Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Представник позивачки адвокат Поштак Ю.С. в інтересах [PERSON] звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовом до\~ [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів, в якому просить збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] на користь позивачки аліменти, встановивши їх у твердій грошовій сумі, в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, із відповідною індексацією згідно чинного законодавства, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог представник позивачки зазначила, що Сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.03.2021 між ними розірвано. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина, дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні та вихованні. Згідно з рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.10.2021 року, відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмір 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2021 року, до досягнення дитиною повноліття. Однак визначеного судом розміру аліментів не вистачає на утримання дитини. Віжповідач не надає жодної матеріальної допомоги (окрім аліментів розмір яких нараховується в сумі 1136 грн) на її утримання, тому дитина, фактично знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки, і це стверджується довідкою, яка видана виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області та актом обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання позивачки. Розмір аліментів, який сплачує позивач в примусовому порядку є занадто низьким щоб забезпечити дитину, а позивачці одній важко утримувати дитину та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та життя, оскільки на даний час вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітньої дочки одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби її лікування, відвідування необхідних гуртків, тощо. Відповідач є батьком дитини, що стверджується копією свідоцтва про народження. Відповідач є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров`я, тому позивачка вважає, що він має достатні грошові доходи, але з них на утримання та виховання дочки ніякої допомоги не надає, не бере участі у вихованні дитини, не дбає про її потреби і ними не переймається. Враховуючи те, що на сьогоднішній день позивачка знаходиться в скрутному становищі, у зв`язку з воєнним станом, підвищенням цін на найнеобхідніші продукти харчування, підвищення прожиткового мінімуму на утримання дитини, та зросту потреб на її утримання та лікування, позивачка вважає за можливе просити суд встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач ухиляється від надання такої матеріальної допомоги, не дбає про дитину, позивачка вимушена звернутись до суду з вимогою про збільшення розміру стягуваних аліментів. Відповідач у судове засідання не з`явився до початку розгляду справи, надав до суду заяву, в якій частково визнав позов та зазначив, що він усвідомлює свій обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, тому готовий сплачувати аліменти у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, на утримання своєї дитини дочки [PERSON] [INFO] , аргументувавши це тим, що він має на утриманні хвору мати та підтвердивши свої аргументи належними письмовими доказами. Крім того в даній заяві відповідач просив розглядати справу без його участі. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилась, представник позивачки надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за їх відсутності, а також в даній заяві зазначила, що вони не заперечують проти заяви позивача та згодні на збільшення розміру стягуваних аліментів у сумі 3000 (три тисячі) гривень. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Від шлюбних відносин сторони мають одну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, від 14 червня 2021 року, відповідний актовий запис № 101, батьками останньої записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.10.2021 року з [PERSON] , стягуються аліменти на користь [PERSON] , на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.07.2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Розрахунку заборгованості виданого заступником начальника Рахівського відділу ДВС в Рахівському районі Закарпатської області, [PERSON] періодично сплачує аліменти на утримання дитини у встановленому розмірі, заборгованості не має. Позивачка вказує, що сплачуваних відповідачем аліментів їй не достатньо для утримання їх спільної дитини, з вказаними у позові доводами частково погоджується відповідач, про що він зазначив у своїй заяві. Також суд враховує, що позивачка не заперечує проти заяви відповідача щодо можливості сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів\~за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Враховуючи викладене, та конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог позивачки, а тому вважає за можливе збільшити розмір стягуваних аліментів до суми у розмір 3000 (три тисячі) гривень у твердій грошовій сумі, на які погодився відповідач та позивачка. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial