Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

07.12.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , щомісяця, з дня пред`явлення позову, у розмірі 5000 грн. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається, зокрема, на те що, вона в 2015 році познайомилась з відповідачем, з яким стала проживати у шлюбі у неї вдома за адресою: [ADDRESS] . З відповідачем вони вели сумісне господарство. [INFO] народилася донька [PERSON] дуже хворою з діагнозами, зазначеними в позовній заяві. Після народження хворої дитини сумісне життя з відповідачем не склалося, він перестав допомагати їй матеріально. З травня 2019 року вони разом не проживають, вдома постійні скандали в присутності дитини. Він більше часу проживав зі своєю матір`ю за адресою [ADDRESS] , а з квітня 2022 року відповідач з нею не проживає зовсім, сумісного господарства вони не ведуть, матеріально він їй не допомагає. На її прохання допомогти їй матеріально, щоб лікувати та виховувати дитину, [PERSON] не реагує і погрожує їй, що забере собі дитину. Крім цього, дитина росте і потребує більших матеріальних витрат на її лікування і утримання. Донці потрібно придбати ліки і спеціальне ортопедичне взуття та проходити курси лікування в Харківській дитячий міській лікарні №5 кожні 3-5 місяців. Дитині потрібно проводити курс масажу та заняття з психологом. На все це потрібно кошти, яких вона не має. Відповідач вихованням доньки не займається, з дитиною не спілкується, на її вимоги по телефону дати грошей на утримання і лікування дитини або ігнорує, або погрожує фізичною розправою та забрати дитину собі. Тому вона потребує, щоб відповідач сплачував аліменти на утримання його неповнолітньої дитини на підставі відповідного рішення суду. Відповідач працездатна особа, може надавати матеріальну допомогу і є батьком дитини. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 36). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, 07.02.2023 до канцелярії суду надійшла заява від [PERSON] , в якій вона просила розглядати її позовну заяву про стягнення аліментів з [PERSON] без її участі у зв`язку з тим, що у неї малолітня дитина, яку не можна залишити вдома одну (а.с. 63). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив призначити мінімальну суму аліментів, зазначив, що працює не офіційно в таксі, також зазначив про намір визначити місце проживання дитини та встановити порядок спілкування з дитиною у встановленому законом порядку. Зазначив також, що він звернувся до органу опіки щодо визначення порядку спілкування з дитиною. 09.01.2023 до канцелярії суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому він зазначав, зокрема, що він проживав однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації браку з [PERSON] з 2016 року. Вони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району 20.06.2018, актова запис № 10. Протягом їх спільного життя позивачка неодноразово знаходилася на лікуванні в Обласній психіатричній лікарні № 1 м. Харкова. Даний факт підтверджений лікарняними листками позивачки, тому стосунки розладилися з вини позивачки, ініціатором скандалів яких була позивачка. Після народження дитини поведінка позивачки стала неадекватною, після пологів позивачку було переведено на лікування до Обласної психіатричної лікарні №1 м. Харкова, тому дитина була на його догляді. На протязі всього спільного життя позивачка була під контролем лікаря психіатра. Приблизно в 2021 році він був змушений переїхати жити окремо за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] . Вважає, що родина розпалася не тільки з його вини, а з вини обох. Однак, через введений воєнний стан на території України, що триває з 24.02.2022, з метою забезпечення свого життя та здоров`я, він у березні 2022 року був змушений повернутися до позивачки та дитини де був зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа. Разом з ним переїхала і його мати. Після того, як сторони стали проживати окремо, він продовжував надавати дочці допомогу, але звісно, ніяких розписок він з позивачки не брав. Єдині грошові суми, переказ яких документально підтверджений, це гроші, які він перераховує на особистий картковий рахунок позивачки у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Він систематично приймає участь в матеріальному забезпеченні їх спільної з позивачкою дитини, надсилаючи останній грошові перекази, також привозив продукти харчування та дарунки для дитини, а також реагує на кожну потребу дитини. Отже, твердження позивачки про те, що їх спільна дитина дочка [PERSON] перебуває на повному утриманні позивачки, що він не приймає участі у їх вихованні не відповідають дійсності та не підтверджено належними доказами. На даний час, він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід. Має на утриманні матір пенсіонерку. Він згоден сплачувати аліменти на утримання дочки і ніколи від цього не відмовлявся, оскільки це рідна донька, яку він любить і буде матеріально допомагати незалежно від того чи буде рішення суду чи ні. Крім того, дочка перебуває з ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє їй знаходитися разом з ним. Він завжди сам бажає постійно бути разом зі своєю дитиною. Його дочка завжди хотіла бути поруч з ним також, однак, останнім часом дочка стала емоційно віддалятися від нього. Усі відвідування лікарів та виписки, що були надані позивачкою до позовної заяви, та були зроблені у його присутності з дитиною у лікаря, куди він їх відвозив разом з позивачкою. Крім того, коли позивачка хворіла та була змушена лікуватися у КНП Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» у період з 01.11.2021 по 14.12.2021, він разом з матір`ю (бабцею) доглядали дитину, займалися її вихованням та розвитком. Він розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але вимога про сплату аліментів у розмірі 5 000 гривень не відповідає вимогам закону, оскільки він не має постійного заробітку. Крім того, звертає увагу на те, що позивачка не надала доказів того, що вона бере участь в утриманні дочки. Отже, він визнає позов частково, а саме у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - 1 200 гривень щомісячно. Позивачем не представлено доказів на підтвердження його високого рівня матеріальної забезпеченості, який би давав можливості проводити стягнення аліментів у заявленому розмірі - щомісячно у розмірі 5 000,00 грн. Тому він вважає, що присудження судом аліментів на утримання дочки в розмірі 5 000,00 грн. с невиправдано завищеним та не відповідає загальній судовій практиці, ставить його до скрутного матеріального становища. Внаслідок стягнення такого розміру аліментів він не буде в змозі допомагати ані своїй матері, яка є людиною похилого віку, ані елементарно придбати подарунки та одяг власній дитині, а також фінансово забезпечити спільний відпочинок з дитиною. Просив врахувати зазначені у відзиві на позовну заяву обставини при розгляді справи по суті та надані письмові докази. Позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме: стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 грн., щомісячно. Не стягувати з нього судового збору, оскільки він намагався до цього добровільно сплачувати аліменти, але позивачка звернулася до суду, що спричиняє йому певні збитки, в разі прийняття такого рішення. Або розділити такі витрати з позивачем у рівних частинах (а.с. 41-44). 29.03.2023 до канцелярії суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Литвинова В.В., в якій він просить розглядати справу без їх участі. Просив врахувати позицію відповідача у поданому відзиві на позовну заяву. Позовну заяву визнає частково у розмірі 1200 грн. (а.с. 73). Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.07.2018, [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 6). Згідно відомостей Безлюдівської селищної ради від 05.12.2022 №1597, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . Разом зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] - донька (а.с. 5). Суду надано протокол ультразвукового дослідження головного мозку [PERSON] , [INFO] , виписки КНП «Міська дитяча лікарня №5» з медичної карти стаціонарного хворого №3550 від 30.10.2018, із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2640/1289 від 02.12.2022, консультативний висновок доктора хірурга від 14.11.2022, згідно яких [PERSON] має захворювання (а.с. 7, 15, 18, 23). Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини, на теперішній час, не досягнуто. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог статей 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Вимогами ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років: з 1 січня 2023 року - 2272 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до положень ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно наданих представником відповідача даних, згідно роздруківки довідки переселенця №6324-7500109398, [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою (а.с. 48). Згідно копій квитанцій «monobank», [PERSON] в період з вересня 2022 року по грудень 2022 року робив грошові перекази на картку « [PERSON] » в загальній сумі 4950 грн., з коментарем відправника: [PERSON] (а.с. 50-56). Відповідач [PERSON] має на утриманні мати [PERSON] , [INFO] , яка, згідно копій виписок з медичної карти стаціонарного хворого, має онкологічне захворювання (а.с. 58-61). Враховуючи викладене, дані про особу відповідача, встановлений мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (ч. 2 ст. 182 СК України), виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2272 грн. на місяць, з 07.12.2022 до досягнення дитиною повноліття. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. В іншій частині позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведена можливість сплати аліментів відповідачем саме у розмірі 5000,00 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимог щодо визначення місця проживання дитини або встановлення порядок спілкування з дитиною, в межах вказаної позовної заяви, позивачем не заявлено, що не позбавляє відповідача можливості звернутися із відповідною позовною заявою до суду у встановленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial