Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач у лютому 2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування. Позов обґрунтовано тим, що позивач та [PERSON] з 1996 року прийняли рішення спільного проживання в квартирі [ADDRESS] . Позивачем зазначено, що спільне життя у неї з [PERSON] заладилось, кожний доповнював одне одного, відкрились нові почуття, з 1996 року вони стали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, підтримувати шлюбні стосунки, турбуватись одне про одного, нести взаємні права та обов`язки подружжя, спільно відпочивали, мали єдиний бюджет, спільно планували майбутнє. Заробітні плати дозволяли вести життя на досить високому матеріальному рівні. Неодноразово була можливість проводити відпочинок у відпускний період, в Криму в санаторіях, на базах відпочинку. Окрім основного місця проживання в квартирі, у позивача та [PERSON] був спільний будинок із земельною ділянкою 60 соток землі в селі Соколів Брід, Попільнянського району Житомирської області, що залишився позивачу у спадок від матері і земельна ділянка з будинком в [ADDRESS] , придбана нами спільно по [ADDRESS] . В подальшому, до виходу на пенсію і після виходу на пенсію [PERSON] та позивач продовжили мешкати в квартирі [ADDRESS] і в цей час від [PERSON] надійшла пропозиція узаконити відносини, але позивач не надала цьому значення, оскільки вони жили на повному довір`ї одне до одного без сварок та спорів. У вересні 2008 року раптово помер син [PERSON] - [PERSON] . Як зазначено позивачем, з цього часу ще більше поглибились їх відносини з [PERSON] , так як його дочка від першого шлюбу - [PERSON] (відповідач) разом зі своїм сином [PERSON] , будучи зайнята своїми справами, належної уваги і підтримки батьку не надавала. В подальшому, продовжуючи спільне життя з [PERSON] , маючи спільний бюджет і засоби на проживання у 2010 році прийняли рішення придбати однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка в подальшому, як і квартира [ADDRESS] приносили їм додатковий заробіток для життя. З врахуванням віку та участі у ліквідації наслідків на ЧАЕС, здоров`я [PERSON] різко погіршилось та він потребував уваги, догляду та сторонньої допомоги. З метою покращення стану здоров`я [PERSON] , піклуючись про нього та доглядаючи за ним, позивач разом з ним відвідувала різні санаторії, щоб покращити, на скільки це було можливо, стан його здоров`я. Влітку 2016 року [PERSON] тяжко захворів і з захворюванням серцево-судинної системи був госпіталізований в інститут кардіології ім. Академіка М.Д. Стражеско в відділення реанімації. Повторно [PERSON] із загостренням серцевої хвороби знаходився там на стаціонарному лікуванні в грудні 2018 року, а в липні 2020 року - у відділенні кардіології Київської міської клінічної лікарні №5. Весь цей час позивач та за допомогою свого сина - [PERSON] , в тому числі й фінансової, опікувалась [PERSON] і в лікарнях, і після його виписки із лікарень. Стан його здоров`я був тяжким та потребував постійного стороннього догляду, дієтичного харчування та ліків, які дорого коштували. Позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] всі ці роки була зайнята собою та своєю сім`єю, участі в догляді та лікуванні за батьком не приймала. У листопаді 2020 року [PERSON] відчув себе вкрай погано. Позивач знаходячись весь час вдома, виконувала всі настанови лікаря і думала що стан здоров`я покращиться, проте у лютому 2021 року стан здоров`я [PERSON] ще більше погіршився. [PERSON] за станом свого здоров`я не міг навіть виходити на вулицю, самостійно пересуватись по квартирі та став лежачим хворим, а позивач, як його дружина весь цей час доглядала за ним, піклувалась про нього, готувала їжу, прибирала за ним, давала ліки, які призначав лікар, пропонувала лягти на стаціонарне лікування в лікарню, однак від госпіталізації він відмовлявся. В кінці травня 2021 року [PERSON] побажав побачити свою доньку і позивач їй зателефонувала. 26 травня 2021 року вона приїхала з онуком (її сином) і спільно було прийнято рішення про госпіталізацію [PERSON] в лікарню №5 Святошинського району міста Києва. В лікарні [PERSON] знаходився на лікуванні тиждень. В цей час від пережитого стресу позивача госпіталізували в лікарню ім. Стражеско з гіпертонією, де вона знаходилась до 08 червня 2021 року. За час її відсутності, відповідач [PERSON] , відвезла [PERSON] в [ADDRESS] , за місцем її мешкання. Відповідач [PERSON] протягом спільного життя позивача з [PERSON] виступала проти узаконення їхнього шлюбу, вона ж відмовила позивачу у відвідинах [PERSON] і не дозволила телефонувати йому. В подальшому позивач дізналася, що [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді: 1. Квартира [ADDRESS] , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 3, жила площа 45, 1 кв. м, загальна площа 65, 4 кв.м, ринковою вартістю 1 948 475 грн. 2. Квартира [ADDRESS] , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 1, жила площа 18, 20 кв. м, загальна площа 39, 00 кв.м, ринковою вартістю 1 639 925 грн. 3. Земельна ділянка, що розташована в СТ "Садівник" з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, ринковою вартістю 134 705 грн. 4. Жилий будинок по [ADDRESS] орієнтовною ринковою вартістю 500 000 грн. 5. Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачем зазначено, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах з вказаного вище майна за спільні кошти придбали наступне спільне майно: - Квартиру [ADDRESS] ; - Земельну ділянку, що розташована в СТ "Садівник" з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га.; - Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - Жилий будинок по [ADDRESS] . Оскільки у 2018 році [PERSON] тяжко хворів та коштів на інвестування за договором від 24.11.2017 року в повному обсязі не вистачало, позивач, за спільним рішенням з [PERSON] , прийняла рішення про продаж земельної ділянки в селі Соколів Брід, що була спадковим майном позивача та виручені кошти з продажу вказаної ділянки інвестували в будівництво (договір про інвестування був підписаний з [PERSON] ). Будинок по вказаній вище адресі не введений в експлуатацію, але договірні зобов`язання зі сторони позивача були виконані повністю. Встановлення черговості спадкоємців за законом прямо передбачена Цивільним кодексом України та відноситься до дискреційних повноважень органів нотаріату України, а відтак, оскільки Дванадцята Київська державна нотаріальна контора при зверненні до неї позивача, не прийняла її документів та доказів спільного проживання протягом 25 років разом з спадкодавцем - [PERSON] однією сім`єю, доказів про піклування за ним, здійснення догляду, наявність спільного бюджету, доказів оплатою нею фінансування квартири, яка була оформлена на ім`я [PERSON] , сплату за нього комунальних послуг, тобто допустимих та належних доказів як спадкоємця четвертої черги (ст. 1264 Цивільного кодексу України), так і підстав для зміни черговості спадкування (ч. 2 ст. 1259 Цивільного кодексу України), а письмово відмовивши позивачу листом від 02.02.2022 року за вих. №722/02-14 порушили право та охоронюваний законом інтерес позивача щодо можливості спадкування майна [PERSON] . Таким чином, позивач змушена звертатись до суду з позовом, як до спадкоємця першої черги - [PERSON] , так і до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, що порушують її права та охоронювані законом інтереси щодо спадкування на рівні з спадкоємцем першої черги майна після смерті її чоловіка - [PERSON] . З огляду на зазначене, позивач просив ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , що народилась в селі Мусіївка Ружинського району Житомирської області, паспорт серії [NUMBER] , виданий Святошинським РУГУ МВС України в місті Києві 30 квітня 2002 року, РНОКПП: [NUMBER] , адреса зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , без укладання шлюбу у період з травня 1996 року по травень 2021 року за адресою [ADDRESS] . Змінити черговість одержання права на спадкування [PERSON] , [INFO] , що народилась в селі Мусіївка Ружинського району Житомирської області, паспорт серії [NUMBER] , виданий Святошинським РУГУ МВС України в місті Києві 30 квітня 2002 року, РНОКПП: [NUMBER] , адреса зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 18.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (том 1, а.с. 106). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 22.11.2022 року підготовче провадження у справі завершено, та призначено судовий розгляд (том 1, а.с. 167). У судовому засіданні 23.01.2023 року відповідачу [PERSON] поновлено строк для надання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з неналежним її повідомленням про розгляд справи. 20 лютого 2023 року від представника [PERSON] адвоката Юрова В.П. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву (том 1, а.с. 181-187). У зазначеному відзиві відповідач заперечує проти вищезгаданого позову зазначаючи на його необґрунтованості та безпідставності та зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Родинні відносин між ними підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.08.1968 року, свідоцтва про розірвання шлюбу та архівною випискою Тираспольського відділу РАЦС з актового запису про шлюб від 06.05.2009 року. Також зазначає, що її батько не проживав з позивачем однією сім`єю як чоловік з жінкою, а відносини у них були не більше дружніх, зокрема, як кума і кума, хоча і близько декількох років до смерті батька вони проживали в одній квартирі [ADDRESS] , виключно як сусіди. Сумісне проживання було викликане необхідністю синові позивача [PERSON] пожити в належній батькові квартирі [ADDRESS] поки він робив ремонт в своїй квартирі, адреса якої їй не відома. На підтвердження вказаних обставин відповідач [PERSON] зазначила, що відносини [PERSON] та [PERSON] не можна назвати як відносини між чоловіком та жінкою які проживали як подружжя, оскільки між ними не було жодних почуттів як чоловіка до жінки, і навпаки. Сумісного бюджету між ними не велось, що також зможуть підтвердити ряд свідків, клопотання про виклик яких нею будуть заявлені в судовому засіданні. Також [PERSON] зазначає у відзиві, що до лікарні протягом 2020-2021 років, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4164 (з 22.06.2020 по 30.06.2020 року) та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3316 (з 17.05.2021 по 25.05.2021 року), які маються у неї в оригіналах, догляд за хворим батьком здійснювала виключно вона, а позивач [PERSON] не приймала в цьому жодної участі. Крім того, на твердження [PERSON] , що вона під час перебування в лікарні [PERSON] у 2021 році була госпіталізована до лікарні з ім. Стражеско з гіпертонією, нібито внаслідок пережитого хворобою батька, не підтверджено жодними доказами, зокрема причинним зв`язком між хворобою батька та хворобою [PERSON] . Під час перебування на лікуванні [PERSON] у Київській міській лікарні № 5, а саме з 17.05.2021 року по 25.05.2021 року, що також підтверджується випискою № 3316, оригінал якої наявний у відповідача, догляд за хворим батьком здійснювала [PERSON] , її син та онук [PERSON] - [PERSON] , і ними було повністю взято на себе всі обов`язки по забезпеченню як моральної так і фінансової підтримки хворого батька, що підтверджується рядом товарних та касовий чеків, копії належним чином завірених який було долучено до матеріалів відзиву на позов [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Всі витрати на поховання взяла на себе відповідач [PERSON] , на підтвердження чого остання надала копії посвідчених договору-замовлення на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг № 7 від 29.06.2021 року, копію накладної № 12 від 29.06.2021 року та копію довідки про одержання праху № 2.157051К від 09.07.2021 року. Також [PERSON] у відзиві акцентує увагу вказаним у позові обставинам, що після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року було відкрито провадження у справі № 760/23429/21 та призначено підготовче судове засідання на 18.10.2021 року о 14,00 год. Також зазначено, що позивачем, окрім позову було подано заяву про забезпечення позову, яка побоюючись, що [PERSON] відчужить своє майно. В ході розгляду справи зі з`ясуванням судом інформації про смерть сторони по справі [PERSON] , ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року було закрито провадження по справі № 760/23429/21. На думку відповідача [PERSON] дії позивача націлені виключно на заволодіння нерухомим майном, яке належало за життя батькові та яке вона вважає майном, набутим в період сумісного проживання з ним за спільні кошти, що зокрема складається з: квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га.; майнових прав на об`єкт нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] . В частині вимог позивача про зміну черговості одержання права на спадкування [PERSON] акцентувала увагу на практиці Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену у постанові від 01.03.2021 року, по справі № 233/599/18, згідно якої суд прийшов до такого висновку, що право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. А оскільки позивач [PERSON] на її думку не є спадкоємцем по закону майна, яке належало за життя [PERSON] , тому [PERSON] зазначено, що дані обставини не заслуговують на її увагу щодо їх спростування щодо заявлених [PERSON] позовних вимог в цій частині. З урахуванням вищевказаного [PERSON] просила відмовити в позові [PERSON] в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони відповідача [PERSON] ) в судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином відповідача [PERSON] та онуком [PERSON] . У 2021 році він прибув разом з [PERSON] до квартирі [ADDRESS] де в той час перебував [PERSON] , оскільки подзвонила [PERSON] щоб забрати дідуся, оскільки вона не справляється з ним. Після чого вони з матір`ю забрали [PERSON] на кареті швидкої допомоги до лікарні, а потім дідуся він забрав його до себе, і його здоров`я стало трохи краще. В лікарні лікар повідомив, що здоров`я у [PERSON] було вкрай важке, в тому числі і внаслідок зловживання алкоголем. Також свідок повідомив, що [PERSON] та [PERSON] не проживали як одна сім`я, тобто як подружжя. Після того, як [PERSON] та [PERSON] забрали дідуся до житлового будинку по [ADDRESS] , де за ним доглядав близько 1,5-2 місяці, оскільки дідусь був вкрай важким, навіть не пам`ятав деталей життя близько півроку тому. Майно набуте [PERSON] придбавалось не за спільні кошти з [PERSON] , а за його особисті кошти та кошти [PERSON] , зокрема квартиру [ADDRESS] ; житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний на твердження свідка за кошти [PERSON] ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] на твердження [PERSON] були придбані за рахунок [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснив, що з 2007 року він проживав у матері в квартирі [ADDRESS] та знає позивача [PERSON] та померлого [PERSON] , які проживали за його інформацією з 2007 року по 2021 рік, як чоловік та жінка в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] повідомив, що неодноразово за весь час спілкувався з [PERSON] та [PERSON] , був у них в квартирі, бачив їх на вулиці та часто надавав різну допомогу, в тому числі і під час хвороби, яка загострилася у [PERSON] наприкінці 2020 року. Відповідача [PERSON] свідок повідомив, що бачив її кілька разів, коли [PERSON] захворів, вона разом з онуком забирала його за допомогою карети швидкої до 5 лікарні м. Києва. Також свідок повідомив, що йому відомо, що [PERSON] мав чималий розмір пенсії, а про розмір доходів [PERSON] свідок не повідомив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснити про відомі їй обставини, що стосуються предмету позову не змогла, і тому судом було знято її як свідка. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони відповідача [PERSON] ) в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що тривалий час [PERSON] проживав з невідомою йому жінкою. Матеріальний стан [PERSON] був задовільний та достатній. Також свідку відомо, що [PERSON] придбав своїй доньці, відповідачу по справі [PERSON] житловий будинок за [ADDRESS] придбав своєму синові [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони відповідача [PERSON] ) в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вони знайомі 17 років, та її батька [PERSON] . Їй відомо, що після смерті дружини [PERSON] , яка померла 1993 року, [PERSON] не жив ні з ким однією сім`єю як чоловік та жінка, а свідку відомо, що батько відповідача проживав в місті Києві, в якості наймача частини квартири. Стосовно придбаного майна [PERSON] повідомила, що їй відомо, що житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний за спільні кошти [PERSON] та його сина [PERSON] , який в свою чергу приїхав з Германії та володів відповідним коштами. Також повідомила, що за 1,5 - 2 місяці до смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживав в будинку по [ADDRESS] , за ним доглядала донька [PERSON] , який важко хворів. Також свідок повідомила, що на похоронах [PERSON] були присутні вона, її чоловік, [PERSON] та її син [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснила, що вона працює листоношею на дільниці № 5 в м. Києві та протягом 2020-2021 років приносила пенсію [PERSON] , який в той час проживав в квартирі [ADDRESS] на прохання невідомої жінки, не пам`ятає, як її звати, яка представилася його дружиною. Розмір пенсії [PERSON] був близько 8000-10000 грн. Також свідку відомо, що у [PERSON] є ще інша адреса проживання, яка саме не може вказати. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивача) в судовому засіданні пояснив, що його мати позивач по справі [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю як подружжя з 1996 року по травень 2021 року в належній матері квартирі [ADDRESS] . За час спільного проживання вони придбали квартиру [ADDRESS] ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок по [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] він проживав кілька років. На запитання сторони відповідача, чи знає він яким чином та за які кошти придбавалось вказане ним майно його матір`ю та [PERSON] , відповів, що за спільні кошти, і він особисто возив маму для сплати чергового платежу за квартиру по [ADDRESS] до каси АТ «Ощадбанк». Також повідомив, що [PERSON] у 2016 та 2018 роках почав погано себе почувати, і він возив його до лікарні ім. Стражеско в м. Києві на лікування. У 2020 році за допомогою свідка, [PERSON] було поміщено в лікарню № 5 Святошинського району м. Києва. У 2021 році [PERSON] стало зовсім погано, і зі слів матері [PERSON] , що приїхала [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] його забрали до лікарні. В послідуючому вони дізналися, що з лікарні [PERSON] та [PERSON] забрали його до [ADDRESS] , стан приміщення, в якому знаходився [PERSON] за словами свідка був незадовільний. Також [PERSON] зазначив, що на похорон [PERSON] [PERSON] не покликала. У вересні 2021 року свідок дізнався, що [PERSON] помер та похоронений на Байховому кладовищі. У судовому засіданні 29.05.2023 року позивач по справі [PERSON] , яка спочатку заявила клопотання про допит її в якої свідка, а потім відмовилася та надала пояснення в якості сторони по справі - позивача, пояснила наступне. З травня 1996 року по травень 2021 року вона проживала однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мали спільний бюджет, разом їздили на відпочинок, обробляли земельну ділянку 60 соток землі в селі Соколів Брід, Попільнянського району Житомирської області, з якої збирали фрукти та овочі, які позивач продавала на ринках м. Києва. Під час спільного проживання позивач зазначає, що нею разом з [PERSON] було придбано за спільні кошти наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок по [ADDRESS] . Також, в судовому засіданні позивач пояснила, що у 2016 та 2018 роки [PERSON] захворів, зокрема був поміщений в київську лікарню ім. Стражеско у 2016 році із сердечним захворюванням, а у 2018 році з діагнозом «гіпертонія». Наприкінці 2020 року позивач пояснила, що у [PERSON] стан здоров`я значно погіршився, і він не міг самостійно пересуватися, однак від госпіталізації він відмовився. У 2021 році [PERSON] стало ще гірше, і в травні 2021 року він покликав свою доньку - відповідача по справі [PERSON] . В цьому з місяці [PERSON] приїхала з онуком (її сином) і спільно було прийнято рішення про [PERSON] в лікарню № 5 Святошинського району міста Києва. В той час, як в лікарні знаходився [PERSON] позивач зазначає, що від пережитого стресу її було госпіталізовано в лікарню ім. Стражеско з гіпертонією, де вона знаходилась до 08 червня 2021 року, відповідач забрала [PERSON] до Київської обл. в [ADDRESS] , за місцем її мешкання, і бачитися з [PERSON] позивачу більше не давала. Після виписки з лікарні [PERSON] зазначає, що приїжджала до [ADDRESS] щоб побачитися з [PERSON] , і в той час побачила жахливі умови в яких знаходиться [PERSON] , однак відповідач [PERSON] не дозволила його забрати. В послідуючому позивач зазначає без зазначення строку, що дізналася, що [PERSON] [INFO] помер. Про наявність майна, яке позивач вважає таким, що набуте в період сумісного проживання з [PERSON] вона зазначила, що за їх спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок по [ADDRESS] . На запитання представника відповідача - адвоката Юрова В.П. в який термін (роки) було придбано вказане майно, позивач зазначила, що квартиру [ADDRESS] вони разом з [PERSON] придбали у 2006 році, а майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] було придбано у 2008 році, і вони сплачували щорічно два рази на рік за вказаний об`єкт по 5000 грн., сплачуючи через касу АТ КБ «Приват Банк». На запитання відповідача [PERSON] про технічні характеристики квартири, майнові права на які вона сплачувала кошти, позивач зазначила, що квартира знаходиться на другому поверсі, це в той час, коли квартира знаходиться на четвертому поверсі. Також позивачем на запитання про розмір її доходу за вказаний період придбання майна було сказано, що вона протягом 2006-2008 років отримувала пенсію в розмірі 4000 грн. та дохід з продажу овочів близько 2000 грн. за один базар, однак жодних доказів цьому на запитання сторони відповідача [PERSON] не надала. Також позивач на запитання [PERSON] , чи отримувала вона від неї грошові кошти в сумі 20000 грн., в якості догляду за її батьком [PERSON] від [PERSON] нічого не відповіла. У судовому засіданні 29.05.2023 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 29.05.2023 року відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували щодо наявності підстав для задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованості та безпідставності. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про причини неприбуття суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29 червня 2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на наступне майно: 1. Квартира [ADDRESS] , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 3, жила площа 45,1 кв. м, загальна площа 65,4 кв.м, ринковою вартістю 1 948 475 грн., належна померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1994 року. 2. Квартира [ADDRESS] , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 1, жила площа 18,20 кв. м, загальна площа 39,00 кв.м, ринковою вартістю 1 639 925 грн., згідно свідоцтва про право власності від 20.05.2005 року. 3. Земельна ділянка, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, ринковою вартістю 134 705 грн., належна [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку 17.08.2005 року. 4. Житловий будинок по [ADDRESS] орієнтовною ринковою вартістю 500 000 грн., належний померлому на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Київської області Пясецькою Л.М. від 20.02.2002 року. 5. Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 198/КБ від 24.11.2017 року, та довідки про 100% фінансування згідно вказаного договору, на загальну суму 603676,79 грн. від 06.05.2019 року. Як вбачається з копії спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадини звернулася донька померлого, відповідач по справі [PERSON] , а також позивач по справі [PERSON] . З матеріалів спадкової справи не вбачається, що позивач по справі отримала від державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмову у вчиненні нотаріальної дії, що є підставою для звернення до суду з відповідними вимогами. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В ході розгляду справи було досліджено ряд обставин, допитані свідки зі сторони позивача та відповідача [PERSON] , що дає підстави для наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частина друга статті 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із матеріалів справи, що позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування. В ході розгляду справи позивач надала пояснення, які не узгоджуються з викладеними в позові обставинами, зокрема в частині придбанням [PERSON] з [PERSON] спільно нажитого майна, до якого як стверджує позивач відноситься: - квартира [ADDRESS] , що має наступні технічні характеристики: кількість кімнат 1, жила площа 18, 20 кв. м, загальна площа 39, 00 кв.м, ринковою вартістю 1 639 925 грн. - земельна ділянка, що розташована в СТ "Садівник" з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, ринковою вартістю 134 705 грн. - житловий будинок по [ADDRESS] орієнтовною ринковою вартістю 500 000 грн. - Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, позивачем вказано, що квартиру [ADDRESS] було придбано за спільні кошти разом з [PERSON] , однак не вказано яким чином відбувалася угода купівлі-продажу, хоча в дійсності дана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.05.2005 року, зареєстрованому в Київському міському БТІ 27.05.2005 року; Майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , яке на думку позивача також належить до об`єкту спільної сумісної власності [PERSON] , зазначила в своїх поясненнях, що придбано за спільні кошти у 2008 році, вказуючи про сплату пайових внесків двічі на рік в розмір 5000 грн., що також не узгоджується з наявними доказами в матеріалах справи. А саме майнові права на вищевказаний об`єкт нерухомості придбані на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 198/КБ від 24.11.2017 року, та довідка про 100% фінансування згідно вказаного договору, що складає 603676,79 грн. від 06.05.2019 року. З вказаного договору вбачається, що орієнтовна вартість об`єкту нерухомості складає 588736,79 грн. на день укладання договору 24.11.2017 року та сплачується наступним чином: 1-й платіж 10000 грн., який сплачується в день укладання договору; 2-й платіж 340000 грн., який сплачується до 28.11.2017 року; 3й платіж 238736,79 грн., який сплачується до 25.11.2018 року. Про те, що істотні умови договору були відомі позивачу, з її пояснень не вбачається. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували дохід позивача, достатній для участі у придбанні вказаного нею нерухомого майна, яке на її думку належить до об`єктів спільної сумісної власності набутого в період сумісного проживання разом з [PERSON] . В результаті розгляду справи, оцінки наданих сторонами доказів, судом вбачаються обставини, які вказують про наявність спору про право, що також підтверджується заявленими вимогами позивача в судових дебатах про залишення в її власності квартири [ADDRESS] . Хоча до суду позивач звернувся з вимогами немайнового характеру. Також обставини переслідування майнових інтересів [PERSON] підтверджується доказами, наданими відповідачем [PERSON] , а саме долученими до матеріалів даної справи засвідчених копій матеріалів справи № 760/23429/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, яка перебувала на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва. Ухвалою вказаного суду від 13.09.2021 року було відкрито провадження у справі № 760/23429/21 та призначено підготовче судове засідання на 18.10.2021 року о 14,00 год. Судом, в ході підготовчий дій була витребувана інформація про смерть сторони по справі (відповідача), і як наслідок ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року було закрито провадження по справі № 760/23429/21. Предметом розгляду в даній справі №760/23429/21 були схожі вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та заявлені вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю на квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку, що розташована в СТ «Садівник» з кадастровим номером 3223186800:03:036:0143, що розташована в селі Підгірці Обухівського району Київської області, площею 0, 10 га, житлового будинку по [ADDRESS] та майнових прав на об`єкт нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду справи позивач заперечував звернення до Солом`янського районному суді м. Києва з відповідними вимогами. Суд критично ставиться до пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні зі сторони позивача, оскільки вони не узгоджуються з поясненнями [PERSON] , і суперечать їм, зокрема в частині придбання майна. Що стосується позовних вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю з травня 1996 року по травень 2021 року суд вважає, що в ході розгляду справи дані обставини не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Постановою Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 встановлено, що (за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено). Таким чином, вимоги позивача про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю з травня 1996 року по момент набуття чинності Сімейного кодексу України, тобто до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім власне факту спільного проживання, обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, є несення спільних витрат, ведення спільного бюджету, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин та наявність прав і обов`язків притаманних подружжю. На переконання суду, лише покази свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки наявність такого факту та його період мають підтверджуватись і іншими засобами доказування, адже покази кожного свідка є суб`єктивним сприйняттям кожною особою власного розуміння сім`ї та подружжя, до того ж в даному випадку свідки сторони відповідача [PERSON] дали суду покази протилежні показам свідків сторони позивача. Крім того, не доведено і участі позивачки у придбанні вищевказаного нерухомого майна, ураховуючи відсутність будь-яких офіційних даних про її доходи. Стосовно вимог позивача про зміну черговості права на спадкування суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до змісту статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі змістом указаної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 року, по справі № 233/599/18 прийшов до такого висновку, що право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В ході розгляду справи та дослідженими в судовому засіданні доказами, що в тому числі не заперечується позивачем, що за більш ніж півроку до смерті [PERSON] важко хворів та фактично знаходився в безпорадному стані За декілька місяців до смерті його забрала до себе донька [PERSON] та онук [PERSON] та які безпосередньо здійснювали за ним догляд. Внаслідок хвороб [PERSON] [INFO] помер, і всі витрати на поховання взяла на себе відповідач [PERSON] . Позивач в свою чергу протягом тривалого часу не цікавився станом здоров`я [PERSON] , що підтверджують наявні в праві докази, а виключно дії [PERSON] були спрямовані на вирішення майнових питань, що в свою чергу не узгоджується з правовими засадами сімейних правовідносин. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі стст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Таким чином, позивачем, на переконання суду, не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які він посилається у позові, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed