Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, поданим представником позивача адвокатом Мороз Л.С., до відповідача, в якому просить визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по кожному, припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] та їхнім батькам [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/4 кожному будинок за адресою [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . Після їх смерті залишилося спадкове майно, а саме частки у вказаному будинку та земельна ділянка, на якій знаходиться будинок. Земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , частки співвласників не визначені. Нотаріус, до якого позивач звернулася для оформлення спадщини, роз`яснив про необхідність визначення часток співвласників земельної ділянки. Ухвалою від 26 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. В підготовче засідання сторони не з`явилися. У поданому до суду клопотанні від 30 травня 2023 року представник позивача просить розгляд справи провести без участі позивача та її представника, позов підтримує. 17 травня 2023 року відповідач подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що земельна ділянка площею 0,0500 га, розташована на [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5610100000:01:035:0028, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивачу) та [PERSON] (відповідачу), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 385083 від 20 вересня 2006 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2002 року, виданого ВАТ "Рівневодавтотранс" та зареєстрованого Рівненським міським бюро технічнї інвентаризації за № 197-106-56246, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по частці кожному квартира [ADDRESS] . [INFO] померла матір сторін [PERSON] , [INFO] помер батько сторін [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 12 січня 2015 року та серії [NUMBER] від 10 січня 2023 року відповідно. Позивач та відповідач згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батьків. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом усно було відмовлено, оскільки за відсутності домовленості між співвласниками щодо поділу земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, у випадку смерті одного із співвласників, нотаріус при вчиненні нотаріальної дії не може самостійно вирішити питання щодо поділу земельної ділянки чи визначення частки. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За правилами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п.«г» ч.1 ст.87 ЗК України). За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Судом не встановлено, що між співвласниками земельної ділянки, що знаходиться на [ADDRESS] існувала будь-яка домовленість щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Беручи до уваги, що квартира, яка розташована на земельній ділянці, належить співвласникам на праві спільної часткової власності по частці кожному, частки кожного співвласника у праві спільної власності на земельну ділянку є пропорційними до часток у праві власності на квартиру та становлять частки для кожного. Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов належить задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved