Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

[PERSON] 26.07.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання наказу про припинення трудового договору незаконним та поновлення на роботі, яким просить визнати незаконним наказ в.о. голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про припинення трудового договору від 24.06.2022 року № 64-к/тр; поновити його на роботі у Державній інноваційній фінансово-кредитній установі на посаді інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення з 25 червня 2022 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2001 року він був прийнятий на роботу до Української державної інноваційної компанії на посаду водія господарського відділу управління справами. 16.11.2010 р. він був переведений на посаду інженера із застосування комп?ютерів сектора інформаційних технологій управління економічної безпеки. У зв?язку із змінами в організації виробництва та праці 10.09.2013 р. був переведений на посаду інженера із застосування комп?ютерів управління економічної безпеки; 03.10.2016 р. - на посаду інженера-програміста 1 категорії господарського відділу; 03.09.2018 р. - на посаду інженера комп?ютерних систем відділу господарського забезпечення; 15.04.2019 р. - на посаду інженера із застосування комп?ютерів відділу господарського забезпечення. 11.06.2021 р. згідно наказу № 167 к/тр від 11.06.2021 р. його було звільнено з займаної посади у зв?язку зі скороченням чисельності або штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року по справі № 759/15139/21 його було поновлено в Державній інноваційній фінансово-кредитній установі на посаді інженера із застосування комп?ютерів відділу господарського забезпечення з 12.06.2021 року. Наказом в.о. голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи від 17.06.2022 р. No50-к/тр його було поновлено в Державній інноваційній фінансово-кредитній установі на посаді інженера комп?ютерних систем відділу господарського забезпечення з 12.06.2021 р. та запропоновано приступити до виконання своїх обов?язків 20.06.2022 р. 20.06.2022 р. ним до канцелярії Державної інноваційної фінансово-кредитної установи була подана заява про призупинення дії трудового договору відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 20 червня 2022 року до дня припинення або скасування воєнного стану. Наказом в.о. голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи від 24.06.2022 р. № 64-к/тр його було звільнено з посади інженера комп?ютерних систем відділу господарського забезпечення з 24.06.2022 р. за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 К3пП України. Вважаю своє звільнення незаконним, тому що при звільненні його з посади в порядку п.4 ст. 40 КЗпП України відповідачем було порушено вимоги трудового законодавства України. На підставі викладеного просить визнати незаконним наказ в.о. голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про припинення трудового договору від 24.06.2022 року № 64-к/тр; поновити його на роботі у Державній інноваційній фінансово-кредитній установі на посаді інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення з 25 червня 2022 року. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представники відповідача Махільов А.О. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника відповідача, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до наказу № 50-к/тр від 17.06.2022 року В.о. голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи Шкуракова С., скасовано наказ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи від 11 червня 2021 року № 167-к/тр «Про припинення трудового договору», поновлено [PERSON] на посаді інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 12 червня 2021 року на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року по справі № 759/15139/21 (а.с. 9). 20.06.2022 року позивачем до канцелярії Державної інноваційної фінансово-кредитної установи було подано заяву про призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 20.06.2022 року до дня припинення або скасування воєнного стану (а.с. 10). Наказом № 64-т/тр від 24.06.2022 року [PERSON] було звільнено з посади інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11). Факт відсутності [PERSON] на робочому місці 21.06.2022 року з 09.00 год. до 18.00 год., 22.06.2022 року з 09.00 год. до 18.00 год., 23.06.2022 року з 09.00 год. до 18.00 год., підтверджується наданими суду актами про відсутність на робочому місці, що складені начальником відділу кадрів Петраш Я. , начальником відділу юридично-правового супроводу Міхальовим А., начальником відділу господарського забезпечення Поповим В. (а.с. 35, 36, 38). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як установлено судом, відповідно до акту від 21.06.2022 року, 22.06.2022 року та 23.06.2023 року встановлено факт відсутності [PERSON] на роботі, у зв`язку з чим, останнього було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Доказів, які б вказували на те, що [PERSON] з поважних причин був відсутній на роботі у вказаний період позивачем суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про законність звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та відсутність правових підстав для визнання наказу незаконним та поновлення [PERSON] у Державній інноваційній фінансово-кредитній установі на посаді інженера комп`ютерних систем відділу господарського забезпечення з 25 червня 2022 року.

Outcome: dismissed