Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 130\~000 доларів США, а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 липня 2019 року надав відповідачці у позику грошові кошти в розмірі 150\~000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 17 серпня 2020 року, про що було складено відповідну розписку. Згодом [PERSON] частково повернула отримані у позику кошти в сумі 20 000 доларів США, а решту коштів в сумі 130 000 доларів США зобов`язувалась повернути до 10.02.2022, що підтверджується власноручно написаним відповідачкою текстом від 07.01.2022 на зазначеній розписці від 17.07.2019. Просить позов задоволити. Позивач після уточнення (збільшення, зменшення) позовних вимог просив стягнути з відповідачки 105518, 82 доларів США боргу, з яких: 72000,00 доларів США основного боргу та 33\~518,82 доларів США процентів за користування позиковими коштами. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 28.03.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 11.07.2022 за клопотанням представника третьої особи [PERSON] [PERSON] призначено по даній справі судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м.Київ, вул. Смоленська, 6). На вирішення експертів поставлено наступне питання: який термін давності виготовлення розписки від 17.07.2019 про отримання [PERSON] коштів та чи відповідає його дата складання (17.07.2019), фактичній даті його виготовлення/підписання (17.07.2019)? На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.09.2022 поновлено провадження у справі у зв`язку із поверненням ухвали суду про призначення експертизи без виконання. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12.04.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання частково, а тому зобов`язаний повернути позичені кошти з врахуванням процентів за користування ними. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині половини боргу з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву про стягнення коштів. Зазначив, що оскільки кошти позичались у позивача разом з чоловіком [PERSON] для придбання житлового будинку для проживання сім`ї, тому зобов`язання щодо повернення позичених коштів є солідарним з чоловіком. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 15.05.2023 року заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки позов поданий завідомо безпідставно та має очевидно штучний характер, спрямований на завдання майнових втрат [PERSON] , та пов`язаний із майновим спором між [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя. Заслухавши представника позивача, представника відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.07.2019 між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 150000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, які зобов`язувалася повернути до 17.07.2020. Факт отримання грошових коштів відповідачкою та умови повернення підтверджуються письмовою розпискою останньої від 17.07.2019, яка була складена нею власноручно. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається зі змісту представленої розписки, згодом [PERSON] частково повернула отримані у позику кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, а решту коштів в сумі 130000 (сто тридцять) доларів США зобов`язувалась повернути до 10.02.2022, що підтверджується власноручно написаним відповідачкою текстом від 07.01.2022 на зазначеній вище розписці від 17.07.2019. Вказана розписка в судовому порядку відповідачкою не оспорювалася, факт її підписання відповідачкою підтверджує передачу позивачем грошових коштів та зобов`язання їх повернення. Отже, в даній розписці містяться всі умови договору позики, визначені положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Верховний Суд України у справі № 6-79 цс 14 висловив наступну правову позицію. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 полягає в тому, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порушення вимог вказаних норм законодавства, відповідачкою повністю не виконано взяті на себе зобов`язання, грошові кошти повернуто частково, у зв`язку з чим, після спливу строку на повернення позики позивач змушений був звернутись до суду з метою захисту своїх прав та з вимогою до відповідачки про стягнення суми позики. За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд бере до уваги, що із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог (у зв`язку із нарахуванням процентів від суми позики) та заяви про зменшення позовних вимог (у зв`язку із частковим погашенням відповідачкою суми боргу) стягненню підлягає 105\~518,82 доларів США, з яких 72\~000,00 доларів США основний борг та 33\~518,82 доларів США проценти за користування позиковими коштами. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки суми боргу. Щодо доводів відповідачки про те, що стягненню з неї підлягає лише половина боргу, оскільки отримані кошти були використані подружжям в інтересах сім`ї, а саме для придбання житлового будинку, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 08.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. та зареєстрований в реєстрі за №4277 та договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №4273 відповідачка ( [PERSON] ) придбала житловий будинок загальною площею 369,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0909 га, кадастровий номер 4623686600:01:002:0256. Відповідно до умов вказаних договорів вони укладені за згодою її чоловіка [PERSON] . А отже в силу вимог ст. 60 Сімейного кодексу України таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Обставина використання позичених коштів для придбання [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки первинно вказувалась та у ході судового розгляду підтверджена як позивачем, так і відповідачкою. При цьому позивач є незацікавленою особою щодо обставин використання отриманих у позику коштів. Отримання [PERSON] коштів у позику та придбання майна мало місце в межах одного часового періоду. Третьою особою та його представником не наданого жодних доказів на підтвердження своїх заперечень про те, що договір позики, оформлений розпискою від 17.07.2019 є фіктивним, а позов має очевидно штучний характер. Зокрема, у зв`язку з неоплатою та ненаданням документів третьою особою була повернута без виконання ухвала суду про проведення судово технічної експертизи. Водночас на переконання суду, використання [PERSON] отриманих у позику коштів для придбання майна, що є спільною сумісною власністю не може бути підставою для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки лише половини боргу. Адже вона була та залишається стороною договірного зобов`язання, що виникло з договору позики. Нормами законодавства не передбачено часткового припинення зобов`язання особи у випадку укладення такою особою договору в інтересах сім`ї. Водночас самостійне та повне виконання [PERSON] зобов`язання з повернення позики, яка була використана для придбання майна, що є спільною сумісною власністю, залежно від встановлених в подальшому обставин може бути підставою для подання зворотньої вимоги (регресу) до іншого з подружжя у відповідній частині за солідарним зобов`язанням або врахування суми позики при поділі майна, що є спільною сумісною власністю. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 12405, 00 грн., а тому відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 12405, 00 грн. На підставі ст.ст.526, 530, 549, 611, 624, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved