Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 06 травня 2006 року вона з Відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис №342. Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільного сімейного життя між ними не склалося. Вже тривалий час Позивачка з Відповідачем не підтримують подружніх стосунків. На сьогоднішній день всі питання щодо виховання дітей вирішуються Позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Відповідач ніяким чином не піклується про свою сім`ю, про стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, та взаємодопомоги. На даний момент шлюб між ними носить формальний характер. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу між сторонами; неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] залишити на вихованні матері [PERSON] ; судові витрати покласти на Відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив про задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 06.05.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.05.2006 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 342. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 06.07.2007 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. З копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 29.09.2015 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Судом надавався строк на примирення, проте сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітні діти сторін - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. Позивачка просить суд після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] залишити на проживання з нею. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Однак, частиною 2 статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Станом на день звернення до суду неповнолітній дитині сторін [PERSON] , [INFO] , виповнилось 15 років, а тому не підлягає до задоволення вимога про визначення місця проживання [PERSON] з позивачкою. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved