Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.. У позовній заяві позивач зазначає, що їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-517 від 21.10.2022 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказує, що у вказаному будинку з окрім неї зареєстрований [PERSON] , 1985 року народження, (син), та [PERSON] 1993 р.н. (дочка). Однак, [PERSON] фактично не проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , з 2014, без поважних причин, що підтверджується актом про не проживання особи від 21 грудня 2022 затвердженим старостою села Тисаашвань, заявою гр. [PERSON] від 08.12.2022 та заявою гр. [PERSON] від 08.12.2022 р. (копія заяви додається). Зазначає, що відповідач не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші особи відповідачу не чинили. Як їй стало відомо відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Пояснює, що декілька місяців тому через скрутне фінансове становище у неї виникла необхідність оформити субсидію на комунальні послуги. Проте в органах соціального захисту населення повідомили, що оскільки за адресою [ADDRESS] , окрім неї зареєстровані ще й інші особи, то оформити субсидію вони не можуть. Отже, факт реєстрації місця проживання відповідача в її будинку не дозволяє оформити субсидію, що є перешкодою у користуванні власністю. На підставі наведеного просить суд визнати [PERSON] [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313021495 від 21.10.2022. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] , 1985 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою відділу державної реєстрації нерухомості бізнесу та реєстрації місця проживання Управління Центру надання адміністративних послуг Чопської міської ради №1516 від 26.10.2022. Як вбачається з Акту - про фактичне місце проживання особи від 21.12.2022, затвердженого старостою села Тисаашвань, Маломка Г., громадянин [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , з 2014 року. З наявних в матеріалах справи заяв [PERSON] та [PERSON] засвідчених секретарем Сюртівської сільської ради Ужгородського району, слідує, що [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає та не веде спільного господарства за адресою [ADDRESS] , з 2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає у будинку, що належить позивачці, понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку суду не наведено. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved