Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У жовтні 2022 року до суду надійшов вказаний позов [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Дунь В.В., до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, який позивачка мотивує тим, що вона з 28.11.2008р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони маютьнеповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В грудні 2018 року шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені, позивачка разом з неповнолітнім сином переїхала до м. Києва, де вони стали проживати окремо від відповідача. На час звернення до суду з даним позовом, питання про розірвання шлюбу між сторонами не вирішено, справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді. Після припинення шлюбних відносин, відповідач жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітнього сина не приймає. Вона самостійно займається вихованням та забезпеченням дитини. Враховуючи фактичне місце проживання дитини, місце його навчання, активну участь позивачки у навчальному та виховному процесі сина, просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Ухвалою суду від 17.10.2022 року у справі за вказаним позовом відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.12.2022 року від Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації витребувано письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання. 06.03.2023р. до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування від 27.02.2023р. №103/1400/41/3. 28.03.2023р. від представника позивача надійшли додаткові письмові докази. Ухвалою суду від 31.03.2023р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Дунь В.В. в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додатково пояснив, що оскільки відповідачем [PERSON] , після припинення шлюбних відносин сторін, вживались дії щодо відібрання неповнолітнього сина [PERSON] від матері - позивачки [PERSON] , вона була вимушена звернусь до органу опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання сина разом з нею. Проте, відповідач продовжив свої дії, направлені на відібрання дитини, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. Наразі позивачка з неповнолітнім сином у зв`язку з воєнним станом в Україні перебувають у Республіці Польща, проте дитина продовжує навчання у Спеціалізованій школі №265 Дніпровського району м. Києва, навчання дистанційне. Місцезнаходження відповідача невідоме. Він долею сина не цікавиться. З метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за необхідне вирішити питання про визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін разом з матір`ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не прибув, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме через оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, оскільки місце проживання відповідача зареєстроване у м.Токмак Запорізької області, яке на даний час є тимчасово окупованою територією України. Відзиву на позов або зустрічного позову від відповідача не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, разом з висновком органу опіки та піклування, надав заяву в якій просить розглядати справу без присутності в судовому засідання представника служби та органу опіки та піклування та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. На підставі викладеного, суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність відповідача, відповідно до ст.280 ЦПК України, у заочному порядку, а також у відсутність представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.11.2008 року. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, проте інформація про розірвання шлюбу сторін на час ухвалення даного рішення в матеріалах справи відсутня. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин сторін залишився проживати разом з матір`ю. Згідно з довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» №1 від 13.01.2020р., [PERSON] з сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] з грудня 2018 року. Згідно з довідками, наданими Спеціалізованою школою №265 м.Києва з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу від 28.09.2022р. та 17.03.2023р., [PERSON] навчається у зазначеній школі у 3-му класі. Згідно з витягом з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.07.2021р., на засіданні комісії, на якому був присутній і батько дитини - [PERSON] , який не заперечував щодо проживання малолітнього сина з матір`ю, прийнято рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2013 р.н., з матір`ю [PERSON] . При цьому комісією було враховано умови проживання дитини з матір`ю, бажання матері, щоб дитина проживала разом з нею. Розпорядженням голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №603 від 04.08.2021р., місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю [PERSON] . Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] у зв`язку з воєнним станом в Україні, з метою уникнення загрози життю та здоров`ю дитини, виїхали за кордон та на даний час перебувають у Республіці Польща, зареєстровані у місті Гайнівка 26.10.2022р. на тимчасове перебування до 31.07.2023р. Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрацію про визначення місця проживання дитини від 27.02.2023р. (протокол засідання Комісії від 22.02.2023р. №3), орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки повернення дитини в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення воєнного стану в Україні. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч.8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.141, 150, 155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.11, ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі ст.157 СК України, ч.1,ч. 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. В постанові Верховного Суду від 14.09.2022р. у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. В постанові Верховного Суду від 14.02.2019р. в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] . Так, суд виходить з того, що вищенаведеними нормами діючого законодавства закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що після припинення шлюбних відносин сторін, вони проживають окремо, малолітній син сторін проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , яка утримує дитину, виховує та піклується про її розвиток, стан здоров`я та навчання, забезпечує побутові потреби дитини тощо. Позивачка має бажання та можливість у повній мірі організувати гармонійне та комфортне життя для виховання та розвитку свого сина. Виняткових обставин, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю, судом не встановлено. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] зазначені вище обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги [PERSON] , не спростував, відзиву на позов не подав. При вирішення справи суд також приймає до увагивитяг з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.07.2021р., на засіданні якої в присутності сторін прийнято рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2013 р.н., з матір`ю [PERSON] з урахуванням умов проживання дитини з матір`ю, бажання матері, щоб дитина проживала разом з нею, а також розпорядження голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №603 від 04.08.2021р., яким місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю [PERSON] . Таким чином, на підставі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на оцінці всіх обставин в їх сукупності та яке позбавлене ознак формалізму при вирішенні в даній справі долі дитини, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також суд враховує, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє відповідача права спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, участі у вихованні та утриманні дитини. У зв`язку з цим, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, є розумним та справедливим. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved