Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача [PERSON] , в якому (позові), посилаючись на положення ст.ст.180, 181, 182, 183, 192 СК України, просить стягнути з [PERSON] на свою (позивача) користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що11.09.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , однак 12.12.2016 року їх шлюб було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона. Крім того, вказала, що під час перебування в шлюбі, вони разом виховували двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року з відповідача на обох доньок було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.Вказане рішення перебуває на виконанні у Корабельному ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ MЮ (м.Одеса), в межах якого з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей з 19 серпня 2016 року, виконавче провадження №53259496.Відповідно з виконавчим листом, враховуючи рішення суду про строк стягнення аліментів до досягнення найстаршою дитиною повноліття, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначено, - 25 листопада 2022 року. Разом з тим, вона (позивач) має право на стягнення з відповідача аліментів на утриманнядоньки [PERSON] , [INFO] , та з метою забезпечення їй достатнього рівня життя та розвитку, вона вимушена звернутись до суду для визначення розміру аліментів на другу дитину, яка не досягла повноліття. Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, зареєстрований судом 21 лютого 2023 рок за вх.№4068, за яким просив відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог, зазначивши на обґрунтування заперечень, що він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2016 року по справі №766/9164/16-ц, яким позов [PERSON] до нього ( [PERSON] ) про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Старшій доньці [PERSON] [INFO] виповнилось 18 років. Позивач 29.11.2022 року подала позов про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) у зв`язку з її навчанням, про що свідчить ухвала про відкриття провадження від 30.11.2022 року у справі № 405/6563/22, однак не повідомила про це суд у даній справі, при цьому, аліменти на двох дітей повинні становити 1/3 частку від усіх видів заробітку (доходу) особи, з якої їх стягують (ст. 161 ЦПК України). Крім того, вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту цивільного права у вигляді стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення дитиною повноліття, а саме: до [INFO] , що не відповідає положенням ч. 3 ст. 183 СК України. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові(Висновок Великої Палати ВС постанова від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, постанови КГС ВС від 21 липня 2022 року у справі № 922/3308/20). Зазначив, що згідноз ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (двоє дітей 1/3 - одна дитина 1/6), тобто той з батьків, який хоче збільшити частку аліментів на дитину, яка не досягла повноліття, наприклад, до частки, повинен звернутися до суду з відповідним позовом, поряд з цим, поданий позивачем повинен бути заявлений з підстав, передбачених ст. 192 СК України, на вказану норму посилається і позивач у своєму позові. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.Позивачем, в свою чергу, не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану учасників справи, погіршення здоров`я позивача тощо, які необхідні для вирішення питання про зміну розміру аліментів, відповідно до вимог статті 192 СК України. Розмір аліментів, які на теперішній час стягуються з нього на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у частці 1/6 від усіх видів доходів відповідача становлять 4896,20 грн. + 7775,01 грн. за грудень 2022 року, 3048,56 грн. + 4025,80 грн. за січень 2023 року, та, відповідно даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, вказав, що розмір аліментів, які сплачуються ним (відповідачем) значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, в той час, як доказів необхідності на утримання дитини саме такого розміру коштів суду не надано. При цьому, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, згідно зіст. 180 СК України, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Виходячи з принципу рівності обов`язків батьків, у тому числі щодо утримання дитини, вважає, що позивачем не доведено вимоги про те, що на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , необхідно витрачати більше 14000 гри. (7000 грн. батько та 7000 грн. мати) щомісяця і більше в подальшому. Закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, тому, встановивши розмір доходу відповідача, який може вимірюватись значними сумами, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір частки доходів, стягуваних з платника, яка за певних обставин може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті абсолютно достатньою (Постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року, справа № 127/10659/17, провадження № 61-7627св18).Окрім того, Законом України від 17.05.2017 року № 037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, (зокрема, згідно рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2016 року - не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Аналогічний підхід застосовано в постанові ВС у справі № 536/1557/17 від 04.07.2018 року. Крім того, зазначив, що за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.Тобто, пред`явлення вимоги про сплату аліментів наділена лише та особа, з якою постійно проживає дитина.Однак, у даному випадку дитина проживає як із матір`ю, так і з батьком, оскільки між ними, як батьками дитини 22.07.2020 року було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місцяпроживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Маковецькою О. А., зареєстровано в реєстрі за № 2296, згідно з п. 1.1 вказаного договору, цей Договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільної малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Згідно з п.1.2 Договору Батьки домовились про місце проживання Дитини та про порядок здійснення батьківських прав матір`ю та батьком. Відповідно до п. 1.3 Договору місце проживання Дитини батьки визначили наступним чином: кожні перші два тижня під час шкільного навчання з вересня по травень щорічно - з понеділка першого тижня до неділі другого тижня місяця донька перебуває за місцем мешкання батька, кожні другі два тижня під час шкільного навчання з вересня по травень щорічно- з понеділка третього тижня до неділі четвертого тижня місяця донька перебуває за місцем мешкання матері. Під час шкільних осінніх, зимових, весняних канікул місцем мешкання дитини визначається за спільною домовленістю між ними. Під час шкільних літніх канікул місце проживання дитини визначається за спільною домовленістю між ними з урахуванням графіків відпусток батьків.Оскільки, за умовами договору, дитина мешкає як з матір`ю, так із батьком однаковий щомісячно час, вважає, що позивач не має права на звернення з даним позовом, тому що витрати при проживанні дитини із матір`ю - несе мати, при проживанні дитини з батьком несе виключно останній, тому, з врахуванням умов договору, у нього відсутній обов`язок утримувати дитину під час перебування її у матері. Крім того, вказав, що він (відповідач) працює в ГУНП в АР Крим та м.Севастополі, начальником сектору, отримує заробітну плату в розмірі 15211 грн. (з урахуванням виплачених аліментів), на його утриманні знаходяться цивільна дружина, а також падчерка [PERSON] , яка є дитиною з інвалідністю до 18-ти років, непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , його родина ВПО, якій на теперішній час орендується житло у місті Кропивницькому, що потребує значних витрат. Згідно з довідкою від 17.05.2022 року №3504-5001604486 він ( [PERSON] ) взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та його зареєстроване фактичне місце проживання значиться за адресою: [ADDRESS] та за вказаною адресою він мешкає зі своєю цивільною дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою від17.05.2022 року № 3504-5001598394, та з дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою від 17.05.2022 року № 3504-5001598773.Відповідно до договору оренди від 15.05.2022 року він винаймає 2-ох кімнатну квартиру для своєї родини у [ADDRESS] , вартість оренди квартири згідно з п. 5.1 договору становить 8000 грн. щомісячно.Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 4 вказаної статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його ( [PERSON] ) та [PERSON] передбачає факт спільного проживання жінки та чоловіка, ведення ними спільного господарства, вияв сторонами подружніх стосунків перед третіми особами та наявність взаємної матеріальної підтримки. Вказані фактичні шлюбні відносини, з урахуванням положень ч. 2 та ч. 4 ст. З СК України є сім`єю та породжує у нього (відповідача) обов`язок утримувати цивільну дружину та падчерку.Крім цивільної дружини та дитини з інвалідністю, на його утриманні перебуває і непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , яку 28.11.2022 року взято на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою №3525-5002349387 та зареєстровано фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором оренди №2129 житлового приміщення від 24.11.2022р., укладеного у м.Кропивницький він ( [PERSON] ), як Орендар за зазначеним договором оренди прийняв в оренду для проживання матері в тимчасове платне користування житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , орендна плата за яке становить 8000 грн. на місяць. З огляду на викладене вище та аналізуючи зміст позовної заяви, невірно обраний позивачем спосіб захисту, враховуючи також зміст договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 22.07.2020 року вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 06 березня 2023 року за вх. № 5611, за змістом якої відповідач у відзиві зазначив, що він сплачує на їх неповнолітню доньку [PERSON] аліменти на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2016 року в справі №766/9164/16-ц, ухваленого щодо 2-ох доньок в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. [INFO] старша донька [PERSON] досягла повноліття, однак через те, що вона продовжує навчатись, вона до нього подала позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатись, крім того, вона (позивач)просить стягувати 1/4 частку від усіх його доходів та відповідач акцентує увагу на тому, що вона (позивач) не повідомила про це суд, а також зазначає, що аліменти на двох дітей повинні становити 1/3 частку від усіх видів заробітку, посилаючись на ст. 161 ЦПК України.В спростування вказаного заперечення зазначила, що вона дійсно 29.11.2022 року одночасно подала дві позовні заяви до відповідача, а саме: про визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , та про стягнення аліментів на повнолітню доньку [PERSON] , яка продовжує навчання, відповідно, вона не могла зазначити в позові про те, що 30.11.2022 року суд відкрив провадження за її позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки у зв`язку з продовженням нею навчання. Зазначила, що вона звернулась до відповідача з різними позовними заявами та з різними підставами, зазначивши наявні обставини на день звернення до суду. Щодо посилання відповідача на ст. 161 ПК України, яка, на його думку, визначає, що аліменти на двох дітей повинні становити 1/3 частку від доходу, зазначила, що такий розмір застосовується до наказного провадження, тобто, при розгляді заяви про видачу судового наказу, в даному ж випадку вона звернулась до суду із позовною заявою, яка розглядається за правилами позовного провадження, а розмір аліментів при цьому визначається відповідно до ст.182 СК України. В наступних запереченнях щодо позовної заяви відповідач зазначає, що нею, як позивачем, невірно обрано спосіб захисту цивільного права у вигляді стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення дитиною повноліття, а саме: до [INFO] , оскільки це не відповідає положенням ч.3 ст. 183 СК України. Однак з такими доводами відповідача вона не погоджується, оскільки вона звернулась до суду на підставі ч.3 ст.183 СК України з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину відразу після досягнення повноліття старшою дитиною, а поданий позов вона обґрунтовувала ст.180, ч.2 ст.182, ч.2,3 ст.183 СК України, та підставою для позовної заяви є саме визначення розміру аліментів після повноліття старшою дитиною, оскільки лише при відсутності такого визначення з боку батьків аліменти обраховуються за виключенням частки старшої дитини.Тобто, законодавець цією нормою дав можливість батькам саме визначити, а не збільшити чи зменшити розмір призначених раніше аліментів. Зазначення при цьому норми ст.192 СК України є додатковим та спрямованим на те, щоб більш ширше встановити обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів. Саме таким правом вона (позивач) і користується, оскільки в іншому разі розмір аліментів для неповнолітньої дитини (1/6) буде недостатнім. В зв`язку з цим, посилання відповідача на неналежний (не вірно обраний) спосіб захисту цивільного права є невідповідними обставинам даної справи та наведені ним з єдиною метою, щоб якомога менше сплачувати коштів для дитини. Крім того, вказала, що вона (позивач) звернулась до суду у спосіб, прямо передбачений конкретною нормою (ч.3 ст.183 СК України), а визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини є ефективним, бо відповідає змісту права дитини на достатній рівень забезпечення. В разі застосування судом обраного нею способу захисту буде відновленим право дитини на достатній рівень забезпечення без необхідності повторного звернення до суду. В наступному заперечені проти позову відповідач, не зазначаючи про неналежний спосіб захисту, не погоджується із тим, що сплачений ним розмір аліментів на доньку є недостатнім, наводячи при цьому власні розрахунки, однак такі доводи відповідача також є невідповідними та неправдивими в частині наведення ним розрахунків. Щодо доводів відповідача про принцип рівності між батьками, в тому числі, при утриманні дитини, то в даному випадку слід виходити з того, що як мати, так і батько мають давати на утримання дитини рівні частки, тобто, не менше, наприклад, частину із доходу кожного. Це підтверджується, тим що в переважній більшості випадків доходи батьків різняться, тому порахувати на утримання доньки 14000 грн. на місяць та розділити цю суму на двох є некоректним.Щодо того, що це занадто висока та не потрібна дитині сума, то така сума на утримання дитини не є високою, тому доводи відповідача в цій частині є неправдивими, спрямованими на введення суду та учасників справи в оману. Наступним доводом для заперечень проти визначення розміру аліментів на їх доньку відповідач зазначив про нотаріально посвідчений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 22.07.2020 року. Так, за даним договором в 2020 роцівони визначили, що їх донька [PERSON] кожні перші дватижні місяця під час навчання перебуває за місцем мешкання батька, а кожні другі два тижні місяця донька перебуває за місцем мешкання матері, а під час канікул місце проживання визначається за спільною домовленістю. З огляду на це, відповідач зазначає, що так як дитина мешкає як з матір`ю, так і з батьком однаковий час, вона (позивач) не має права на звернення до суду з таким позовом. Однак, з такими доводами відповідача вона не погоджується, оскільки їхдонька [PERSON] не бажає проживати разом із відповідачем у зв`язку із зміною обставин. Крім цього, на їх доньку значно вплинула збройна російська агресія та проживання певний час в окупації. Із їх житла вони змогли забрати лише найнеобхідніші речі, в них повністю змінився уклад їх життя, обставини навчання, проживання, спілкування, тощо. З осені 2022 року донька погодилася на заняття з психологом, які відвідує до теперішнього часу та в ході розмов з яким також висловлює бажання проживати з нею (позивачем) та говорить про небажання жити з батьком, тому доводи відповідача про те, що вона (позивач) не має права на звернення до суду з таким позовом, є безпідставними. Також зазначила, що подальші доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, спрямовані на створення його мізерних доходів (заробітна плата в розмірі 15211 грн.) наявності витрат на утримання цивільної дружини [PERSON] , її дитини [PERSON] та його матері [PERSON] , на оплату оренди за житло відповідача та його матері, однак з такими доводами вона (позивач) не погоджується, так як відповідач має роботу, як отримував так і отримує заробітну плату, що, навпаки, свідчить про те, що він має можливість утримувати доньку. Доводи відповідача про те, що його заробітна плата незначна, не заслуговують на увагу, так як він перебуває на керівній посадіта має відповідний стаж, спеціальне звання, до заробітної плати йому постійно нараховуються надбавки та премії. В свою чергу, на відміну від відповідача, вона (позивач), будучи ФОПом та маючи свій бізнес в м.Херсоні, через окупацію та виїзд залишилась без доходу, без можливості отримувати постійний та стабільний дохід. Щодо наступних доводів відповідача про утримання ним цивільної дружини [PERSON] та її неповнолітньої дитини з інвалідністю, вважає за необхідне зазначити, що у відповідача, який перебуває як він зазначив, в цивільному шлюбі, не виникає та не існує ніяких обов`язків по утриманню цивільної дружини та її дитини в силу закону. Крім того, відповідач нічого не вказує про те, що він, його цивільна дружина та її дитина також отримують допомогу на проживання як внутрішньо переміщені особи, що в місяць становить 7000 грн. та безумовно також впливає на матеріальний стан відповідача, на підставі чого доводи відповідача про необхідність утримувати цивільну дружину та її дитину, є перебільшеними та надуманими. Щодо доводів відповідача про утримання ним його матері [PERSON] , [INFO] , вказала, що відповідач вказує, що жодних доказів того, що мати відповідача перебуває на його утриманні ані за станом здоров`я, ані за матеріальним станом відповідач не надав.В свою чергу, їй (позивачу) достовірно відомо, що мати відповідача отримує військову пенсію, яка за своїм розміром в декілька разів перевищує мінімальну (близько 15 000 грн.), тому, в чому саме полягає утримання відповідачем своєї матері, не зрозуміло, при цьому, маючи статус внутрішньо переміщеної особи, мати відповідача також отримує допомогу на проживання в розмірі 2000 грн.Сам лише факт укладення договору оренди квартири для матері відповідача не свідчить та не підтверджує того факту, що саме відповідач сплачує за оренду. Також їй (позивачу) відомо, що мати відповідача проживає в орендованій квартирі разом із матір`ю його цивільної дружини [PERSON] , розподіляючи між собою витрати на проживання порівну, тому, доводи відповідача про наявність в нього на утриманні непрацездатної матері є невідповідними дійсним обставинам справи та є формально наведеними у відзиві виключно з метою ухилення від сплати аліментів для дитини. Також зазначила, що вона (позивач) вимушена звернутись з даним позовом до суду, так як проживає в чужому місті, без житла, без роботи, без будь-якої допомоги, та опинилась в таких обставинах, зумовлених повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, за яких не може забезпечити всі необхідні потреби дітей в проживанні, навчанні, харчуванні, одязі, тощо, та, відповідно, визначення розміру аліментів із 1/3 частки до 1/4 частки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суттєво не вплине на матеріальний стан відповідача. Відповідачем [PERSON] подані заперечення на відповідь на відзив, зареєстровані судом 20 березня 2023 рок за вх.№6634, за змістом яких він не погоджується з доводами позивача, зазначеними у відповіді на відзив, зокрема, з тих підстав, що вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку батька, не є законним та ефективним способом захисту порушених прав, є невірно обраним способом захисту, з урахуванням відкритого виконавчого провадження № 53259496, за яким вже стягуються аліменти на підставі рішення суду та призведе до відкриття іншого виконавчого провадження та подвійного стягнення аліментів з нього за іншим рішенням суду в іншій частці, або до відповідного роз`яснення рішення суду. Також зазначив, що з моменту постановлення Херсонським міським судом Херсонської області 19.12.2016 року рішення про стягнення з нього (відповідача) аліментів і на теперішній момент аліменти з нього стягуються на неповнолітню доньку [PERSON] у розмірі 1/6 частки, при цьому, звернувшись з позовом у даній справі про стягнення аліментів позивач вказувала, що рішення у справі про стягнення аліментів перебуває на виконанні Корабельного ДВС (ВП №53259495), та згідно до виконавчого листа строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 25.11.2022 року, тому після досягнення старшою донькою повноліття, для забезпечення достатності рівня життя неповнолітньої дитини має право на визначення аліментів та їх стягнення у розмірі 1/4 частки. Інші підстави для визначення розміру аліментів, та фактичної їх зміни з 1/6 на 1/4 у позові відсутні.Викладене свідчить, що позивач фактично просить збільшити розмір аліментів, які з нього утримуються. У такому разі обставинами, якими одержувач аліментів повинен керуватися при зверненні до суду є обставини, які визначені статтею 192 СК України щодо матеріального та сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін.Разом з тим, позивач при зверненні до суду обґрунтовувала позовні вимоги виключно досягненням старшою дитиною повноліття та забезпечення достатності рівня життя неповнолітньої дитини. Вказане не може бути безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки також необхідно врахувати і інші обставини, передбачені ст. ст.182, 192 СК України. Крім того, зазначив, що на теперішній час він сплачує достатній розмір аліментів на неповнолітню дитину, та протилежного позивач не довела, не долучила жодних доказів, що на дитину вона витрачає більше, або є такі потреби. Вказав, що поданням позовів про стягнення з нього аліментів у розмірі частки на неповнолітню доньку та в розмірі частки на повнолітню доньку у зв`язку із продовженням навчанням, позивач має на меті поліпшити свій матеріальний стан за його рахунок та отримувати частину його заробітної плати. Крім того, жодних доказів про те, що позивач має на меті працевлаштуватися, позивач не надала, та, крім того, доказів того, що вона стала на облік у центрі зайнятості для того, щоб знайти роботу за спеціальністю, а до цього часу, відповідно до ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримувати виплати допомоги по безробіттю від держави, також не надала. Позивачем також не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану учасників справи, погіршення здоров`я позивача тощо, які необхідні для вирішення питання про зміну розміру аліментів, відповідно до вимог ст.192 СК України. З огляду на викладене вище вказав, що він (відповідач) продовжує сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , як і було визначено рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2016 року, 1/3 частка на двох доньок (по 1/6 частці на кожну дитину). Виконавче провадження № 53259496, не є закінченим, виконання рішення суду триває, тому підстав для повторного стягнення з нього аліментів, - не має. Підстав для визначення розміру аліментів в більшому розмірі, у позові не наведено, на підставі чого у зв`язку з недоведеністю відповідних обставин необхідними доказами, просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому, а також у поданій відповіді на відзив відповідача. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити позивачу в його задоволенні, посилаючись на обґрунтування заперечень на доводи, викладені у відзиві на позов та в запереченні на відповідь на відзив позивача. Заслухавши позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 11 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис №469, та який булорозірвано на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року (справа №766/12737/16-ц), яке набрало законної сили 23 грудня 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12 серпня 2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №2317, та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, де в свідоцтвах про народження зазначені в графі «Батько» - [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] . Судом також встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року (справа №766/9164/16-ц), яке набрало законної сили 30 грудня 2016 року, стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначені обставини, встановлені судом, визнаються учасниками справи, та, крім того, зазначені обставини, встановлені рішеннями суду у цивільних справах, що набрали законної сили, та, відповідно в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України є такими, що не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Довбня Н.П. про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2017 року відкрито виконавче провадження (ВП №53259496) з виконання виконавчого листа №766/9164/16-ц, виданого 16 січня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області,про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 25 листопада 2022 року. Окрім того, відповідно до інформації Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. №2352 від 17.03.2023 року перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження №53259496 відкрито 01.02.2017 року з примусового виконання виконавчого листа №766/9164/16-ц, виданого 16.01.2017 Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, перебуває на виконанні в Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Державним виконавцем 01.02.2017 року на підставі виконавчого документу відкрито виконавче провадження № 53259496 та 10.04.2018 року винесено постанову на звернення стягненняаліментів з заробітної плати та направлено за місцем роботи боржника. На підставі частини 3 статті 183 Сімейного кодексу України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду зпозовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються завирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що повноліття найстаршої дитини настало [INFO] , на підставі чого та враховуючи вимоги ч.3 ст. 183 СК України, повноліття найстаршої дитини та те, що до Відділу не надходило будь - яких рішень суду щодо зміни розміру аліментів з листопада місяця 2022 року з боржника стягуються аліменти у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до інформації ГУ НП в Автономній республіці Крим та м.Севастополі за вих.№3702/100/16-2023 від 20.04.2023 року з [PERSON] у листопаді 2022 року відраховувались аліменти у розмірі 1/3 частини від грошового забезпечення на підставі постанови державного виконавця від 10.04.2018 року. З грудня 2022 року на підставі ч.3 ст.183 СК України з [PERSON] утримуються аліменти в розмірі 1/6 частини у зв`язку із настанням найстаршої дитини повноліття. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року №146 з поліцейських утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема, додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Також на підставі п.13 цієї ж постанови утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Крім того, аліменти утримуються з усіх передбачених законодавством видів грошового забезпечення та перераховуються на користь стягувача [PERSON] . Нарахування грошового забезпечення, утримання податків, визначення сум аліментів провадиться в автоматизованій системі обліку та управління. Розробка та налаштування програмного забезпечення проводиться департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України, тим самим, аліменти на користь стягувача [PERSON] нараховуються та перераховуються за єдиними стандартами, встановленими Національною поліцією України на підставі вимог законодавства. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.02.2022 року по 31.03.2023 року, проведеного старшим державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Попилястим А.Б. з примусового виконання виконавчого листа №766/9164/16-ц, виданого 16.01.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, заборгованість станом на 31.03.2023 року відсутня. Крім того, відповідно до зазначеного розрахунку, сплачені боржником аліменти в розмірі 1/6 частини становлять за грудень, 2022 року - 12 734, 88 грн., за січень, 2023 року - 3048, 56 грн., за лютий, 2023 року - 8 441, 84 грн., за березень, 2023 року - 5 757, 96 грн. Згідно з довідкою про доходи, виданої Головним управлінням Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за вих. № 5 від 04.04.2023 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року становить 188 634 грн. 74 коп., з якого сплачені аліменти за вказаний період становлять 38 135 грн. 05 коп. Загальна сума доходу за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року за винятком аліментів становить 150 499 грн. 69 коп. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та обґрунтування необхідності його захисту. Суд, вирішуючи спір, надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення з позовом до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. При цьому, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, якімаютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, звертаючись до суду з позовом та посилаючись на ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України, позивач [PERSON] просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , що є предметом позову у даній справі, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року з відповідача на обох доньок було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття та вказане рішення перебуває на виконанні у Корабельному ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ MЮ (ВП №53259496). Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з досягненням старшою дитиною повноліття, для достатнього рівня життя та розвитку неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити розмір аліментів, що становить частину заробітку (доходу) відповідача. Інші підстави для визначення розміру аліментів та їх фактичної зміни з 1/6 до частини у позові позивачем не зазначені. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, враховуючи те, що диспозиція зазначеної ст.192 СК України є бланкетною, а тому підлягає застосуванню, в т.ч. і у випадках, передбачених ч.3 ст.183 СК України. Крім того, підлягає застосуванню і ст.182 СК України за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З огляду на зазначене, суд зауважує, що позивач при зверненні з позовом до суду обгрунтувала позовні вимоги досягненням старшою донькою повноліття та забезпечення достатності рівня життя та розвитку неповнолітній дитині, та, при цьому, позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану відповідача як платника та її (позивача) як одержувача аліментів, які є необхідними для вирішення питання про зміну розміру аліментів відповідно до вимог ст.192 СК України. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2 589 грн., а для основних соціальних та демографічних груп населення, зокрема, дітей у віці від 6-ти до 18-ти років - 2 833 грн. Разом з тим, розмір аліментів, які сплачуються відповідачем, з 26 листопада 2022 року в розмірі 1/6 частини на утримання молодшої доньки [PERSON] , [INFO] , значно перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину, в той час, як позивачем будь-яких доказів необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі саме частини суду не надано, як і не доведено тих обставин, що розмір аліментів, які на теперішній час стягуються щомісячно з відповідача на утримання молодшої доньки [PERSON] , [INFO] , не є достатніми та не забезпечують гармонійного розвитку дитини. Поряд з цим, відповідно до ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері. Закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, тому, встановивши розмір доходу платника аліментів, який може вимірюватися значними сумами, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір частки доходів, стягуваних з платника аліментів, яка, за певних обставин, може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті абсолютно достатньою (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року, справа №127/10659/17, провадження №61-7627св18). Крім того, відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Поряд з цим, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з батьків, з ким дитина проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та відповідно до ч.3 зазначеної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом, в свою чергу, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 липня 2020 року сторони по справі (позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] ) уклали між собою договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Маковецькою О.А., зареєстровано в реєстрі за №2296, предметом якого є місце проживання та утримання спільної малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (п.1.1 Договору). Згідно з п.1.2 Договору Батьки домовились про місце проживання Дитини та про порядок здійснення батьківських прав матір`ю та батьком. Пунктом 1.3 Договору місцем проживання Дитини батьки визначили наступним чином: кожні перші два тижня під час шкільного навчання з вересня по травень щорічно - з понеділка першого тижня до неділі другого тижня місяця донька перебуває за місцем мешкання батька; кожні другі два тижня під час шкільного навчання з вересня по травень щорічно- з понеділка третього тижня до неділі четвертого тижня місяця донька перебуває за місцем мешкання матері. Під час шкільних осінніх, зимових, весняних канікул місце мешкання дитини визначається за спільною домовленістю між ними. Під час шкільних літніх канікул місце проживання дитини визначається за спільною домовленістю між ними з урахуванням графіків відпусток батьків. При цьому, щодо інших доводів та заперечень сторін, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження свої хвимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторіну справі. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог та на підставі доказів, поданих позивачем, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень відповідача [PERSON] на них, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, а так само недоведеність заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів із дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі та враховуючи, що позивач в силу положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів, та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed