Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 45 231,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , отже, як власник на підставі укладеного з позивачем договору зобов`язаний оплачувати комунальні послуги та послуги по утриманню будинку і прибудинкової території, своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги, чого не робить, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 43502,01 грн.. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2021 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/13320/21 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено справу до розгляду по суті на 30 вересня 2021 року. 30 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 24 листопада 2021 року. 23 листопада 2021 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких посилається на сплив позовної давності до вказаних вимог та вказує що ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер» є неналежним позивачем, оскільки співвласники будинку не ухвалювали рішення про передачу будинку в управління позивачу, не встановлювали вартість послуг з управління, натомість у будинку по [ADDRESS] створено ОСББ «Пчілки», рішенням Господарського суду міста Києва від 21 травня 2012 року зобов`язано ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер» передати будинок по [ADDRESS] на баланс ОСББ «Пчілки» і у жовтні 2012 року позивач передав ОСББ всі визначені законом документи на будинок. Відповідач також вказує, що з урахуванням змін до законодавства з 10 червня 2018 року ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер» не має права здійснювати управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] , а тому всі нарахування у вказаний період є незаконними. 24 листопада 2021 року розгляд справи відкладено на 25 січня 2022 року. 06 грудня 2021 року позивач подав відповідь на заперечення відповідача, в яких зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача. Так, позивач вказує, що розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 30 вересня 2008 року експлуатацію будинку покладено на позивача. 07 жовтня 2009 року між сторонами було укладено договір про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і прибудинкових споруд № [NUMBER] , який відповідачем не виконується. Позивач зазначає, що рішення установчих зборів від 16 жовтня 2010 року та статут ОСББ «Пчілки» визнані недійсними рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року у справі № 2-3516/2012 і вказане ОСББ не здійснювало фактичної діяльності. Натомість позивач з 2009 року надає мешканцям будинку відповідні комунальні послуги згідно із тарифами, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації. 25 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 15 березня 2022 року. 15 березня 2022 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України та введенням на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Розгляд справи призначено на 27 липня 2022 року. 27 липня 2022 року розгляд справи відкладено на 28 вересня 2022 року. 23 вересня 202 року відповідач подав заперечення на відповідь позивача. 28 вересня 2022 року судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 06 грудня 2022 року розгляд справи призначено на 26 грудня 2022 року та в подальшому 26 грудня 2022 року, 30 березня 2023 року та 16 травня 2023 року відкладався. . 25 травня 2023 року в судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та зареєстрований за вказаною адресою. 07 жовтня 2009 року між сторонами укладено Договір № 558 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого позивач як виконавець забезпечує надання споживачеві вчасно та відповідної якості комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач зобов`язаний вносити плату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісячно, відповідно до визначених тарифів та розрахунків, показників лічильників, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. У будинку за вказаною адресою позивач безперебійно надавав житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV до житлово-комунальних послуг відносяться, в тому числі і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 та у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач як власник майна та споживач житлово-комунальних послуг належним чином не здійснив оплату вартості наданих житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на суму 39 309,05 грн., послуг з централізованого опалення на суму 3 263,59 грн, послуг з централізованого постачання гарячої води на суму 580,59 грн, послуг з холодного водопостачання на суму 275,12 грн, послуг з водовідведення на суму 77,75 грн., а всього станом на 28 лютого 2021 року на суму 40 802,01 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи відповідача, що позивач не є належним виконавцем послуг, стягнення заборгованості за надання яких є предметом спору у цій справі, суд відхиляє, оскільки відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 1263 від 30 вересня 2008 року будинок по [ADDRESS] переданий в експлуатацію позивачу, а тому він є балансоутримувачем цього будинку. При цьому рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2012 року у справі № 2-3516/2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2013 року, визнано недійсним рішення установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 16 жовтня 2010 року та статут ОСББ «Пчілки», затверджений рішенням установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 16 жовтня 2010 року. Будь-яких доказів надання ОСББ спірних послуг та його фактичної діяльності (ухвалення рішення щодо кошторису, розміру внесків, обрання органів управління, укладення договорів з виконавцями комунальних послуг, оформлення трудових відносин з працівниками тощо) відповідач не надав Пунктом 3 Розділу VI Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Пунктом 3-1 цього ж розділу встановлено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Судом встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] не приймали рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Відповідно до пункту 4 статті 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до визначення співвласниками багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, форми управління багатоквартирним будинком, але не більше одного року із дня набрання чинності цим Законом, послуги з утримання такого будинку надає суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у багатоквартирному будинку до набрання чинності цим Законом. Отже, суд дійшов висновку, що позивач є належним суб`єктом на звернення із позовом до суду у цій справі. Під час розгляду справи відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог і відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З позовом у цій справі позивач звернувся до суду 01 липня 2021 року, а отже вимоги про стягнення заборгованості за спожиті послуги, 3 % річних та інфляційних витрат, за періодичними платежами до квітня 2017 року заявлені позивачем з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Так, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи положення постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв станом на день надходження до суду позовної заяви. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена, а враховуючи те, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у період з 01 січня 2015 року по лютий 2021 року, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по лютий 2021 року суд вважає такими, що заявлені в межах позовної давності. Щодо здійсненої відповідачем у грудні 2020 року часткової оплати, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для переривання позовної давності. З урахуванням викладеного та перевіривши надані позивачем розрахунки суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково у сумі 25 973,53 грн. У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 1726,73 грн за період з листопада 2018 року по травень 2019 року та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2702,37 грн. за період лютого 2015 року по лютий 2020 року. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд дійшов висновку про його відповідність вимогам законодавства, а тому вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 1 726,73 грн. Щодо заявлених позивачем 3% річних, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаних вимог та стягнення з відповідача 3% річних за період з квітня 2017 року лютий 2020 року, розмір яких за перерахунком суду становить 2 125 грн. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За результатами розгляду справи, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1 496,83 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial