Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить суд на свою користь: - з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 43 213,31 грн., франшиза в розмірі 2 000,00 грн., 12 000,00 грн. - витрати на правову допомогу, 2 000,00 грн. - витрати на проведення експертизи ФОП « [PERSON] », 2 788,00 грн. - вартості наданої ТОВ «Арма Моторс» оцінки вартості ремонту автомобіля, 3 960,00 грн. - витрати на послуги евакуатора, 840,80 грн. - сплачений судовий збір; -з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у сумі 12 591,69 грн. У позові посилається на те, що 02.01.2020 о 19 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Маршала Гречко, 14 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль позивача марки «Renault» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 22.05.2020 у справі №760/749/20, винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 02.01.2020 було визнано водія автомобіля марки «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Крім того, встановлено, що керування автомобілем відбувалося у стані алкогольного сп`яніння. Постанова суду набрала законної сили 02.06.2020. Вказує, що позивач 03.01.2020 звернулася до ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно рахунку №VSK0092701 від 15.01.2020 ТОВ «Арма Моторс», яке є офіційним сервісним центром АТ «Рено Україна» повна вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням ПДВ складає 198 319,62 грн. Також відповідно до рахунку № [NUMBER] від 15.01.2020, позивачем було сплачено послуги ТОВ «Арма Моторс» за надання оцінки вартості ремонту автомобіля, арматурні роботи, що в сумі складає - 2 788,00 грн. Додатково позивачем 02.01.2020 були понесені витрати на послуги евакуатора - 700,00 грн., 13.01.2020 року - 900,00 грн., 15.01.2020 року - 900,00 грн., 01.03.2020 року - 760,00 грн. Відповідно до звіту №44/90.02.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 01.02.2020 спеціалізованого оцінювача ФОП « [PERSON] » матеріальний збиток власнику транспортного засобу в результаті ДТП складає 143 213,31 грн. 01.02.2020 позивач сплатила послуги експерта за складання звіту, що складає - 2 000,00 грн. 06.02.2020 позивач повторно звернулася до ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 143 213,31 грн., зазначена сума не включає в себе понесених позивачем витрат на послуги експерта при складанні звіту про оцінку вартості матеріального збитку, послуги спеціалістів ТОВ «Арма Моторс», витрат на послуги евакуатора при транспортуванні пошкодженого автомобіля. 01.04.2020 по заподіяній шкоді ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» в межах встановленого ліміту провела страхове відшкодування в розмірі - 85 408,31 грн. Позивач зазначає, що на момент подання позову до суду, різниця між загальною сумою завданої матеріальної шкоди, розмір якої становить 143 213,31 грн. та страховим відшкодуванням в розмірі - 85 408,31 грн., а саме - 57 805,00 грн. залишається невідшкодованою. Враховуючи викладене вище просила позов задовольнити. 01.07.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 08.07.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування майнової шкоди - залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, зазначених в ній. 27.07.2020 на виконання ухвали суду від 08.07.2020 - [PERSON] надала квитанцію про сплату судового розміру. 27.07.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідачів. Разом з тим, відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. 05.11.2020 до суду відповідачем ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» подано відзив на позовну заяву. Зазначає, 03.01.2020 позивачка звернулася до ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі постанови Подільського районного суду м. Києва від 22.05.2020. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком для визначення розміру збитків залучено аварійного комісара - [PERSON] . Так, відповідно до аварійного сертифікату 32-D/64/7 від 12.03.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] становить - 104 890,05 грн. з врахуванням ПДВ та 87 408,37 грн. без врахування ПДВ. 01.04.2020 ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачено страхове відшкодування в розмірі 85 408,31 грн. (- 2000 франшиза) на рахунок позивачки. Наголошує у відзиві, що позивач особисто у заяві про страхове відшкодування від 03.01.2020 погодилася зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком. З урахуванням викиданого вище просив у задоволенні позову відмовити. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, сторони до суду не викликалися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Із матеріалів справи вбачається, що 02.01.2020 о 19 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Маршала Гречко, 14, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , недотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault» д.н.з. [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] керував автомобілем «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] у стані алкогольного сп`яніння. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22.05.2020 у справі № 760/749/20, винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 02.01.2020 було визнано водія автомобіля марки «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постанова суду набрала законної сили 02.06.2020 (а. с. 27). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність [PERSON] під час керування автомобілем «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] та вказаної вище ДТП була застрахована в ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант», згідно Полісу № АО/5788964 (а.с. 83). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, згідно полісу складає 100 000,00 грн. Розмір франшизи -2 000,00 грн. 03.01.2020 позивачка звернулася до відповідача ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 86) та 13.01.2020 оцінювач [PERSON] здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] , про що складено протокол (акт) огляду транспортного засобу, який підписаний позивачем. Зауважень до даного акту позивачем не зазначено (а.с. 87-88). Відповідно до даного протоколу (акту) огляду та ремонтної калькуляції, на виконання вимог п.34.4 ст.34 Закону, аварійним комісаром [PERSON] був складений Аварійний сертифікат 32-D/64/7 від 12.03.2020 (а. с. 89) відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 104 890,05 грн. з урахуванням ПДВ та 87 408, 37 грн. без ПДВ. З урахування вказаного вище, 01.04.2020 ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» перераховано на рахунок [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 85 408,31 грн., тобто без ПДВ у відповідності до ст. 36 Закону (87 408,37 грн.-2000,00 грн. (франшиза)=85408,31 грн.). Таким чином, відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 85 408,31 грн.,що узгоджується з вимогами закону. Доказів того, що позивач здійснила відновлювальний ремонт ТЗ суду не надано,як і не надано доказів, що організація, яка має здійснювати ремонтні роботи є платником ПДВ. Проте, позивач вважає, що ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» не у повному обсязі сплатило страхове відшкодування. До позовної заяви позивачем додано копію Звіту № 44/90.02.20 від 01.02.2020 ФОП « [PERSON] » визначення вартості матеріального збитку «Renault» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 143 213,31 грн.(з ПДВ). Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Статтею 984 ЦК України передбачено, що страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. Страхувальником може бути фізична або юридична особа. Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту. Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) - ч.1 ст.999 ЦК України. Види обов`язкового страхування в Україні визначені в ст.7 Закону України "Про страхування". До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Предметом позову є вимога про відшкодування майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювачем шкоди. Відповідно ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 6 вказаного Закону передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно ст.12 вказаного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п.33.2 ст.33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Відповідно до п.34.2, 34.3, 34.4 ст.34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно п.35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Відповідно до п.35.3 ст.35 Закону особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Згідно п.36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідачем ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» в строки, передбачені Законом, а саме, 13.01.2020 проведено огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, за участю останньої, яка підписала акт огляду транспортного засобу та зазначила, що з даним протоколом позивач ознайомлена, пошкодження записані вірно. У даному акті огляду також вказано, що на автомобілі містилися пошкодження, що не пов`язані з подією: капот, деформація; панель даху, деформація. До даних обставин, визначених у акті огляду, позивач зауважень не мала. Таким чином, автомобіль позивача мав конструктивні пошкодження внаслідок чого при визначенні розміру матеріального збитку ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» було визначено коефіцієнт зносу 17,70%. Доказів на спростування даних обставин, позивачем не надано. Таким чином, доказів того, що страховиком порушено вимоги чинного законодавства під час проведення процедури огляду автомобіля, визначення та виплати страхового відшкодування, виготовлення аварійного сертифікату №32/D/64/7 від 13.01.2020, позивачем суду не надано. Що стосується Звіту № 44/90.02.20 від 01.02.2020 р. ФОП « [PERSON] » визначення вартості матеріального збитку «Renault» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 143 213,31 грн.(з ПДВ), на який позивач посилається, як на доказ розміру нанесеного їй збитку саме до відповідача-1, суд не бере його до уваги. Аналізуючи Звіт № 44/90.02.20 від 01.02.2020 ФОП « [PERSON] » вбачається, що при визначення вартості матеріального збитку «Renault» д.н.з. [NUMBER] оцінювачем було визначено коефіцієнт зносу автомобіля позивача,як такий, що дорівнює нулю. При цьому, у акті огляду до даного Звіту оцінювачем взагалі не було зазначено пошкоджень, які були виявлені представником страхової компанії та зафіксовані у акті від 13.01.2020, тобто пошкодження, що не пов`язані з подією та які суттєво впливали на визначення коефіцієнта зносу. Таким чином, Звіт № 44/90.02.20 від 01.02.2020 ФОП « [PERSON] » було складено без урахування раніше наявних та відомих позивачу конструктивних пошкодження автомобіля, що у силу закону передбачав визначення відповідного коефіцієнта зносу належного позивачу транспортного засобу та як наслідок, мав значення для визначення розміру матеріального збитку. Клопотань про призначення у справі відповідної судової експертизи, сторони у передбаченому законом порядку суду не подали. З урахуванням того, що позивач була обізнана про наявність раніше конструктивних пошкоджень транспортного засобу та своїх заперечень з даних обставин не подала, суд вважає, що Звіт № 44/90.02.20 від 01.02.2020 ФОП « [PERSON] » не може бути покладено в основу даного рішення у справі,в якості належного доказу. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача до ТВД Страхова компанія «Альфа-Гарант» в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Франшиза у будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення. Оскільки, ст. 982 ЦК України, а ні Законом «Про страхування» франшизу не визначено істотною умовою договору добровільного страхування, це означає, що її (франшизи) наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза -це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Умовами п.36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача франшизи у розмірі 2 000,00 грн. обґрунтованими та доведеними належними доказами, оскільки розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачу, був зменшений на розмір франшизи відповідно до умов полісу. Як встановлено судом, відповідно до Звіту проведеного відповідачем-1 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 104 890,05 грн. з урахуванням ПДВ та 87 408, 37 грн. без ПДВ. Враховуючи те, що ліміт відповідальності страховика становить 100 000,00 грн., а сума спричиненого збитку позивача перевищує відповідальність страховика на 4890, 05 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення різниці між фактичний розміром шкоди та виплаченої суми страхового відшкодування, тобто у розмірі 4 890,05 грн. ( 104 890,05 грн.-100 000,00 грн.= 4890,05 грн.). Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП,оскільки в силу вимог ст.28 Закону такі витрати несе страховик. Проте, позивачем вимог в цій частині до відповідача-1 заявлено не було. А тому вимоги про стягнення 700,00 грн. за евакуацію 02.01.2020 ТЗ з місця ДТП пред`явлені до неналежного відповідача-2, а тому в цій частині не підлягають задоволенню. Що стосується понесених витрат позивача на проведення Звіту №44/90.02.20 від 01.02.2020 у сумі 2000,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки в основу даного рішення відповідний звіт не покладений, оскільки не прийнятий судом в якості належного доказу. Крім того, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача-2 понесених витрат по сплаті вартості наданої ТОВ «Арма Моторс» оцінки вартості ремонту автомобіля у розмірі 2 788,00 грн., оскільки така оцінка не покладена в основу даного рішення. В той же час, витрати понесені позивачем у сумі 2560,00 грн. щодо евакуації тз для огляду підлягають стягненню з відповідача-2, у силу вимог ст.22 ЦК України. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, позов підлягає частковому задоволенню. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано суду копію рахунку-фактури від 25.06.2020. З копії копію рахунку-фактури від 25.06.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) правова допомога відповідно до Додаткової угоди №1 від 25.06.2020. Вартість наданих послуг становить 5 000,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом п. 4.1 договору про надання правової допомоги №25/02/2020-01 від 25 лютого 2020 року клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у відповідному розмірі (порядку, строках на умовах) згідно додаткової угоди до цього договору, що є невід`ємним додатком до даного договору або на підставі акту виконаних робіт, протягом трьох днів після виставлення адвокатським бюро рахунку по акту виконаних робіт. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Отже, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню з судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial