на його картку у розмірі 15000,00 грн. 06.09.2019 року між ТОВ «Ум Факторинг» та ТОВ «Авентус Україна», було укладено договір факторингу. Відповідно до витягу з реєстру права вимоги № 12 від 09.06.2021 року, було відступлене право вимоги за кредитним договором № 2962345 укладеного між [PERSON] , та ТОВ «Авентус Україна». Загальна заборгованість за вказаним договором складає 49200,00 грн., яка складається з 15000,00 грн,- заборгованість за тілом кредиту, 34200,00 грн.- заборгованість по відсоткам. Відповідно до довідки про розрахунки за договором № 2962345 про надання коштів у позику від 23.09.202 року, [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» було здійснено 23.10.2020 року платіж у сумі 5985,00 грн., 22.11.2020 року у розмірі 8550,00 грн., та 23.12.2020 року у розмірі 8835,00 грн., які були зараховані у рахунок погашення процентів за кредитним договором. Згідно звіту про грошову оцінку завданого ТОВ "Ум Факторинг" фізичною особою [PERSON] збитку з урахвуванням упущеної вигоди, по договору надання споживчого кредиту від 23.09.2020 року, складеного "ТОВ Київський ріелтор", розмір упущеної вигоди становить 1467 грн. Згідно з ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Враховуючи, що ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за кредитним договором щодо боржника [PERSON] , у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості. Заперечення відповідача в цій частині є не змістовними та спростовуються матеріалами справи. З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 49200,00 грн., яка складається з 15000,00 грн,- заборгованість за тілом кредиту, 34200,00 грн.- заборгованість по відсоткам. Доказів щодо сплати коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, тому вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 49200,00 грн., підлягають задоволенню. Доводи відповідача, щодо повної сплати суми заборгованості та відсутності з його боку пролонгації договору не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки здійснені відповідачем платежі у погашення заборгованості, зараховувались у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість за тілом кредиту не погашалась, що підтверджується умовами договору про надання споживчого кредиту № 2962345 від 23.09.2020 року та довідкою про розрахунки за вказаним договором. З аналізу змісту договору про надання споживчого кредиту № 2962345 від 23.09.2020 року, вбачається, що п 4.3, передбачено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняться шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства [INFO] повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція(оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. Доказів про повідомлення кредитора про не бажання відповідачем продовжувати строк користування кредитом суду не надано. Враховуючи наведене заборгованість за вищевказаним кредитним договором підлягає стягненню. Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди в розмірі 1467,00 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Згідно з ст. 614 ЦК України кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Суд враховує, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами сам факт наявності збитків у формі упущеної вигоди, в чому вони дістали свій прояв, безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із діями (бездіяльністю) відповідача, вина відповідача. Звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Київський ріелтор", наданий позивачем, про оцінку грошового збитку, зміст якого зведений до визначення розміру втраченої вигоди як можливого прибутку у зв`язку із середньостатистичною ставкою по депозитних вкладах в банках України, на думку суду, не є достатнім доказом наявності такого збитку саме у позивача та реального зв`язку із заборгованістю відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (74,92% від 2 481 грн 00 коп.) - в розмірі 1858 грн 80 коп. Крім того позивачем ставиться вимога про стягнення витрат на оцінку грошового збитку у розмірі 15000,00 грн. Позивачем було здійснено дії щодо оцінки грошового збитку, зокрема, замовлено таку оцінку у суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ "Київський Ріелтор" та відповідно отримано звіт про оцінку грошового збитку, завданого ТОВ "УМ Факторинг" фізичною особою [PERSON] з урахуванням втраченої (упущеної) вигоди внаслідок несплати коштів, отриманих у позику у ТОВ "Авентус Україна" згідно договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2962345 від 23.09.2022. Факт виконання оціночних робіт на замовлення позивача ТОВ "Київський Ріелтор" з подальшою їх оплатою в сумі 15 000 грн підтверджується як самим звітом, так і актом прийому-передачі виконаних робіт від 11.01.2022, а також платіжним дорученням від 06.01.2022 року № 15. З копії сертифікату № 899/20 суб`єкта оціночної діяльності, виданого 02.10.2020 ТОВ "Київський Ріелтор" строком дії з 02.10.2020 року до 02.10.2023 року вбачається, що серед переліку напрямків оцінки майна, щодо яких дозволена практична оціночна діяльність вказаного Товариства, відсутній такий напрямок, як оцінка грошового збитку з урахуванням втраченої (упущеної) вигоди. За таких умов, суд приходить до висновку про недоведеність частини судових витрат в сумі 15000 грн., як сплачених позивачем за проведення оцінки грошового збитку. Стосовно витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., понесених позивачем, суд враховує, що в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги №03022022 від 03.02.2022 року, додаткова угода № 22-06 до договору про надання правової допомоги, акт наданих послуг № 22-06 до договору про надання правової допомоги, відповідно до якого витрати на правничу допомогу позивача складаються з фіксованого гонорару адвоката у розмірі 5000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги по відшкодуванню позивачу витрат на правничу допомогу підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України,

Outcome: partial