Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 29.12.2019 року позивач передав [PERSON] 10000 доларів США, що на день подання позовної заяви еквівалентно 365600,00 гривень. Грошові кошти відповідач позичав на ремонт та виплату боргів за квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідачу на підставі договору дарування від 30.12.2010 року, зареєстровано у реєстрі за №1451. Строк виконання зобов`язання становив до 30.12.2020 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, що підтверджується розпискою відповідача про отримання грошей від 29.12.2019 року. Однак, в указаний термін відповідач не виконав зазначені зобов`язання, отримані кошти не повернув та повертати відмовляється у зв`язку з відсутністю коштів. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. 3 % річних за період з 31.12.2020 року по 20.11.2022 року складає 20733,95 грн. Інфляційні витрати за період з грудня 2020 року по жовтень 2022 року складають 141083,16 грн. Тому, просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 29.12.2020 року в розмірі 10000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 365600,00 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 20733, 95 грн., інфляційні збитки в розмірі 141083,16 коп., а всього 527417,11 грн. Також просить стягнути судові витрати по розгляду справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно, надали заяву про слухання справи у їх відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали заяву про слухання справи у їх відсутності та про визнання в повному обсязі позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦІК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. З урахуванням ситуації, що склалася, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що саме на підтвердження укладання договору позики і передачі грошей і була складена боргова розписка. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю боргова розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов?язанням строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов?язання в силу ст. 525 ЦК України не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статі 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов?язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов?язанням, визначається в гривні за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов?язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов?язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов?язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, судом встановлено, що наявні достатні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики (борговою рознискою), шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 10000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 09.12.2022 року, день подання позовної заяви становить 365600,00 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі\~ст. 625 цього Кодексу\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем до матеріалів справи надано розрахунок штрафних санкцій у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних витрат, з яким суд погоджується, та\~3% річних становлять 20733,95 грн., інфляційні витрати становлять 141083,16 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 5274,17 грн.грн.

Outcome: approved