Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа - [PERSON] , про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на житло, договору міни, договору купівлі - продажу. В обґрунтування позову позивач посилалась на наступні обставини. З 1978 року позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками та родиною. У вересні 2019 року позивачка дізналась, що 18.07.2018 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в справі 335/10951/17 її було визнано такою, що втратила право користування даною квартирою. На підставі цього рішення позивачка була знята з реєстрацій. В подальшому спірна квартира була приватизована на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі Розпорядження районної адміністрації № 402 від 22.07.2019 року та видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 22.07.2019 року. В подальшому було укладено Договір міни від 18.10.2019 року № 2435, згідно якого право власності на 1/4 об`єкта нерухомості, яка належала [PERSON] , набув [PERSON] . А згідно Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. реєстр. № 2438, право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] , яка і є власником на день розгляду справи. 23.02.2021 року постановою Запорізького апеляційного суду було скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2018 року в справі 335/10951/17 та в позові відмовлено. Позивач вважає, що оскільки рішення про визнання її такою, що втратила право користування житлом скасоване, то приватизація спірної квартири без її участі є незаконною. У позові позивач просить: визнати недійсним розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.07.2019 року № 402, яким вирішено питання про передання у приватну власність громадянам квартири [ADDRESS] , в порядку приватизації державного житлового фонду; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , видане 22.07.2019 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району, згідно розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.07.2019 року № 402; визнати недійсними правочини на підставі яких в подальшому відчужувалась спірна нерухомість - Договір міни від 18.10.2019 року № 2435 та Договір купівлі-продажу квартири від 18.10.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. реєстр. № 2438. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа [PERSON] , про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на житло, договору міни, договору купівлі - продажу та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (а.с. 45-46 т. 1). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2021 року було вирішено залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , в особі законного представника [PERSON] та залучити до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (а.с. 179 т. 1). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. А також замінено законного представника неповнолітнього відповідача [PERSON] , залучивши до участі у справі у якості її законного представника - батька [PERSON] (а.с. 210 т. 1). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2023 року, за клопотанням позивача, було вирішено залучити до участі у даній справі у якості третьої особи [PERSON] , [INFO] , в особі законного представника [PERSON] (а.с. 76 т. 2). 10.09.2021 року від представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує проти позову, вважає, що процедура приватизації відбувалась законно, посилався на наявне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі 335/14775/18 від 27.05.2019 року, яким було визнано право на приватизацію спірної квартири за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дане рішення не скасоване та не оскаржуване. Також, представник Районної адміністрації заперечував проти задоволення позову з підстав, що є неприпустимим зменшення або обмежування прав і охоронюваних законом інтересів неповнолітніх дітей, до якого призведе задоволення позову. Посилався на акт обстеження житлових умов від 10.03.2023 року, згідно якого спірна квартира є місцем реєстрації та місцем постійного проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , доньки власниці квартири (а.с. 75, 193-194 т. 1, а.с. 94-95 т. 2). 10.09.2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Крошки В.В. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі 335/14775/18 від 27.05.2019 року, визнано право на приватизацію спірної квартири за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вважають, що позивач втратила право на спірне житло ще у 2011 році коли вийшла заміж та добровільно виселилась з квартири, повністю розірвала зв`язок з даним житловим приміщенням, що встановлене в тому числі рішенням суду в справі 333/1337/20. Позивач не скористалася своїм правом на приватизацію спірної квартири, не користувалася спірною квартирою, не брала участі у витратах по утриманню спірної квартири (а.с. 122-128 т. 1). 21.02.2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Черкашина І.І. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позивач втратила право на спірне житло ще у 2011 році коли вийшла заміж та добровільно виселилась з квартири, повністю розірвала зв`язок з даним житловим приміщенням, що встановлене в тому числі рішенням суду в справі 333/1337/20. Аналізуючи Постанову Запорізького апеляційного суду від 22.02.2021 року вбачається, що нею не було встановлено факту проживання в спірній квартирі позивачки в період з 2011 року по 2018 рік. Суть рішення звелася до того, що суду не було надано достатніх та допустимих доказів втрати права користування квартирою. Недоведеність факту не проживання в квартирі не можна ототожнювати з встановленням наявності у особи права на житло, оскільки втрата права користування жилим приміщенням відбувається у особи не внаслідок рішення суду, а внаслідок відсутності в квартирі більше шести місяців. Також заперечували щодо визнання недійсним правочинів міни та купівлі-продажу, у зв`язку з відсутністю підстав передбачених ст.ст. 203, 204 ЦК України. Відповідач [PERSON] зазначала, що вона є добросовісним набувачем квартири, оскільки не знала і не могла знати про будь-які заявлені в позові обставини, оскільки всі вони виникли вже після набуття нею права власності - за відплатним договором - Договором купівлі-продажу від 18.10.2019 року. Вважає, що в такому випадку, спірна квартира не може бути витребувана в неї в будь-якому разі тим більше, що вимоги про витребування майна позивачем не заявлено. Заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивачка з 1978 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками та родиною. 18.07.2018 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в справі 335/10951/17 [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування даною квартирою. На підставі цього рішення позивачка була знята з реєстрацій. В подальшому спірна квартира була приватизована на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі Розпорядження районної адміністрації № 402 від 22.07.2019 року та видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 22.07.2019 року(а.с. 78-113 т. 1). В подальшому було укладено Договір міни від 18.10.2019 року № 2435, згідно якого право власності на 1/4 об`єкта нерухомості, яка належала [PERSON] набув [PERSON] (а.с. 59-61 т. 1). А згідно Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. реєстр. № 2438, право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] , яка і є власником на день розгляду справи (а.с. 21-24 т.1). 23.02.2021 року Постановою Запорізького апеляційного суду було скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2018 року в справі 335/10951/17 та в позові відмовлено (а.с. 25-28 т. 1). Також судом досліджено матеріали цивільної справи № 333/1337/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, які були витребувані ухвалою суду з Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Згідно яких вбачається, що 19.04.2011 року між [PERSON] та відповідачем по цій справі було укладено шлюб. Одразу після одруження вона разом із чоловіком переїхали до належного йому будинку за адресою [ADDRESS] , де почали мешкати з цього часу. В один із днів листопада 2013 року відповідач по справі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння почав виганяти її із будинку у якому вони разом мешкали. Також у той день, до неї приїхав її знайомий - [PERSON] , між ним та чоловіком відбулась розмова, і знайомий позивача відвіз її до будинку, який був у його користуванні де вона оселилась за адресою [ADDRESS] . З тексту позовної заяви та відповіді на відзив підписаних особисто [PERSON] вбачається, що в будинку [PERSON] , який став її «співмешканцем», вона проживала з 2013 року до 17.03.2020 року (дати подачі позову по справі). Також ці обставини відображені в рішенні Комунарського районного суді м. Запоріжжя від 03.06.2021 року в справі 333/1337/20. Таким чином, з матеріалів цивільної справи № 333/1337/20 вбачається, що позивачка [PERSON] не мешкала за адресою реєстрації з 2011 року по 2020 рік, при чому виїхала добровільно та постійно мешкала за іншими адресами (а.с. 108-126 т. 2). Суд констатує, що також до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права: Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на житло необґрунтованими, такими, що не підтверджуються матеріалами цивільної справи та відповідно такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачка з 2011 року добровільно виїхала зі спірної квартири та почала мешкати зі своїм чоловіком, повністю розірвала зв`язок з даним житловим приміщенням та до моменту приватизації та відчуження квартири не поверталась до неї, спроб вселитися не робила. Таким чином, позивачка на день приватизації не відповідала умовам статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - стосовно постійного проживання або збереження права на житло, а отже оспорюваним розпорядженням про приватизацію права позивачки порушені не були. Стосовно вимог про визнання недійсним правочинів міни та купівлі-продажу, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.ст. 203, 204 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В свою чергу частина 1 ст. 215 ЦК України зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки позивач не навела передбачених законом підстав недійсності правочинів та не спростувала добросовісність володіння спірною квартирою її власником - то позовні вимоги, щодо визнання недійсними правочинів також не підлягають задоволенню. Також суд приймає до уваги доводи представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо наявності рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі 335/14775/18 від 27.05.2019 р, яким було визнано право на приватизацію спірної квартири за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і яке не скасоване та не оскаржене. У відповідності до ч. 4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до акту обстеження житлових умов від 10.03.2023 р., спірна квартира є місцем реєстрації та місцем постійного проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , доньки власниці квартири. Тому відповідно до ч.1, 2. ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» є неприпустимим зменшення або обмежування прав і охоронюваних законом інтересів неповнолітніх дітей. Дослідивши та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed