Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.09.2019 між ним та відповідачем був укладений договір позики №30/09/19-3 на суму 42\~265,32 грн. 13.01.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору позики №30/09/19-3 від 30.09.2019, якою було внесено зміни у п.п. 1,5,6 Договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 30.03.2020 та сума, а саме 43\~923, 00 грн., що еквівалентно 1\~815 доларів США. 31.08.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до Договору позики №30/09/19-3 від 30.09.2019, якою було внесено зміни у п.п. 1,5,6 Договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 30.09.2020 та сума, а саме 44\~474,55 грн., що еквівалентно 1\~605 доларів США. 31.08.2020 відповідач надав розписку про отримання суми позики в розмірі 44\~474,55 грн., що еквівалентно 1\~605 доларам США зі строком повернення позики до 30.09.2020. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком), позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожен календарний день існування прострочки (п.10 Договору). Відповідно до пункту 1 Договору зі змінами внесеними додатковими угодами Сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару від зазначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на день здійснення кожного платежу за цим договором. Пунктом 12 договору визначено забезпечення виконання позичальником зобов`язання у вигляді застави рухомого майна - автомобіля марки БОГДАН, модель 211040, (кузов,рама) [NUMBER] , 2013 року випуску, державний помер [NUMBER] . Договір застави транспортного засобу посвідчено 30.09.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. За заявою позивача приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. 26.01.2021 вчинено виконавчий напис за реєстровим №162, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки БОГДАН, модель 211040, державний номер [NUMBER] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, пропонується задовольнити вимоги [PERSON] за період з 07.12.2020 по 18.12.2020 у розмірі 79 617,04 грн., з яких сума основного боргу (позики) 45 903,00 грн. (що за курсом продажи доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долар США = 28,6 грн.) еквівалентно 1605 доларів США, неустойка за 68 днів - 31 214,04 грн. За рахунок реалізації на електронних торгах 28.12.2021 автомобіля, що належав відповідачу. 16.02.2022 перераховано за платіжним дорученням № 4984 позивачеві 35210 грн., тобто частково суму основного боргу та нараховану пеню до 26.01.2021. На підставі вимог ст.. 534 ЦК України за рахунок реалізації на електронних торгах автомобіля, що належав відповідачу було частково виконано зобов`язання за договором позики, а саме сплачено неустойку у розмірі 31 214,04 грн. (що нарахована до 26.01.2021 вчинення виконавчого напису) та суму основного боргу 3 995,96 грн. Таким чином, Відповідачем не повернено суму основного боргу за договором позики у розмірі 41 907,04 грн., що станом на дату перерахування коштів платіжним поручениям № 4984 від 16.02.2022 еквівалентно 1 480,81 доларів США ( 1 долар США = 28,3 грн.). Станом на 16.02.2023 основна сума боргу за договором позики складає 58 640,07 грн., що еквівалентно 1 480,81 доларів США ( 1 долар США = 39,6 грн.), згідно даних офіційного сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК». За таких обставин, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики в розмірі 58\~640,07 грн., а також судові витрати по справі судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Журавель Т.С. від 21 лютого 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю на розгляд до\~Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська\~від 10 квітня 2023 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання адвокатом Макушевою С.В. представником позивача [PERSON] до суду надано заяву щодо розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщеним належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.09.2019 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №30/09/19-3 на суму 42\~265,32 грн. 13.01.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору позики №30/09/19-3 від 30.09.2019, якою було внесено зміни у п.п. 1,5,6 Договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 30.03.2020 та сума, а саме 43\~923, 00 грн., що еквівалентно 1\~815 доларів США. 31.08.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до Договору позики №30/09/19-3 від 30.09.2019, якою було внесено зміни у п.п. 1,5,6 Договору, в тому числі змінено графік повернення позики та строк повернення позики до 30.09.2020 та сума, а саме 44\~474,55 грн., що еквівалентно 1\~605 доларів США. 31.08.2020 відповідач надав розписку про отримання суми позики в розмірі 44\~474,55 грн., що еквівалентно 1\~605 доларам США зі строком повернення позики до 30.09.2020. Утім, в строк, що визначений у договорі, відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки". За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами Договору позики. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання у цілому не виконав, у визначений термін борг не повернув. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню сума боргу за Договором позики від 30.09.2019 в розмірі 58640,07 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 496 грн. 12 коп. та на користь держави 577,48 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн., то жодного доказу понесення таких витрат до суду не надано. До суду надано лише ордер адвоката.

Outcome: partial