Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Семенова Сергія Владиславовича звернувся з позовом до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради про скасування розпорядження Ізюмського міського голови та відновлення дії трудового договору. Позовна заява надійшла до суду 22 березня 2023 року. Згідно відмітки на конверті позовна заява здана на пошту 17 березня 2023 року. 27 березня 2023 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Позивач просить: -скасувати розпорядження Ізюмського міського голови № 107/1-ВС від 01 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з [PERSON] », -зобов`язати Виконавчий комітет Ізюмської міської ради поновити його на посаді директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, -стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 500 грн. Позиція позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що розпорядженням Ізюмського міського голови від 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору до припинення (скасування) воєнного стану або особистого розпорядження з директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства Зубком Михайлом Ананійовичем. Про таке рішення, як підставу призупинення дії контракту, позивач дізнався 20 лютого 2023 року, отримавши копію зазначеного розпорядження. При цьому з початку вересня 2022 року місто Ізюм звільнено від окупації, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство здійснює свою діяльність. Однак позивач не може виконувати свої функціональні обов`язки відповідно до розпорядження Ізюмського міського голови від 01 квітня 2022 року, всупереч наявності об`єктивних підстав для подальшої роботи на підприємстві і фактичної відсутності для цього будь-яких перешкод. Розпорядження Ізюмського міського голови від 01 квітня 2022 року обґрунтовано Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та в ньому зазначено, що військова агресія проти України виключає можливість виконання роботи керівниками виконавчих органів, посадовими особами органу місцевого самоврядування під час воєнного стану. Однак позивач є директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства і не є керівником виконавчого органу або посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто оскаржуване розпорядження не відноситься до його посади. У цьому розпорядженні відповідач не зазначив обставин, які виключають можливість надання та виконання позивачем роботи, що є неправомірним. Крім того оскаржуване розпорядження винесено стосовно позивача на відміну від інших працівників, жоден з яких не звільнений і не відсторонений від виконання обов`язків, тому носить дискримінаційний характер і порушує його право на працю. Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство в даний час працює, обов`язки директора виконує інша особа. Роботодавець має можливість забезпечити позивача роботою, але не робить цього. Строк дії трудового договору (контракту), укладеного з позивачем, не закінчився. Працюючи до призупинення дії трудового договору на посаді директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства , позивач сумлінно виконував свої обов`язки, при цьому не мав дисциплінарних стягнень чи зауважень до своєї праці. Призупинення дії трудового договору у період після звільнення міста Ізюм від окупації, на думку позивача, є по суті відстороненням від роботи без збереження оплати праці, тобто вимушеним прогулом. Позивач вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений, оскільки він отримав належне офіційне повідомлення щодо призупинення дії трудового договору листом Ізюмської міської військової адміністрації від 20 лютого 2023 року. Заперечення відповідача Згідно поданого відзиву позов не визнається у повному обсязі. Представник відповідача посилається на те, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період з 01 квітня 2022 року по 11 вересня 2022 року місто Ізюм було тимчасово окуповане. На території міста представники держави-агресора створювали незаконні органи влади. Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство знаходиться безпосередньо в місті Ізюм, в умовах окупації міста будь-який фактичний робочий процес на вказаному комунальному підприємстві був неможливий. Роботодавець - виконавчий комітет Ізюмської міської ради не мав об`єктивної можливості забезпечити ані умови праці, ані трудові гарантії, більш того, виконання позивачем своїх трудових обов`язків могло створити небезпеку для його життя та здоров`я. Тому Ізюмським міським головою було видане оскаржуване розпорядження. Позивачу було відомо, що з початку вересня 2022 року місто Ізюм звільнено від окупації та Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство, керівником якого він є, почало відновлювати свою роботу. При цьому лише 13 лютого 2023 року (тобто через п`ять місяців) він подав заяву щодо отримання завіреної копії розпорядження Ізюмського міського голови від 01 квітня 2022 року. Відповідь на цю заяву було надано 20 лютого 2023 року. Тобто раніше позивач на своє робоче місце не з`являвся та не цікавився станом свого трудового статусу. Крім того позивач не отримував заробітну плату і не перебував на своєму робочому місці, тому мав знати про зупинення дії трудового договору. Позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом без поважних причин. [PERSON] мав змогу ознайомитися із розпорядженням про призупинення дії трудового договору з моменту деокупації міста Ізюм, тобто з 11 вересня 2022 року, оскільки Ізюмська міська рада відновила свою роботу. Позивач звернувся до суду 17 березня 2023 року, через шість місяців з моменту деокупації міста Ізюм. У позовній заяві не вказано об`єктивних причин пропуску цього строку. Фактичні обставини, встановлені судом 08 квітня 2019 року між Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради (Органом управління майном) та [PERSON] (керівником) укладено контракт з керівником підприємства, що є у комунальній власності. За цим контрактом керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та Органом управління майном цього підприємства. Строк дії контракту - з 08 квітня 2019 року по 30 листопада 2020 року. (а.с.23-30) Розпорядженням Ізюмського міського голови № 218-к від 28 жовтня 2020 року за заявою [PERSON] , директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, продовжено строк дії трудового договору (контракту) з [PERSON] строком на три роки - з 01 грудня 2020 року по 30 листопада 2023 року включно. (а.с.35) Розпорядженням Ізюмського міського голови № 107/1-ВС від 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з 01 квітня 2022 року з директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства [PERSON] до припинення (скасування) воєнного стану або до особистого розпорядження. (а.с.15) Завірена копія цього розпорядження була надана [PERSON] за його заявою 20 лютого 2023 року, що підтверджується копією супровідного листа Ізюмської міської військової адміністрації № 258-ВС. (а.с.14) Сторонами не заперечується факт тимчасової окупації міста Ізюм у період з 01 квітня 2022 року по 11 вересня 2022 року. Згідно опублікованого в мережі Інтернет звіту Ізюмського міського голови [PERSON] , після 14 вересня 2022 року міська влада знов почала працювати і виконала першочергові завдання для забезпечення життєдіяльності громади. Відновилася робота комунальних служб міста, зокрема триває підключення абонентів до централізованого водопостачання та водовідведення. (а.с.16-17) Норми права, які застосував суд В оскаржуваному розпорядженні Ізюмський міський голова посилається на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон). Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Відповідно до положень статті 13 Закону ( в редакції, діючий на день розгляду справи), призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. (частина 2 статті 7 Закону) Станом на день прийняття оскаржуваного розпорядження, тобто на 01 квітня 2022 року, частини 1, 2 статті 13 Закону діяли в такій редакції: «Призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб». У період з 01 квітня 2022 року по 11 вересня 2022 року місто Ізюм перебувало під тимчасовою окупацією і органи місцевого самоврядування не мали можливості здійснювати свої повноваження. Ця обставина є загальновідомою і не оспорюється сторонами. Тому у вказаний період Виконавчий комітет Ізюмської міської ради як сторона контракту з керівником підприємства, що є у комунальній власності, не мав можливості виконувати свої зобов`язання щодо створення належних умов для матеріального забезпечення та організації праці керівника Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства. Тобто перебування комунального підприємства на тимчасово окупованій території виключало можливість виконання своїх обов`язків за трудовим договором (контрактом) як керівником комунального підприємства так і органом місцевого самоврядування. Тому розпорядження Ізюмського міського голови № 107/1-ВС від 01 квітня 2022 року про призупинення дії трудового договору з [PERSON] було винесено правомірно, згідно діючої на той час редакції частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно звіту Ізюмського міського голови [PERSON] , з 14 вересня 2022 року міська влада відновила виконання своїх повноважень, а комунальні підприємства міста відновили свою роботу. Проте міським головою не було прийнято рішення про скасування призупинення дії трудового договору (контракту) з [PERSON] і не повідомлено працівника про необхідність стати до роботи. Також матеріали справи не містять відомостей про звернення самого [PERSON] до Ізюмської міської ради з заявою про поновлення дії трудового договору. Як передбачено частинами 1, 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Виходячи зі змісту цієї норми, важливо розрізняти початок перебігу строку для звернення до суду залежно від виду позовних вимог. Про це зауважив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року по справі № 682/2782/18. Початок перебігу строку позовної давності пов`язується з дня вручення копії наказу (розпорядження) лише у справах про звільнення. У даному випадку позивача не було звільнено з займаної посади, тому перебіг тримісячного строку позовної давності розпочинається не з дня отримання ним копії розпорядження від 01 квітня 2022 року про призупинення дії трудового договору, а з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У період перебування міста Ізюм під тимчасовою окупацією позивач не виконував свої трудові обов`язки, не отримував заробітну плату і таким чином повинен був знати про те, що дія трудового договору (контракту) фактично призупинена. Починаючи з 14 вересня 2022 року Виконавчий комітет Ізюмської міської ради відновив свою роботу, але не прийняв рішення про скасування призупинення дії трудового договору з позивачем як керівником комунального підприємства, не повідомив позивача про необхідність стати до роботи. Таким чином, право позивача було порушено, починаючи з 14 вересня 2022 року, і саме з цієї дати починається перебіг тримісячного строку звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору. Позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, оскільки незважаючи на наявність діючого трудового договору (контракту) він не приступив до виконання своїх обов`язків керівника Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, не отримував заробітну плату. У постанові від 05 липня 2017 року у справі №758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачені у положеннях статей 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. З урахуванням фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що трудові права позивача були порушені, починаючи з 14 вересня 2022 року, про що позивач повинен був знати, позовна заява здана на пошту 17 березня 2023 року з пропущенням тримісячного строку, визначеного частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України. Позивачем не наведено поважних причин пропуску цього строку, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні до суду, оскільки ним заявлені позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити його на роботі. Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави. Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Тому судові витрати на правничу допомогу слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed