Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року по цивільній справі № 2-747/04 про встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] вздовж стіни її будинку та рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2014 року по цивільній справі № 1515/1184/12 зобов`язано відповідачів не перешкоджати їй у встановлення хвіртки в паркані між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] для проходу на земельну ділянку 15 квадратних метрів, розташованої на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] в зоні дії земельного сервітуту; зобов`язано відповідачів звільнити від металоконструкцій, зелених насаджень та інших речей територію будинку [ADDRESS] ) в зоні дії земельного сервітуту встановленого для облаштування відмостки та обслуговування стіни будинку ( [ADDRESS] , який належить [PERSON] ) в зоні дії земельного сервітуту. Вказані рішення суду відповідачі свідомо не виконують і зловживаючи своїми процесуальними правами систематично чинять на неї тиск, подаючи проти неї численні позови, хоча самі є першими та основними порушниками земельного і містобудівного законодавства. В процесі зловживання процесуальними правами відповідачі вчиняють щодо неї психологічний тиск, вимагають від неї 15 000 доларів США (щодо даного факту в проваджені слідчих Лиманського відділу поліції знаходиться кримінальне провадження № 12017160330000580, внесене до ЄРДР 06.04.2017 р. по частині 1 статті 189 КК України). Крім того, 24.03.2017 року до ЄРДР внесено повідомлення про злочин по частині 1 статті 358 КК України службові підроблення документів (кримінальне провадження № 12017160330000475). Рішення суду першої та апеляційної інстанції набрали законної сили та мають преюдиційне значення, але відповідачами свідомо не виконуються. Навпаки 26 червня 2014 року відповідачі самоуправно розбили і розібрали вимощення її житлового будинку. Без вимощення у зовнішніх стінах її будинку з`явились вертикальні та похилі тріщини внаслідок деформації стін за причин витоків з вигрібної ями відповідачів влаштованої ними вище по рельєфу і у безпосередній близькості від її будинку, що підтверджено технічним висновком про стан будівельних конструкцій індивідуального житлового будинку від 03 вересня 2001 року. Окрім того, атмосферні опади, вода від дощів з території земельної ділянки відповідачів [PERSON] , що розташована за рельєфом вище від її земельної ділянки та від стін її будинку, завжди підтоплюють фундаменти та несучу стіну її будинку руйнуючи його. Відповідачі не виконують рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року про встановлення земельного сервітуту, - права користування земельною ділянкою на якій відповідачі знищили вимощення. Також не виконують рішення апеляційного суду від 14 жовтня 2014 року щодо зобов`язання не перешкоджати їй у встановлені хвіртки у паркані між домоволодіннями для проходу на земельну ділянку 15 квадратних метрів розташованої у домоволодіння [ADDRESS] в зоні дії земельного сервітуту; зобов`язання звільнити від металоконструкцій, зелених насаджень та інших речей для обладнання вимощення та обслуговування стін будинку [ADDRESS] . Вважала, що відповідачі не виконують обов`язків власників земельних ділянки, порушують її права, як власника суміжної земельної ділянки, не дотримуються правил добросусідства та обмежень пов`язаних з встановленням земельного сервітуту, не припиняють поливати земельну ділянку водою, знищили вимощення, користуються вбиральнею під стіною її будинку, систематично виливають помиї під її стінку. За наведених вище обставин свої вимоги сформулювала щодо не чинення їй перешкод у відновлені відмостки впродовж фундаменту стіни її будинку в зоні дії земельного сервітуту та необхідності прокладення в зоні дії земельного сервітуту відливу впродовж стіни її будинку у вигляді жолоба для відтоку води на вулицю Ветеранів шириною 10 см., глибиною 7 см., бетонний відлив на відстані 1 м. від стіни її будинку і 15 метрів впродовж земельного сервітуту з ухилом в бік [ADDRESS] . Знищення відповідачами вимощення мало місце 26 червня 2014 року. Відповідачі неодноразово подавали апеляційні та касаційні скарги на рішення про встановлення земельного сервітуту, однак рішення суду залишено в силі. Подачу апеляційних та касаційних скарг вважала підтвердженням зловживання процесуальними правами. Так як відповідачі розібрали відмостку її будинку вона 17 серпня 2016 року звернулась до Комінтернівського відділу поліції та місцевої прокуратури з заявою про кримінальні правопорушення в надії, що вони відновлять своїми силами та коштами зруйновану відмостку. Просила суд\~зобов`язати відповідачів\~не чинити\~їй перешкоди\~у відновленні\~відмостки \~збудувати нову\~армовану бетонну\~відмостку в\~зоні дії\~земельного сервітуту\~на площі\~15\~квадратних метрів\~впродовж фундаменту\~стіни її\~будинку розмірами\~:\~12\~метрів квадратних,\~а саме\~10\~метрів довжини,\~1\~метр ширини\~товщиною 10\~см впродовж\~стіни її\~будинку з\~відливом для\~витоку води\~з ухилом\~в бік\~вулиці Ветеранів\~довжиною 15\~метрів впродовж\~земельного сервітуту\~шириною 10\~см.,\~глибиною 7\~см. 02 квітня 2018 року позивачка подала уточнений позов з такими ж самими вимогами розмежувавши їх між відповідачами. В судових засіданнях на яких була присутньою позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. У подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Морозов О.В. в судових засіданнях на яких був присутнім позовні вимоги від імені відповідачів не визнав, надав суду відзив на позовну заяву. Вважав, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 року не породжують у відповідачів [PERSON] та [PERSON] будь-яких обов`язків пов`язаних із встановленням та реєстрацією земельного сервітуту, оскільки на час ухвалення рішення по справі № 2-747/04 відповідачі не були власниками 59/100 частин житлового будинку та стороною по праві (власником та відповідачем на час ухвалення рішення була [PERSON] ). Право власності на вказані 59/100 частин житлового будинку у [PERSON] виникли лише 07.10.2005 року відповідно до договору купівлі-продажу. Те що дане рішення не породжує для відповідачів жодних прав та обов`язків підтверджується ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.09.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.10.2016 року та ухвалою Верховного Суду України від 19.01.2017 року, які постановлені судами за наслідком вирішення питання про прийняття апеляційної скарги [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 року у прийняті якої [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що останній не є стороною по справі, а ухваленим судовим рішенням питання про його права та обов`язки не вирішувались. Вважав, що встановлені рішенням суду обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] до відповідачів щодо невиконання обов`язків за рішенням суду від 02.07.2004 року по справі № 2-747/04 є безпідставними, оскільки даним рішенням суду питання про права та обов`язки відповідачів не вирішувалось. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.10.2014 року по справі № 1515/1184/12 (апеляційне провадження № 22-ц/786/8107/14) було зобов`язано боржників утриматись від вчинення певних, активних дій, у спосіб визначений самим рішенням, а саме: «не перешкоджати [PERSON] у встановлені хвіртки в паркані між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] » та вчинити активні певні дії, а саме : «Звільнити від\~металоконструкцій,\~зелених насаджень\~та інших\~речей територію\~домоволодіння [ADDRESS] в\~зоні дії\~земельного сервітуту». Інших обов`язкових дій боржника та способу і порядку їх вчинення рішенням апеляційного суду не передбачено. Як вбачається із акту державного виконавця , складеного під час виконавчих дій 17.11.2015 року з примусового виконання вказаного рішення, [PERSON] та [PERSON] не перешкоджають [PERSON] у встановлені хвіртки в паркані між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] для проходу на земельну ділянку площею 15.00 кв.м. розташованої на території домоволодіння [ADDRESS] . Хвіртка в паркані між домоволодіннями Коломійців (№8) та [PERSON] (№ 4) встановлена останньою 17.11.2015 року в результаті чого [PERSON] не заперечувала у інших судових провадженнях за участю сторін. Таким чином доводи [PERSON] , щодо невиконання рішень судів від 02.07.2004 року. (перша інстанція) та 14.10.2014 (апеляційна інстанція) є голослівними та необґрунтованими. По питанню зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у відновлені вимощення в зоні дії сервітуту встановленого рішенням суду першої інстанції від 02.07.2004 року вважав, що істотною обставиною, яку має встановити суд на підставі доказів у даній справі є межі сервітуту на земельній ділянці в натурі на місцевості, що становлять зону його дії. Оскільки відповідно до вимог діючого законодавства України, земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно, відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється сервітут. Однак державна реєстрація сервітуту [PERSON] проведена не була, що дає підстави для висновку про відсутність меж зони дії сервітуту та виключає можливість задоволення позову, оскільки такий спосіб захисту є неналежним. Відсутність меж зони дії земельного сервітуту підтверджують: - листи Крижанівської сільської ради від 20.02.2021 року № СР-16-261 та від 31.10.2012 р.№ 02-15,1606 про відсутність реєстрації земельного сервітуту та відсутність книги реєстрації договорів сервітуту; - ухвала апеляційного суду Одеської області від 25.11.2014 року про роз`яснення рішення суду; - ухвалою Комінтернівського районного суду від 02.07.2004 року у справі 2-747/04, якою відмовлено [PERSON] у роз`ясненні рішення суду від 02.07.2004 р. По питанню того, що відповідачі розбили і розібрали все вимощення вздовж стіни належного позивачу житлового будинку. Після придбання відповідачами свого житлового будинку до останніх звернулась [PERSON] із проханням облаштувати вимощення вздовж стіни її житлового будинку, що межує із земельною ділянкою. На що остання отримала згоду від відповідачів та вона облаштувала бетонне вимощення заввишки біля 1 метра. Із спливом часу у 2014 році частину двору було викладено бетонною бруківкою. При облаштування двору бруківкою відповідачі не розбивали та не демонтували зроблене [PERSON] вимощення. Окрім естетичного облаштування двору відповідачі забезпечили відведення води з двору [ADDRESS] , як від стін власного житлового будинку, так і від суміжної стіни житлового будинку [PERSON] . Щодо наявності ухилу вимощення двору бруківкою в бік суміжної стіни житлового будинку [PERSON] , то такого ухилу не існує. А ствердження позивачки, щодо того, що відповідачі систематично виливають воду та помиї під стіну її будинку, взагалі виходять за межі розуміння та глузду. Щодо перешкоджання у обслуговуванні стіни то на всі прохання [PERSON] , щодо здійснення ремонту стіни, водостічних жолобів відповідачі жодного разу не чинили перешкоди, крім того позивачкою не надано жодного доказу щодо реальності такого перешкоджання. Відповідачі стверджують, що побудоване [PERSON] вимощення існує на даний час та відповідачами не розбивалось. Заперечували проти задоволення вимог позивачки, оскільки вважали, що таке вимощення буде підтоплювати дощовою та талою водою їх житловий будинок, адже загальна відстань від стіни житлового будинку [PERSON] до їх житлового будинку зі сторони [ADDRESS] становить 2.24 метри, а відстань з внутрішньої сторони двору 2.51 м. Вимоги [PERSON] щодо будівництва вимощення технічно необґрунтовані і не підтверджені, та на їх думку спрямовані на погіршення стану двору та будинку відповідачів. Тобто відповідачка використовує своє право на шкоду праву та інтересів відповідачів, що не відповідає завданням цивільного судочинства та вимогам належності, ефективності та правомірності. Просили суд відмовити у задоволенні позову. Рух справи: 06.03.2018 року позов надійшов до Комінтернівського районного суду Одеської області та відповідно до протоколу про авторозподіл справи визначена судді Жовтану П.В. 13.03.2018 року ухвалою суду справу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків. 02.04.2018 року на виконання ухвали суду від 13.03.2018 року надійшла уточнена позовна заява. 04.04.2018 року ухвалою суду відкрито провадження, призначено справу до розгляду на 11 годину 15 хв. 02 травня 2018 року. 15.11.2018 року за клопотанням представника відповідачів [PERSON] провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа [PERSON] про припинення земельного сервітуту (справа № 504/2175/17). 13.04.2020 року постановою Одеського апеляційного суду ухвалу від 15.11.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції. 15.05.2020 року суддя Жовтан П.В. заявив та задовольнив самовідвід від розгляду справи. 10.07.2020 року протоколом повторного авторозподілу справа визначена судді Вінській Н.В. 15.07.2020 року справи прийнята до провадження, призначена до розгляду 05 листопада 2020 року на 10-30 годину. 07.09.2022 року позивачкою подано уточнений позов. 12.09.2022 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представників відповідачів адвоката Морозова В.О. про недопущення [PERSON] до участі у справі в якості представника позивача. 20.10.2022 року, 29.11.2022 року позивачкою подано уточнені позовні заяви. 30.11.2022 року ухвалою залишено без руху заяви позивачки від 07.09.2022, 20.10.2022 та 29.11.2022 року надано десятиденний строк для остаточної редакції позовних вимог з дотриманням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України. Роз`яснено, що у разі не усунення недоліків заяви від 07.09.2022, 20.10.2022 та 29.11.2022 року будуть вважтися неподаними і будуть повернуті позивачці, а справа буде розглядатись із врахуванням вимог викладених у заяві від 06.03.2018 року. 31.01.2023 року постановлена ухвала про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про видачу належно завіреної копії ухвали про повернення позовної заяви, оскільки така ухвала судом не виносилась. 31.01.2023 року постановлена ухвала про розгляд справи із врахуванням позовних вимог від 19.04.2022 року. 31.01.2023 року протокольною ухвалою закінчено підготовче судове засідання та постановлено перейти до розгляду справи по суті на 11.30.28.03.2023 на 11 годину 30 хвилин. 24.05.2023 року позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Розглянувши поданий позов, відзив на позов, матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з того, що на земельній ділянці, що належить відповідачам рішенням суду від 02.07.2004 року встановлено постійно діючий сервітут. На час розгляду справи встановлено перешкоди з боку відповідачів у праві користування чужим майном (сервітутом) та нехтування приписами рішення суду 14.10.2014 року. Встановлений судом сервітут є найменш обтяжливим для власника. Рішення суду є обов`язковим для виконання. Судовим розглядом справи встановлено. Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0844 га за адресою [ADDRESS] . За описом меж від літери Б до літери В землі [PERSON] (т. 1 а.с.12 в тому числі на звороті). Право власності на житловий будинок [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21.12.2011 року (т. 1.а.с.14) та витягом про державну реєстрацію прав видане Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 26.12.2011 р. (т. а.с.13) . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 року по справі № 2-747/04 - встановлено постійний земельний сервітут земельної ділянки в розмірі 15 кв.м. вздовж несущої стіни будинку [ADDRESS] , яка межує з земельною ділянкою [PERSON] розташованої по [ADDRESS] для проходу та складування будівельних матеріалів з метою ремонту та обслуговування стіни будинку [PERSON] ; - зобов`язано Крижанівську сільську раду укласти з [PERSON] платний договір сервітуту земельної ділянки в розмірі 15 кв.м. вздовж несущої стіни будинку [ADDRESS] , межуючої із земельною ділянкою [PERSON] розташованої по [ADDRESS] ; - зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в облаштуванні до стіни будинку [ADDRESS] вимощення на відстані 1 метра від стіни будинку, здійснюваної [PERSON] по рівню рівної площадки без будь-якого нахилу в бік житлового будинку [PERSON] . Вказане рішення набуло законної сили 03.08.2004 р. (т. 1 а.с.15). 07.10.2005 року [PERSON] продала свою 59/100 частку в будинку [ADDRESS] відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.29). 06.10.2006 року Крижанівською сільською радою на підставі рішення 20 сесії ІV скликання Крижанівської сільської ради від 18 серпня 2005 року №804- ІV на ім`я [PERSON] та [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №942712 загальною площею 0,0500 га розташовану за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 28). Відповідно до додатка до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 10.07.2006 року в описі меж від літери Д до літери А з ситуаційною схемою та каталогом координат значиться зона дії сервітуту (право проходу і складування будівельних матеріалів для ремонту та обслуговування стіни дому площею 0,0015 га. (т. 1 а.с. 32-35) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.10.2014 року в задоволені вимог, щодо скасування даного державного акту [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Натомість встановлено, що земельний сервітут існує в силу дії рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 року, та придбання відповідачами будинку, а також набуття ними права власності на земельну ділянку не скасовує дію сервітуту встановленого рішенням суду (т. 1 а.с. 24 абзац 5-7). Задоволено вимоги [PERSON] в частині: - зобов`язання [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у встановлені хвіртки в паркані між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] для проходу на земельну ділянку площею 15.0 кв.м., розташованої в домоволодінні [ADDRESS] в зоні дії земельного сервітуту; зобов`язано [PERSON] та [PERSON] звільнити від металоконструкцій, зелених насаджень та інших речей територію домоволодіння [ADDRESS] в зоні дії земельного сервітуту, встановленого земельним сервітутом, для облаштування відмостки та обслуговування стіни будинку (т. 1 а.с.25). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.11.2014 року роз`яснено рішення суду від 14.10.2014 року та ухвалено для визначення меж зони дії земельного сервітуту необхідно звернутись до Комінтернівського районного суду Одеської області для роз`яснення рішення від 02.07.2004 року в частині визначення меж земельного сервітуту встановленого рішенням. (т. 2 а.с.32). 07.04.2011 року ухвалою судді Рідник І.Ю. відмовлено в роз`яснені Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 року (т. 2 а.с.33). В зв`язку з чим на час розгляду даної справи межі земельного сервітуту не визначені. Натомість висновок експерта № ЕС-2501-1-1209.18 копія якого залучена до матеріалів справи позивачкою [PERSON] , здійсненого в рамках розгляду справи № 1515/1184/12 досліджує межі земельного сервітуту площею 15 кв.м. встановленого рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 року та його розташування відносно зовнішньої стіни житлового будинку по [ADDRESS] , а також відносно меж земельної ділянки [ADDRESS] та її розташування відносно зовнішньої стіни житлового будинку [ADDRESS] , а також відносно меж за Державним актом на право власності серія ЯГ №942712 від 06.10.2006 року; загальних розмірів та плями забудови будинку [ADDRESS] у період з 02.07.2004 року. Із зазначеного висновку вбачається, що житловий будинок що [ADDRESS] , що належить [PERSON] (зокрема його основна частина літ. «А»), як і в зазначеному технічному паспорті від 19.05.2000 року розташований на межі із суміжною земельною ділянкою що зліва (відносно розміщення плану в техпаспорті), а саме межа між земельними ділянками проходить по зовнішній стіні будинку (літ. «А») довжиною 10.0 м. Станом на 04.01.2011 рік зовнішні розміри та площа забудови основної частини будинку літ. «А» та прибудови літ. «а», що відображені в обох технічних паспортах залишились незмінними (т.2 а.с.65 на звороті, а.с.66 та 66 на звороті, а.с.73 на звороті). За результатними аналізу експертним дослідженням встановлено, що земельний сервітут встановлений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.07.2004 рік технічно увійшов до складу земельної ділянки [ADDRESS] , на яку було виготовлено державний акт на право приватної власності, проте юридичного відображення цього факту у виданих правовстановлюючих документах у передбачений законодавством порядок відсутні (т. 2 а.с.72 на звороті). Крім того, експертним дослідженням встановлено невідповідність спільної межі між двома суміжними земельними ділянками внаслідок чого спільна межа не проходить вздовж зовнішньої несучої стіни житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Таким чином, земельна ділянка відповідачів (за державним актом ЯГ № 942712 від 06.10.2006 року) не примикає до стіни житлового будинку [PERSON] в зоні дії земельного сервітуту у відрізках 2.50 м, 10.23м., 2.50 м. та їхніх точках координат межі «А-Д» та є частиною твердої межі (межі з твердими точками ) з боку земельної ділянки відповідачів (т. 2 а.с.74 на звороті). Експертним дослідженням встановлено, що всупереч рішення апеляційного суду Одеської області від 14.10.2014 року відсутній безперешкодний доступ з території належної їй земельній ділянці до зовнішньої несучої стіни житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] , оскільки в кам`яному паркані між земельними ділянками сторін на відстані 1,42 м від фасадного північного кута житлового будинку [PERSON] в мажах зони земельного сервітуту розміром 15кв.м. встановленого рішення суду від 02.07.2004 року влаштована металева хвіртка шириною 0,78 м., висотою 2.07 м. Однак через вказану хвіртку вільний (безперешкодний) прохід на територію земельної ділянки площею 15 кв.м. в домоволодінні [ADDRESS] неможливий (т. 2 а.с.75). При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що відповідями на шосте, восьме та дев`яте питання експертом встановлено: - відсутність відмостки з боку суміжного домоволодіння [ADDRESS] , яка мала бути влаштована [PERSON] ; - наявність в зоні дії земельного сервітуту встановленого рішенням суду зелених насаджень та металевих конструкцій; - відсутність проходу через хвіртку в зоні дії земельного сервітуту (т. 2 а.с. 79 на звороті, а.с. 80). У зв`язку з чим суд критично оцінює п. 3 висновку звіту за результатами обстеження частини території двору житлового будинку [ADDRESS] складеного на замовлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] ПП «Укрспецпроект 1» (т. 3 а.с.64-88), саме те, що «Під засипкою виявлено бетонну відмостку шириною 800 мм та товщиною 80 мм.», оскільки приведені дані суперечать висновкам експертизи від 22.05.2019 року. Крім того, відповідачі не уповноважені ні рішенням суду, ні дозволом [PERSON] на здійснення дій, щодо облаштування відмостки в зоні дії сервітуту. Крім того, суд не приймає до уваги акт державного виконавця від 07.11.2015 року, щодо примусового виконання рішення апеляційного суду Одеської області з якого вбачається, що відповідачі не перешкоджають позивачці «у встановлені хвіртки в паркані між домоволодіннями для проходу на земельну ділянку площею 15.00 кв.м. та 07.11.2015 року хвіртка встановлена», оскільки висновком експертизи від 22.05.2019 року встановлено, що у позивачки відсутній безперешкодний доступ до зони дії земельного сервітуту, відповідачі не звільнили земельну ділянку під сервітутом від металоконструкцій та зелених насаджень. З висновків експертизи та матеріалів справи вбачається (фото № 5 та 6 т. 1 а.с.40-41), що облаштованою хвірткою станом на 22.05.2019 року неможливо користуватися, наявні металоконструкції, які унеможливлюють доступ до земельної ділянки, а від так відповідачі не тільки продовжують порушувати права позивачки, а і зневажають приписи судів, які мають виконуватись згідно закону. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів, щодо відсутності державної реєстрації сервітуту, оскільки дана обставина досліджувалась судами при розгляді справи №1515/1184/12 та встановлена наявність земельного сервітуту з відповідними зобов`язаннями для відповідачів. Крім того з матеріалів експертного дослідження ЕС-2501-1-1209.18 вбачається ряд суттєвих недоліків при виготовлені державного акту на земельну ділянку [ADDRESS] , які фактично унеможливлюють здійснення такої реєстрації з технічних причин. Суд відхиляє посилання відповідачів в частині того, що рішення суду від 02.07.2004 року не породжує для них обов`язків щодо сервітуту, оскільки відповідно до ст. 101 Земельного Кодексу України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи, що також підтверджено рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.10.2014 року. Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює\~рішення іменем\~України.\~Судове рішення\~є обов`язковим\~до виконання. Держава\~забезпечує виконання\~судового рішення\~у визначеному\~законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно частини першої статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст. 98 Земельного Кодексу України право земельного\~сервітуту -\~це право\~власника або\~землекористувача земельної\~ділянки чи\~іншої заінтересованої\~особи на\~обмежене платне\~або безоплатне\~користування чужою\~земельною ділянкою\~(ділянками). 2.\~Земельні сервітути\~можуть бути\~постійними і\~строковими. Строк\~дії земельного\~сервітуту,\~що встановлюється\~договором між\~особою,\~яка вимагає\~його встановлення,\~та землекористувачем,\~не може\~бути більшим\~за строк,\~на який\~така земельна\~ділянка передана\~у користування\~землекористувачу. 3.\~Встановлення земельного\~сервітуту не\~веде до\~позбавлення власника\~земельної ділянки,\~щодо якої\~встановлений земельний\~сервітут,\~прав володіння,\~користування та\~розпорядження нею. 4. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно частини 1 статті 100 Земельного Кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно ч.\~1\~ ст.\~101\~Земельного Кодексу\~України дія\~земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Outcome: approved