Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про витребування належного йому майна автомобілю марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, який він за усною домовленістю передав відповідачу 27.09.2018 року. Позивач вказав на те, що у нього із відповідачем існувала усна домовленість про передання у тимчасове користування відповідача названого автомобілю строком до 28.12.2018 року, після чого відповідач мала повернути автомобіль позивача. В подальшому, відповідач та позивач неодноразово продовжували цей строк користування автомобілем за ініціативою відповідача. Проте, з січня 2021 року відповідача припинила відповідати на дзвінки позивача, у зв`язку із чим останній звернувся до неї із письмовою вимогою про повернення автомобіля у строк до 30.10.2021 року. Однак вказана вимога відповідачем проігнорована. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 01.03.2023 року відкрито загальне провадження у справі Ухвалою суду від 03.05.2023 року закрито підготовче засідання у справі. Відповідач у жодне судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлялась у встановленому законодавством порядку. Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010, Смірнова проти України від 08 листопада 2005, Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006, Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 та інші). Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником автомобілю марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 4-5). Між [PERSON] та [PERSON] існувала усна домовленість про передачу автомобілю марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , у користування останній. 18.10.2021 року позивач направлено відповідачу вимогу про повернення йому автомобіля (а.с. 6-7). Доказів реагування на вказану вимогу суду не надано. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, юридичні факти. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Приписами ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України унормовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК України). Нормами ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Суду не надано доказів існування між сторонами інших домовленості про користування автомобілем, крім тих про які вказав позивач. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved