Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , в особі свого представника адвоката Адвокатського бюро «Олени Панченко» - Панченко О.О., звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 грудня 2014 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 935; після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] »; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування вимог позову зазначає, що 12 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між подружжя, різними поглядами на життя, фактично з лютого 2022 року позивач та відповідач не проживають спільно як чоловік та дружина, не ведуть спільного господарства, дитина проживає разом з позивачем. Вважаючи збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є таким, що суперечитиме їх інтересам, просить шлюб розірвати. Ухвалою Ленинского районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надіславши до суду, зареєстровану в канцелярії 28.04.2023 року, заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився повторно причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову чи заперечень проти позову до суду не надав. Про розгляд\~справи судом\~відповідач повідомлявся\~в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його зареєстрованого у встановленому порядку місяця проживання згідно відомостей Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (а.с. 20) та згідно поштового рекомендованого повідомлення, відповідачем були отримані документи із суду 22 квітня 2023 року (а.с. 31). Крім того, про розгляд справи судом відповідач повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 29, 32) та відповідно до вказаної ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи зазначене, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом та враховуючи відсутність відомостей про причини неявки, є таким, що не з`явився до суду повторно без поважних причин. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи зазначене вище, суд вважає можливим провести розгляд даної справи у відсутності учасників справи, ухваливши по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 12 грудня 2014 року був зареєстрований шлюб Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 935 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 7) Під час державної реєстрації шлюбу з відповідачем, позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » та « [PERSON] », яке просить залишити після розірвання шлюбу. Згідно свідоцтв про народження, позивач та відповідач мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Як зазначає сторона позивача фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені, подальше збереження шлюбу між сторонами вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про поділ майна подружжя, заявлено не було. Положеннями частин 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 СК України\~та ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи, що встановленими у справі обставинами підтверджується не можливість збереження шлюбу між позивачем та відповідачем, на розірвання якого наполягає сторона позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, при розірванні шлюбу між сторонами, позивачу слід залишити набуте нею прізвище при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Стороною позивача було надано до матеріалів позову оригінал свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 12 грудня 2014 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 7). Враховуючи, що судом справа по суті розглянута, положення ч. 1 ст. 96 ЦПК України, суд вважає можливим, до набрання судовим рішенням законної сили, повернути позивачу наданий нею зазначений вище оригінал свідоцтва про шлюб. Крім того, сторона позивача просить суд вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 32528798800006476869 від 13.03.2023 р. позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за звернення до суду з даним позовом (а.с. 5) та враховуючи висновок суду про задоволення вимог позову про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. У змісті позову, сторона позивача зазначає на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу становить 6500,00 грн. (а.с. 3). Згідно положень\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини»,\~при розгляді\~справи,\~суд застосовує\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року (далі\~ Конвенція)\~і протоколи\~до неї,\~згоду на\~обов`язковість яких\~надано Верховною\~Радою України,\~та практику\~Європейського суду\~з прав\~людини як\~джерело права\~(далі\~ ЄСПЛ).\~ ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст.41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Разом з тим, до матеріалів справи не надано доказів, як-то: Договору про надання правничої допомоги, у тому числі з відображенням розміру та виду наданої адвокатом позивачу правової допомоги, доказів які б доводили фактичне понесення позивачем витрат з правничої допомоги в сумі 6500 грн., про які вказано у позові. Таким чином, враховуючи відсутність доказів на доведення понесення позивачем витрат з правничої допомоги в сумі 6500 грн., суд не вбачає правових підстав для стягнення їх з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial