Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про зміну предмету позову від 11 квітня 2023 року, просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., на підставі якого внесено запис № 29366460 від 14 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 908309832224. В обґрунтування вимог позову вказано, що позивач вважає дії відповідача, що виразилися у вчиненні 14 червня 2016 року запису щодо квартири, належної позивачеві, про договір іпотеки, незаконними та безпідставними, так як про це документи не подавалися, додаткове рішення не приймалося щодо реєстрації обтяження й іпотеки. Позивач переконаний, що відповідач не мала права здійснювати реєстрацію (перенесення) обтяження на майно, право власності на яке вона зареєструвала. Станом на дату укладення договору іпотеки, майно, що належало на праві приватної власності, не могло бути предметом іпотеки у силу того, що об`єкт прав власності було створено небагато пізніше, оскільки у даному випадку предмет правовідносин створюється шляхом введення в експлуатацію будинку. Таким чином, право власності позивача, на його думку, було обмежено внаслідок іпотеки іншого, відмінного від зазначеного права, рухомого майна - майнових прав на об`єкт. Оскільки згаданий запис було перенесено відповідачем, права позивача були порушені. Окрім цього, зазначав позивач, що не оспорює будь-які права власності, він наполягає на тому, що ухвалення судового рішення про скасування державної реєстрації обтяження щодо права власності на нерухоме майно позивача може бути кваліфіковане як припинення офіційного визнання і підтвердження державою юридичного факту набуття третіми особами права «ненадання згоди» на будь-які дії з відчуження майна позивачем, внаслідок чого до Державного реєстру прав уносять запис про скасування державної реєстрації обтяження щодо вправа власності. Отже, внаслідок внесення реєстраційного запису про скасування державної реєстрації обтяження щодо права власності до Державного реєстру прав позивач отримає втрачену можливість вільно та на власний розсуд розпоряджатися нерухомим майном, оскільки за чинним законодавством України відчуження нерухомості можливе лише у разі відсутності (скасування) реєстраційного запису про обтяження щодо державної реєстрації права власності на таке майно. Внаслідок скасування рішення про обтяження щодо державної реєстрації прав позивача та внесення до Державного реєстру прав реєстраційного запису про скасування державної реєстрації обтяження прав Держава офіційно не визнає та не підтверджує наявності у третіх осіб права перешкоджати здійсненню права власності позивачем щодо нерухомого майна - квартири. У відзиві сторона відповідача позов не визнала, заперечуючи проти задоволення вимоги позивача, приватний нотаріус Верповська О. В. вказала, що для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру позивач надав всі передбачені чинним законодавством України документи, а саме: технічний паспорт, договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, акт приймання-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, довідку про повну оплату вартості майнових прав на квартиру. Вона здійснила перевірки щодо наявності заборон, арештів, іпотек тощо, й за наслідками такої перевірки було сформовано відповідні довідки, з яких вбачалося відсутність перешкод для здійснення реєстрації права власності. Тому підстави для відмови у реєстрації права власності за позивачем були відсутні. Під час реєстрації права власності 18 квітня 2016 року відповідачем було здійснено пошук в ДРРП за адресою об`єкта, як це передбачено чинним на той час порядком. На жаль, встановити наявність іпотеки та заборони не було можливим, як з`ясувалося у червні 2016 року після телефонного дзвінка співробітника банку нотаріусом Гунько І. І. при посвідченні договору іпотеки майнових прав на вказану квартиру та внесенні відповідних записів до реєстру адреса майна зазначена: [ADDRESS] , тобто без зазначення номеру секції та квартири, що у свою чергу при здійсненні пошуку унеможливлює виявлення записів про іпотеку та заборону. Як тільки відповідачу стало відомо про існуючі обтяження, 14 червня 2016 року, після телефонного дзвінка співробітника банку, запис про обтяження було відразу перенесено до відкритих розділів. У своїх письмових поясненнях представник відповідача вказала, що приватний нотаріус Верповська О. В. не вносила запис № 29366460 до реєстру речових прав та рішення щодо такого запису не приймалося. Це номер рішення про відкриття розділу на об`єкт нерухомості та реєстрацію права власності на квартиру за позивачем. Тому задоволення позову у редакції позовних вимог, як викладено позивачем, матиме як наслідок скасування права власності позивача на квартиру. Обтяження, яке було перенесено нотаріусом з відповідного розділу 14 червня 2016 року, було внесено до реєстру речових прав 25 лютого 2014 року за № 14965668 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І. І. на підставі договору іпотеки від 24 лютого 2014 року, укладеного ПАТ «Державний ощадний банк» (іпотеко держатель) та ТОВ «ПГ Інвест» (іпотекодавець), якими під час розгляду справи не надали доказів наявності підстав для скасування запису про обтяження від 25 лютого 20214 року № 14965668, яке чинне на цей час. Відповідач жодних рішень щодо обтяження не приймала і не вносила безпосередньо до реєстру речових прав. Під час перенесення запису, вона керувалася пунктом 33 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої, запис про право власності та суб`єкта цього права; про інші речові права та суб`єкта цих прав; про обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав, який існував до переходу, припинення права власності, інших речових прав на нерухоме майно або обтяжень таких прав, зберігається у Державному реєстрі прав. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., треті особи: ТОВ «ПГ Інвест», ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому просив зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську О. В. скасувати запис № 29366460, внесений 14 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 908309832224, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551, 20 грн. Ухвалою судді від 20 жовтня 2016 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 08 листопада 2016 року до суду було подано представником позивача дублікат квитанції про сплату судового збору та засвідчену копію нотаріальної довіреності представника /т. І а. с. 40, 46/. 11 листопада 2016 року ухвалою судді Підпалого В. В. у справі відкрито провадження /т. І а. с. 48/. 22 травня 2017 року представником третьої особи ТОВ «ПГ Інвест» подано до суду пояснення на позов /т. І а. с. 86-90/. 15 серпня 2017 року від третьої особи у справі ТОВ «ПГ Інвест» до суду надійшла позовна заява з самостійними вимогами на предмет спору, а 12 вересня 2017 року - подано уточнення до своєї позовної заяви /т. І а. с. 121-127 «а», 128 «а»-138/. 12 грудня 2017 року представник третьої особи у справі ТОВ «ПГ Інвест», яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі представника /т. І а. с. 152/. На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 24 жовтня 2018 року від третьої особи у справі надійшов відзив на позов [PERSON] з вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В. /т. І а. с. 223-231/. 18 лютого 2020 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В. усі матеріали по реєстраційним діям при здійсненні державної реєстрації іпотеки на квартиру [ADDRESS] /т. ІІ а. с. 40-41/. 18 червня 2020 року від відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В. - до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов [PERSON] , у якому вона просила розглянути справу за її відсутності, та копії документів, на підставі яких здійснено реєстрацію права власності /т. ІІ а. с. 65-91/. 02 березня 2021 року суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, позовну заяву третьої особи ТОВ «ПГ ІНВЕСТ», яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав повернуто /т. ІІ а. с. 138-139/. 02 березня 2021 року ухвалою суду клопотання представника АТ «Ощадбанк», представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В. про закриття провадження у справі задоволено - закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., треті особи: ТОВ «ПГ Інвест», ПАТ «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії /т. ІІ а. с. 143-145/. 13 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу суду першої інстанції у справі від 02 березня 2021 року і справу повернуто для продовження розгляду /т. ІІ а. с. 184-186/. 10 лютого 2022 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2022 року, здійсненого на підставі розпорядження керівника апарату суду № 63 від 08 лютого 2022 року, цивільну справу передано судді Литвиновій І. В., для розгляду /т. ІІ а. с. 214-215-216/. 12 квітня 2023 року представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову, згідно з якою, сторона просить скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., на підставі якого внесено запис № 29366460 14 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 908309832224 /т. ІІІ а. с. 1/. Ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування представника позивача, внесеною до протоколу судового засідання 12 квітня 2023 року, заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зміну предмету позову з вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., треті особи: ТОВ «ПГ Інвест», ПАТ «Державний ощадний банк України» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., на підставі якого внесено запис № 29366460 14 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 908309832224, прийнято до розгляду /т. ІІІ а. с. 6/. 12 квітня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /т. ІІІ а. с. 7-9/. Представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав наведених у заявах по суті, просив задовольнити у повному обсязі саме у такій редакції вимог позову й наполягав на тому, що належним відповідачем є приватний нотаріус Верповська О. В. як державний реєстратор. Представник відповідача Демченко М. М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення, просила відмовити, посилаючись на доводи, що викладені у заявах по суті сторони. Представник третьої особи ПАТ «Ощадбанк» Скляров Д. М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, наголосив, що майно було в іпотеці в банку й ще у 2014 році до Реєстру були внесені відомості про іпотеку квартири, належну позивачу. Представник третьої особи ТОВ «ПГ Інвест» у судове засідання не з`явився, окрім вищевказаних, як заяви з процесуальних питань, як і заяви по суті, не надходили до суду, про причини неявки представника третьої особи, належним чином повідомленого про час, дату і місце судового засідання, суду невідомо. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 24 лютого 2014 року [23:08:52] існувало обтяження за записом про обтяження № 4780438 у виді заборони на вищевказане нерухоме майно, яке належало ТОВ «ПГ Інвест», згідно з договором іпотеки між останнім та АТ «Державний ощадний банк України», посвідчений 24 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І. І. і зареєстрованим за № 444. 31 липня 2015 року [PERSON] та ТОВ «ПГ Інвест» укладено Попередній договір № 31-07/15/106 купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 106 , відповідно до якого сторони зобов`язувалися укласти основний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , на умовах та у строки, передбачені попереднім договором. 14 січня 2016 року сторонами укладено договір № 14/01/16-106 купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 106 , відповідно до якого [PERSON] (покупець) придбав, а ТОВ «ПГ Інвест» в особі директора Сіленка А. М. продало майнові права на квартиру [ADDRESS] . Згідно з пунктом 4.1.2 договору № 14/01/16-106, на момент укладання цього договору, майнові права на об`єкт нерухомості, що є предметом цього договору, нікому іншому не продані, не подаровані, не є внесеними до статутного капіталу юридичної особи, не передані, або відчужені іншим способом, не передані в заставу, у тому числі не перебувають під податковою заставою, під забороною (арештом), за договором управління тощо та відсутні будь-які права будь-яких третіх осіб щодо майнових прав на вказаний у цьому договорі об`єкт нерухомості [квартира [ADDRESS] ], а також відсутні будь-які інші обтяження /т. І а. с. 21/. На виконання договору № 14/01/16-106 від 14 січня 2016 року ТОВ «ПГ Інвест» передало позивачу: довідку про повну оплату вартості майнових прав на квартиру № 106 від 14 червня 2016 року, акт приймання-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 106 від 14 січня 2016 року № 14/01/16-106 від 14 січня 2016 року. 15 квітня 2016 року на згаданий об`єкт нерухомості експертною компанією ТОВ «Лекстатус» за участю експерта, інженера з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] було виготовлено технічний паспорт. На підставі вказаних документів [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Верповської В. М. щодо реєстрації її права власності на зазначене майно, яка провела перевірку всіх документів, відомостей, що знаходилися у відповідних державних реєстрах. 18 квітня 2016 року приватний нотаріус Верповська В. М. провела реєстрацію права власності, про що внесено запис № 14272760 об`єкту нерухомого майна надано реєстраційний номер 908309832224. 14 червня 2016 року приватний нотаріус Верповська В. М. внесла запис про договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодержателем квартири [ADDRESS] , є ПАТ «Державний ощадний банк України». Запис про наявність такого обтяження [№ 4780438 від 24 лютого 2014 року] приватний нотаріус Верповська О. В. перенесла у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 14963824. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. З поданих оригіналів або копій (у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку) документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. За наявності зареєстрованих речових прав на такий об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав до відповідного відкритого розділу (пункт 20 Порядку № 1127). У разі проведення державної реєстрації речових прав або обтяжень таких прав щодо об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який не зареєстровано в Державному реєстрі прав або право власності на який не підлягає державній реєстрації відповідно до закону, а також проведення державної реєстрації іпотеки майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершене, державний реєстратор вносить відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав до спеціального розділу Державного реєстру прав (пункт 21 Порядку № 1127). Встановлено судом, що 18 квітня 2016 року під час реєстрації права власності приватний нотаріус Верповська О. В. здійснила пошук в Державному реєстрі речових прав за об`єктами нерухомого майна із зазначенням країни, області, району, вулиці, будинку, секції, квартири. Проте, встановити наявність чинної іпотеки та заборони відчуження не виявилося можливим, оскільки під час попереднього внесення відомостей до реєстру приватним нотаріусом Гунько І. І. при посвідченні договору іпотеки майнових прав на квартири, щодо яких йдеться мова у позові, адреса будинку була зазначена як: [ADDRESS] , без зазначення номеру секції та номерів квартир, що унеможливило виявлення у подальшому записів про наявність іпотеки та заборони відчуження, оскільки у сформованих відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту: «права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, безхазяйне нерухоме майно» надаються відомості «Інформація відсутня», що означає для державного реєстратора відсутність обтяження на майно. Така ситуація склалася з причини внесення інформації про номер секції та номерів квартир не у розділ «адреса об`єкту», а у розділ «доповнення до підтипу майна». За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент звернення заявника [PERSON] до приватного нотаріуса Верповської О. В. із заявою та документами щодо реєстрації за ним права власності на новоутворене нерухоме майно (квартири), нею, як державним реєстратором, було вжито належних заходів для пошуку інформації про наявність іпотеки та заборони відчуження, складено довідку відповідно до отриманих відомостей, з яких не вбачалося таких заборон. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано в Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першої цієї статті, заборонена. З наведеного суд приходить до висновку, що за умов подачі заявником разом із заявою про реєстрацію прав власності повного комплекту документів, передбачених пунктом 41 Порядку № 1127, а також відсутності за заданими параметрами адреси нерухомого майна у Реєстрі відомостей щодо наявності іпотеки та заборон, у приватного нотаріуса як державного реєстратора не виникло підстав, передбачених частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для обґрунтованої відмови у державній реєстрації прав власності або для зупинення процесу реєстрації прав власності. Змінивши предмет позову, позивач просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В., на підставі якого внесено запис № 29366460 від 14 червня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 908309832224, посилаючись на те, що такий спосіб захисту його прав забезпечить відновлення становища, яке існувало до порушення, на його переконання, тобто до внесення відомостей про обтяження іпотекою. Так, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Як вбачається з інформаційних довідок, що містяться у матеріалах справи, про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 908309832224 (тобто щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 102, 6 кв м, житловою 59, 8 кв м), індексний номер 29366460 від 21 квітня 2016 року [21:12:34], який позивач просить скасувати - це власне і є рішення про державну реєстрацію прав [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна та одночасно обтяжень прав на нього (з відкриттям розділу) /т. І а. с. 32-35, 130-133, т. ІІІ а. с. 22-26/. Встановлено з договору № 14/01/16-106 купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 106 від 14 січня 2016 року, згідно з пунктом 4.1.2, на момент укладання цього договору, майнові права на об`єкт нерухомості, що є предметом цього договору, нікому іншому не продані, не подаровані, не є внесеними до статутного капіталу юридичної особи, не передані, або відчужені іншим способом, не передані в заставу, у тому числі не перебувають під податковою заставою, під забороною (арештом), за договором управління тощо та відсутні будь-які права будь-яких третіх осіб щодо майнових прав на вказаний у цьому договорі об`єкт нерухомості [квартира [ADDRESS] ], а також відсутні будь-які інші обтяження /т. І а. с. 21/. У той же час, встановлено, що 24 лютого 2014 року [23:08:52] існувало обтяження за записом про обтяження № 4780438 у виді заборони на вищевказане нерухоме майно, яке належало ТОВ «ПГ Інвест», згідно з договором іпотеки між останнім та АТ «Державний ощадний банк України», посвідчений 24 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І. І. і зареєстрованим за № 444. Запис про наявність такого обтяження [№ 4780438 від 24 лютого 2014 року] приватний нотаріус Верповська О. В. перенесла у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 14963824. Таким чином, суд встановив, що обтяження у виді заборони на нерухоме майно існувало ще до придбання позивачем цього об`єкту майнових прав на побудовану пізніше квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за ним приватним нотаріусом Верповською О. В. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно з визначеннями термінів, закріпленими у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. Отже, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки участь особи, щодо якої було здійснено запис про обтяження нерухомого майна, право власності на яке у подальшому було зареєстровано за позивачем, є обов`язковою як належного відповідача, а приватний нотаріус як державний реєстратор може бути співвідповідачем, якщо позивач вважає є порушником його прав, або третьою особою у такому спорі, так як, до його компетенції належить технічна функція внесення відомостей про факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно інших осіб, обтяжень таких прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з метою їх офіційного визнання і підтвердження державою. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача і стосовно порушення прав, на переконання позивача, приватним нотаріусом Верповською О. В. є необґрунтованим. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed