Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

18 квітня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника, адвоката Красіловського В.О., до [PERSON] про примусове виконання обов`язку за договором прокату та стягнення заборгованості, яка здана до відправки через поштове відділення 11 квітня 2023р. В обґрунтування позову вказує, що 19 березня 2022р. між [PERSON] та [PERSON] в усній формі укладено договір прокату (найму), за яким відповідач отримав у прокат маніпулятор марки MAN 26.414, державний номерний знак [NUMBER] , строком до 25 березня 2022р. із обов`язком сплатити за користування таким 39900,00 грн. Вказує, що вартість прокату була погоджена сторонами у період з 21.03.2022р. по 26.03.2022р. шляхом обміну повідомленнями в месенджері Viber. Зазначає, що 23 квітня 2022р. та 19 травня 2022р. на виконання договору [PERSON] отримав загалом 20025, 06 грн. Однак, в подальшому, не зважаючи на неодноразові телефонні звернення [PERSON] та обіцянки [PERSON] , останній зобов`язання за договором не виконав та заборгованість за договором становить 19874, 94 грн. У зв`язку із ухиленням [PERSON] від виконання умов договору 04 червня 2022р. останньому було скеровано лист-претензію за місцем праці, однак такий лист повернувся відправнику у зв`язку із відсутністю адресата. З огляду на неналежне виконання умов договору, просить стягнути з [PERSON] борг за договором прокату (найму) з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в розмірі 24365,16 грн. та судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. і судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 20 квітня 2023р. відкрито спрощене позовне провадження, надано учасникам справи час для подачі заяв по суті спору та призначеного судове засідання на 18 травня 2023р. об 11 год. 00 хв., в яке викликано учасників справи. 15 травня 2023р. в суд надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач [PERSON] позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Заперечує укладення будь-якого договору із [PERSON] , додатково зазначаючи, що загалом договір прокату транспортного засобу не може бути укладений в усній формі. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності з передання речей у найм. Вважає, що отримання у 2022р. позивачем від [PERSON] , яка являється з 2019р. колишньою дружиною відповідача, коштів на виконання начебто укладеного усного договору прокату не може бути доказом наявності невиконаного зобов`язання у [PERSON] та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову через неналежність відповідача. Вважає недопустимими надані позивачем докази (роздруківки смс-повідомлень та аудіозаписи телефонних розмов), які розкривають таємницю листування та телефонних розмов, оскільки ні він, ні [PERSON] не надавали згоду на їх використання. Враховуючи вищенаведене, не заперечує щодо розгляду справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову та ініціювати дисциплінарне провадження щодо адвоката позивача за грубе порушення адвокатської етики. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень\~ (а.с. 36-37), в таке засідання не з`явились. Разом з тим, в судове засідання з`явилась представник позивача [PERSON] , яка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Додатково зауважила, що [PERSON] , діючи у власних інтересах, уклав із [PERSON] , який є суб`єктом підприємницької діяльності, усний договір прокату маніпулятора, узгодивши усі істотні умови договору. Зазначила, що у переписці з 21.03.2022р. по 26.03.2022р. сторони договору затвердили раніше узгоджену оплату за використання маніпулятора, а згадка в такій переписці про евакуатори є опискою. Повідомила, що лист-претензія направлялась [PERSON] на адресу ТОВ «Модуль Хаус Україна», оскільки відповідач був співзасновником цього товариства та іншої адреси [PERSON] у [PERSON] не було. При цьому, про наявність будь-яких домовленостей між [PERSON] та ТОВ «Модуль Хаус Україна» представнику не відомо. Додатково зауважила, що ЄСПЛ визнає належними та допустимими доказами роздруківки переписок між сторонами спору та загальнодоступну інформацію, в тому числі із соціальних мереж, а відтак, надання позивачем відповідних доказів суду не є порушенням конституційних прав відповідача чи будь-яких третіх осіб. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд встановив, що з 27 червня 2020р. позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки MAN, модель 26.414 (загальний/вантажний-загальний/бортовий), із встановленим краном-маніпулятором, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу\~ серії [NUMBER] (а.с. 25, 49). Як вбачається із скріншотів переписки у месенджері «Viber» між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15) з 21 березня 2022р. по 26 березня 2022р. сторони затвердили вартість користування евакуаторами та маніпулятором. Так, вартість евакуаторів станом на 21.03.2022р. 15200 грн.; вартість маніпулятора за 19.03.2022р. 900 грн. х11год. =9900грн., за 21.03.2022р. 900 грн. х11 год.=9900грн., за 22.03.2022р. - 2300 грн., за 25.03.2022р. - 2600 грн. Загальна вартість найму станом на 26.03.2022р. 39900 грн. Позивач [PERSON] визнає, що на виконання усного договору прокату маніпулятора із [PERSON] отримав часткову оплату, а саме 23 квітня 2022р. шляхом переказу з банківського рахунку [PERSON] на свій банківський рахунок [NUMBER] , 06 грн. із призначенням платежу «муніпулятор», що підтверджується копією квитанції P24A2191057084C4826 від 23.04.2022р. (а.с. 18) та 19 травня 2022р. готівкою 10000, 00 грн. У зв`язку із ухиленням [PERSON] від виконання умов усного договору прокату маніпулятора, 04 червня 2022р. останньому було скеровано лист-претензію на юридичну адресу ТзОВ «Модуль Хаус Україна», одним із засновників якого був [PERSON] (а.с. 11-14, 22), із вимогою у десятиденний строк сплатити суму боргу за договором прокату (найму) в розмірі 19874,94 грн. Як стверджує позивач, надісланий [PERSON] лист-претензія повернувся відправнику у зв`язку із відсутністю адресата. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження проведення повної оплати за користування транспортним засобом марки MAN, модель 26.414 (загальний/вантажний-загальний/бортовий), із встановленим краном-маніпулятором, відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Так, у ч. 1 ст. 787 ЦК України передбачено, що за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк. Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб. Натомість, у ч. 1 ст. 798 ЦК України визначено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що усно сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) узгодили істотні умови договору найму транспортного засобу, а саме предмет транспортний засіб марки MAN, модель 26.414 (загальний/вантажний-загальний/бортовий), із встановленим краном-маніпулятором, державний номерний знак [NUMBER] , строк дії договору з 19 березня 2022р. по 25 березня 2022р., оплату за договором, виходячи із вартості за годину роботи маніпулятора в розмірі 900, 00 грн., остаточно затвердивши вартість за користування маніпулятором у переписці в розмірі 24700, 00 грн. При цьому, враховуючи обґрунтування заявлених позовних вимог саме укладенням в усній формі договору найму маніпулятора, а не будь-якого іншого транспортного засобу, суд при визначені узгодженої сторонами договору оплати не бере до уваги погоджену сторонами вартість використання евакуаторів в розмірі 15200, 00 грн. Суд відхиляє доводи відповідача щодо недопустимості в якості доказу роздруківок (скрін-шотів) приватної переписки між [PERSON] та [PERSON] , з огляду на наступне. Згідно ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України\~ електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Так, Верховний Суд у постановах від 27.11.2018р. по справі №914/2505/17 та від 13.10.2021р. по справі № 923/1379/20 вказав, що надані сторонами в справах скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами. Крім того, Верховний Суд у постановах від 17.04.2020р. по справі № 905/2319/17, від 25.03.2020р. по справі № 570/1369/17, від 13.07.2020р. по справі № 753/10840/19 та\~ від 27.11.2019р. по справі № 1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. При цьому, у постанові Верховного Суду від 15.07.2022р. по справі № 914/1003/21 зроблено висновок, що роздруківки є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що надані [PERSON] роздруківки переписки у Viber із [PERSON] є паперовою копією електронного доказу, яка засвідчена в порядку, встановленому чинним законодавством, та є належним і допустимим доказом у даній справі. Відповідно до ст. 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України\~ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У ч. 1 ст. 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. При цьому, ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відтак, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не дотримано визначеної законом форми договору найму транспортного засобу письмова форма із нотаріальним посвідченням, то такий договір є нікчемним. Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду у постановах від 01.06.2022р. по справі № 372/3048/18 та від 01.04.2020 року по справі №404/4702/18-ц (провадження № 61-8629св19), позицією Верховного Суду України у постановах від 19.10.2016р. по справі № 6-1551цс16 та від 18.01.2017р. по справі № 6-648цс16. У ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. по справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18). Таким чином, у разі помилкового посилання позивача не на ту норму закону суд, встановивши підстави позову, застосовує норму закону, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача. Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють\~ зробити висновок про те, що з моменту передачі [PERSON] транспортного засобу між власником майна [PERSON] та [PERSON] \~ виникли відносини з фактичного користування рухомим майном та недоотримання його власником доходів у вигляді плати за таке користування, що за своїм змістом є кондикційними. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу повернення безпідставно набутого майна, що врегульовані главою 83 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, відповідач, як фактичний користувач рухомого майна, що є власністю позивача, без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування транспортним засобом за період з 19 березня 2022 року по 25 березня 2022 року, за вирахуванням здійснених ним виплат 23 квітня 2022 року та 19 травня 2022 року на загальну суму 20025, 06 грн., а тому зобов`язаний повернути [PERSON] кошти у сумі 4674, 94 грн. (24700, 00 20025, 06 ). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищезазначене, судом проведено перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, виходячи із розміру безпідставно збережених [PERSON] грошових коштів в сумі 4674,94\~ грн. При цьому, оскільки згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, при здійсненні перерахунку інфляційних нарахувань та 3% річних суд зважає, що згідно наданого позивачем розрахунку останній просить стягнути інфляційні втрати за період з квітня 2022р. по лютий 2023р., а інфляційних витрат з дати порушення зобов`язання (26 квітня 2022р.) і до 06 квітня 2023р. Отже, інфляційні нарахування за період з квітня 2022р. по лютий 2023р. становлять 910, 94 грн. (4674, 94 * 119, 485552 % - 4674, 94) та 3 % річних становлять 144, 86 грн. (4674, 94 *3% /365 * 377). Відтак, зважаючи на проведений перерахунок, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню безпідставно збережені грошові кошти у рахунок оплати за користування рухомим майном - транспортним засобом марки MAN, модель 26.414 (загальний/вантажний-загальний/бортовий), із встановленим краном-маніпулятором, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , у період з 19 березня 2022 року по 25 березня 2022 року, в сумі 4674,94\~ грн. із інфляційними втратами в сумі 910,94 грн. і 3% річних в сумі 144,86 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] \~ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 252,51 грн. (1073,60*5730,74/24365,16). Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, суд враховує, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем та його представником долучено до матеріалів справи: копія Договору про надання правової допомоги № 31-05-01/22 від 31.05.2022р., копія прибуткового касового ордеру №31-5-1 від 31.05.2022р., розрахунок понесених судових витрат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ № 1070988 від 07.04.2023р. та серії АВ № 1074768 від 16.05.2023р., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000253 від 18.04.2018р. та серії ВН №0000057 від 15.02.2017р. Згідно п. 3.2. Договору про надання правової допомоги № 31-05-01/22 від 31.05.2022р. вартість правової допомоги, наданої адвокатським бюро «Красіловський &Партнери», в особі Керуючого, в рамках даного Договору встановлюється в сумі 5000,00 грн. та надсилається шляхом грошового переказу за надання правоовї допомоги на банківський рахунок, що вказаний у реквізитах Керуючого або готівковий розрахунок, що підтверджується видатковим касовим ордером. Отже, судом встановлено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у вказаному договорі у вигляді фіксованої суми 5000, 00 грн.\~ і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Враховуючи вищенаведене, дослідивши надані представником позивача докази щодо витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 грн. є обґрунтованими і розумними та підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1176,01 грн. (5000*5730,74/24365,16). На підставі ст. 8 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 203, 206, 208, 209, 215, 216, 220, 625, 759, 760, 787, 798, 799, 1212 ЦК України,

Outcome: approved