Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

06 квітня 2021 року до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Протокольними ухвалами суду було залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] , як співвідповідачів. В позовних вимогах позивач просить: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість: за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 2 614,77 грн.; за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 27 522,69 грн.; за спожиті з 01.05.2018 року до 01.06.2020 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3 825,32 грн.; за спожиті з 01.05.2018 року до 01.06.2020 року послуги з централізованого опалення в розмірі 14 821,99 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору; стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість: за спожиті з 01.06.2020 року до 01.03.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 2 261,26 грн.; за спожиті з 01.06.2020 року до 01.03.2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 5 947,99 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.05.2018 року він є виконавцем послуг з централізованого опалення для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає позивач за адресою: [ADDRESS] , а також [PERSON] є власником вказаної квартири з 18.06.2020 року. Крім того, позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 30 137,46 грн. Разом з тим, відповідачі в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2021 року становить: 48 292,13 грн. - за надані послуги з централізованого опалення; 8 701,35 грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води. 20.08.2021 року до суду надійшов відзив на позов від [PERSON] , в якому остання просила відмовити позивачу у задоволенні його вимог, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячої води, всі його твердження ґрунтуються на безпідставних припущеннях. Крім того, [PERSON] зазначила, що власником квартири [ADDRESS] з 18.06.2020 року є [PERSON] , відповідач немає ніякого відношення до вказаної квартири, оскільки не була там зареєстрована. 07.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник зазначив, що факт підключення будинку до централізованого опалення в опалювальний спірний період підтверджується нарядами, які наявні в матеріалах справи та актом про підключення будинкового приладу обліку. Отже, підключення будинку централізованого опалення свідчить про надання послуг позивачем. Будинковий та квартирний прилади обліку гарячої води відсутні. Обсяг споживання за послугу постачання гарячої води по квартирі [ADDRESS] здійснювався згідно з встановленими нормативами - 3 куб.м. на 1 особу (розпорядження КМДА №579 від 16.06.2015). Розрахунок заборгованості (тарифи) здійснюється на підставі Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Таким чином, послуги з централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. 08.03.2023 року до суду надійшли письмові пояснення від [PERSON] , в яких вона просила, зокрема, застосувати строк позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином. А тому, враховуючи положення статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності та постачання теплової енергії споживачам. Так, з 01.05.2018 року, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже є виконавцем цих послуг для житлових будинків комунальної форми власності. Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 року між заявником та ПАТ «Київенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг, як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] з 18.06.2020 року. Водночас, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) вартістю послуги з постачання гарячої води є встановлений відповідно до законодавства тариф. За змістом п. 33 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Згідно з п. 37 Правил розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Водночас, Верховний Суд у постанові від 22.01.2022 по справі № 201/11406/20 зазначив, що відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] чи зареєстрованою за вказаною адресою, тому, суд вважає, що позивачем не доведено, що [PERSON] є споживачем послуг, які постачає КП «Київтеплоенерго» до квартири [ADDRESS] , відтак позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволенню не підлягають. При цьому, судом було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 18.06.2020 року і відповідно до закону зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.06.2020 року по 01.03.2021 року в розмірі 2 261,26 грн. та за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2020 року по 01.03.2021 року в розмірі 5 947,99 грн. Крім того, судом було встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] та останній споживав житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення за вказаною адресою до 01.06.2020 року. Щодо застосування строків позовної давності необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачем надавались послуги, проте в порушення вимог діючого законодавства та договору [PERSON] не сплачував за надані послуги, а також, позивачу було відомо про порушення зобов`язання відповідачем (несплату за житлово-комунальні послуги) та, з урахуванням того, що [PERSON] у грудні 2022 року сплатив 1 119,77 грн. за послуги з централізованого опалення, що свідчить про визнання ним свого обов`язку, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення лише за період з 01.12.2016 року по 01.06.2020 року у розмірі 29 494,14 грн. Водночас, суд вважає за можливе застосувати строк позовної давності та стягнути з [PERSON] заборгованість з централізованого постачання гарячої води лише за період з 01.04.2018 року по 01.06.2020 року в розмірі 3 970,47 грн., у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів, що останній визнавав вказаний борг, а також, враховуючи те, що позивачу було відомо про порушення зобов`язання відповідачем (несплату за житлово-комунальні послуги). Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial