Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

у лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - ВО КМР (КМДА)), в якому просить стягнути з відповідача 350 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг» (далі - ТОВ «Укрміськбуд Холдинг») було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири від 29.07.2017 року, відповідно до умов якого ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язався передати протягом 4-го кварталу 2017 року їй у власність окрему квартиру [ADDRESS] , Житлового комплексу «Олімпійське містечко» (Житловий комплекс «Деміївський квартал») (далі - ЖК). За вказаним договором [PERSON] виконала свої зобов`язання зі сплати коштів, однак ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» не передало їй у власність квартиру, вказаний будинок до цього часу не введено в експлуатацію, а будівництво будинку зупинене, при цьому, забудовник неспроможний добудувати вказаний ЖК внаслідок численних порушень початку будівництва, а відповідач зобов`язаний був в межах наданих йому законодавством повноважень здійснювати контроль за дотримання договірних зобов`язань забудовником ЖК. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 року в справі № 640/17011/19, визнано протиправною бездіяльність ВО КМР (КМДА) та зобов`язано вчинити дії, а саме організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] . Позивач вказує, що оскільки тривалий час відповідач не виконує судове рішення, то їй такими протиправними діями завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативному впливі на її здоров`я: загострилися хронічні хвороби, почали відбуватися нервові зриви, безсоння, яку оцінює в 350 000,00 грн і просить стягнути з ВО КМР (КМДА), а тому звернулась до суду з даним позовом. За викладених обставин просить позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєва А.І. від 22.02.2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 82). 24.05.2021 року до суду від ВО КМР (КМДА) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить у позові відмовити, посилаючись на те, що не визначено механізму або порядку реалізації місцевих державних адміністрацій щодо завершення спорудження проблемних об`єктів; ВО КМР (КМДА) вчиняє всі можливі заходи, що направлені на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва ЖК, що знаходиться на [ADDRESS] ; судовим рішенням у справі № 640/17011/19 не встановлено вини відповідача у неотриманні позивачем квартири та не покладено обов`язку добудувати об`єкт незавершеного будівництва власними силами та за кошти місцевого бюджету, а лише організувати таку роботу; ВО КМР (КМДА) не була стороною договору, укладеного з позивачем і не брала на себе жодних зобов`язань, тому й не повинна відповідати за неотриману [PERSON] від ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» квартиру; позивачем не обґрунтовано, якими діями чи бездіяльністю відповідача їй завданої моральної шкоди та її розмір (т. 1 а.с. 91-106). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєва А.І. від 09.08.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (т. 1, а.с. 161-162). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєва А.І. від 01.11.2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва (т.1, а.с. 182-183). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 03.12.2021 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи (т. 1, а.с. 191-192). Позивач у судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник ВО КМР (КМДА) - Харитонов М.С. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.07.2017 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» та [PERSON] було укладено попередній договір договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., за реєстровим номером 1510 (т. 1 а.с. 8-9). Відповідно до вказаного договору сторони зобов`язуються, в строки встановлені в пункті 1.4 розділу 1 Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4 розділу 1 Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а Покупець зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору. Як вбачається з підпункту 1.3. розділу 1 Попереднього договору, плановий строк введення в експлуатацію Будинку - ІV (четвертий) квартал 2017 року. 27.05.2019 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» (сторона 1) та [PERSON] (сторона 2) та [PERSON] (сторона 3) було укладено договір відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов`язанні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., за реєстровим номером 831, відповідно до якого сторони підтверджують свою згоду на передачу прав та обов`язків від сторони 2 до сторони 3, щодо придбання у майбутньому на умовах визначених Попереднім договором квартири [ADDRESS] , та підтверджує, що сторона 2 в повному обсязі виконала свої зобов`язання перед стороною 1 згідно Договору забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/3С-К1813, укладеному 29.07.2017 р. між стороною 1 та стороною 2 на підтвердження зобов`язань у сторін згідно з попереднім договором (т. 1, а.с. 7-7 зворот). Також, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , на цей час не введено в експлуатацію, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 року в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність ВО КМР (КМДА) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] (т. 1, а.с. 58-67) Цим же судовим рішенням зобов`язано ВО КМР (КМДА) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі. Крім того, у вищезазначені постанові встановлено, що ВО КМР (КМДА) був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками, зокрема й ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», за будівництвом а прийняттям в експлуатацію цього об`єкта будівництва, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва. Сторона відповідача у своєму відзиві зазначає, що на виконання вказаної постанови, Департамент будівництва та житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) направив лист від 24.11.2020 року № 056/834-В-3322/2 до Міністерства розвитку громад та територій України щодо внесення на найближче засідання Міжвідомчої робочої групи питання завершення будівництва житлового комплекту на [ADDRESS] . 26.11.2020 року в рамках роботи Міжвідомчої робочої групи під головуванням заступника Міністра внутрішніх справ Геращенка А.Ю. було проведено виїзну нараду на [ADDRESS], зокрема за участю представників КМДА. На виконання листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) від 24.11.2020 року № 056/834-В-3322/2, до Порядку денного 07.12.2020 рок наради Міжвідомчої робочої групи було внесено на розгляд питання добудови об`єктів незавершеного будівництва на [ADDRESS] . Відповідно до протоколу від 10.12.2020 року № 43 Київської міської державною адміністрацією на нараді було розглянуто питання щодо вирішення добудови житлового комплексу «Деміївський квартал» на [ADDRESS] та вирішено: звернутися до ініціативної групи мешканців житлових будинків з проханням надати реєстри інвесторів житлових комплексів «Олімпійське містечко» та «Панорамне містечко»; взяти до уваги інформацію представників інвесторів щодо самовільного заселення третьої секції, у зв`язку із цим виникає гостра потреба у збільшенні потужності електропостачання житлових комплексів; Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА), Департаменту з питань реєстрації ВО КМР (КМДА) та юридичному управлінню опрацювати питання щодо умов реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва на [ADDRESS] . Проте, суд оцінює дії ВО КМР (КМДА), як такі, що фактично не відповідають вимогам викладеним в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 року, оскільки сторона відповідача обмежується лише листуванням з відповідними органами та проводить засідання, наради, в тому числі з інвесторами, які не є ефективними і, як наслідок, станом на день ухвалення рішення, будинок на [ADDRESS] , де знаходиться квартира позивача, не введено в експлуатацію та недобудована частина секцій житлового комплекту, тобто на даний час будь-які реальні заходи щодо виконання вказаного судового рішення відповідачем вжиті не були. При цьому, стороною відповідача не надано жодних доказів того, що зазначені ним дії призвели до конкретного результату в будівництві або хоча б був визначений конкретний план дій щодо виконання покладених на відповідача судовим рішенням обов`язків щодо житлового комплексу за адресою [ADDRESS] . У відповідності до положень ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду необхідно розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Таким чином, з огляду на вищевикладене та, враховуючи, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 року в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, встановлено протиправну бездіяльність ВО КМР (КМДА) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, в якому знаходиться квартира позивача, на даний час будь які реальні дії з боку відповідача щодо відновлення встановленого судом порушеного права [PERSON] вжиті не були, суд, вважає, що останній з боку відповідача завдано моральної шкоди, яка виразилась у постійному стресі через неможливість отримати у власність житло, яке нею в повній мірі на законних підставах було оплачене власними коштами, що змушує її постійно вживати дії пов`язані із захистом своїх прав на житло. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. При цьому, враховуючи всі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 350 000,00 грн занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд, вважає за необхідне, застосувати положення ст. 141 ЦПК України й стягнути з ВО КМР (КМДА) судовий збір в дохід держави 908,00 грн. На підставі ст. ст. 16, 21, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України та

Outcome: partial