Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить провести поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] , а решту майна залишити відповідачу. Позовну заяву обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі з 29.08.2018 по 10.11.2020. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу під час спільного проживання ними на ім`я чоловіка було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана ними за їхні спільні кошти та в інтересах сім`ї, так як до того часу вони власного житла не мали. Оскільки договір було оформлено на ім`я чоловіка, то право власності за ним зареєстровано в цілому. Таким чином, у відповідності до норм чинного законодавства квартира за адресою [ADDRESS] є їхнім з відповідачем подружнім майном і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задоволити. Окрім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 2574,00 грн. судового збору та витрат за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. Просить суд слухати справу за її відсутності. Представник позивачки адвокат Лютак Л.Л. подала до суду заяву, в якій позов підтримує та просить його задоволити. Розгляд справи просить проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення, а розгляд справи просить проводити без його участі. Окрім цього, на виконання ухвали суду долучає копію договору від 16.11.2018. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву. 30.05.2023 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення, а розгляд справи просить проводити без його участі. Окрім цього, на виконання ухвали суду долучає копію договору від 16.11.2018. 30.05.2023 позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задоволити. Окрім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 2574,00 грн. судового збору та витрат за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. Просить суд слухати справу за її відсутності. 30.05.2023 представник позивачки адвокат Лютак Л.Л. подала до суду заяву, в якій позов підтримує та просить його задоволити. Розгляд справи просить проводити за її відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідача та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до договору купівлі-продажу від 26.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Хомин Н.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2078, відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та зареєстрував право приватної власності на вказане майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2023 (а.с. 5). У п. 1.9 вказаного вище договору купівлі-продажу дружина покупця [PERSON] згідна з укладенням цього договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується її заявою про згоду на придбання вищевказаної квартири, підпис на якій засвідчено 26.11.2018 Хомин Н.Б. , приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу, за реєстром № 2077. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.11.2020 шлюб між сторонам по справі, який був укладенй 29.08.2018, розірвано (а.с. 6). Згідно з довідкою від 24.03.2023 вартість квартири за адресою [ADDRESS] станом на 24.03.2023 становить 514663,00 грн. (а.с. 7-12). У вищевказаній квартирі зареєстрована позивачка [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою Управлінням «ЦНАП» виконавчого комітету Калуської міської ради № 21267 від 10.11.2020 (а.с. 13). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зі ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно зі законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 р (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що квартира, яка знаходиться по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана під час шлюбу подружжям за спільні кошти, що не оспорюється відповідачем та іншого суду не доведено. Таким чином, враховуючи вищевиклаене та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за кожним із сторін право власності по частці вказаної квартири. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2574,00 грн. (а.с. 4). А тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 2574,00 грн. сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді позивачкою надано договір про надання правових послуг від 29.03.2023, укладений з адвокатом Лютак Л.Л., акт надання правової допомоги № 003-04-01 від 03.04.2023, акт надання правової допомоги б/н від 04.04.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 54 від 10.10.1994, ордер серії ІФ № 063421, квитанції № 464986 на суму 2000,00 грн. та № 464984 на суму 3000,00 грн. Водночас, суд звертає увагу, що актом про надання правової допомоги б/н від 04.04.2023 на суму 2000,00 грн. передбачено надання правових послуг у вигляді витребування доказів та надання консультацій щодо питання поділу майна, при цьому надання вказаних послуг було також включено до акту № 003-04-01 від 03.04.2023 на суму 3000,00 грн., а у наданні послуги, яка полягала у вивчені додаткових письмових заяв, не було потреби, оскільки такі заяви до суду не надходили. З огляду на викладене, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. згідно з актом № б/н від 04.04.2023 необхідно відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 20, 325, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71, 72 СК України,

Outcome: partial