Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

22.05.2023 р. заявники звернулись до суду з вказаною заявою, в якій просять видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, та заборонити [PERSON] перебувати в місці їх проживання (перебування); заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування; заборонити вести листування, телефонні переговори особисто чи через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначили, що вони проживають в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] є пенсіонеркою, має інвалідність третьої групи, [PERSON] є її рідним сином. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2023 р., у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Починаючи з 2022 р. [PERSON] створив заявникам неможливі умови для проживання у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить рідній доньці [PERSON] . [PERSON] в квартирі не зареєстрований, не має права користування цим житловим приміщенням, веде аморальний спосіб життя, тривалий час зловживає алкогольними та наркотичними речовинами. [PERSON] систематично вчиняє відносно них домашнє насильство, у стані сп`яніння поводить себе не адекватно, влаштовує сварки, у тому числі із використанням ненормативної лексики та у присутності дитини і переважно вночі, принижує, погрожує фізичною розправою, штовхає, б`є, переслідує колишню дружину. З приводу неправомірних дій [PERSON] заявники зверталась до відділення поліції і 20.01.2023 р., 06.02.2023 р. та 01.03.2023 р. було винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Також працівниками поліції неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП відносно [PERSON] та постановами суду від 14.03.2023 р., 21.03.2023 р., 06.04.2023 р. та 19.04.2023 р. його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Заявники вважають за необхідне просити суд видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалих осіб, строком на шість місяців, яким визначити певні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї певних обов`язків. Ухвалою від 22.05.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25.05.2023 р. 25.05.2023 р. розгляд справи відкладено на 31.05.2023 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. В судовому засіданні заявники та представник [PERSON] підтримали заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] зазначив, що обставини зазначені в заяві є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Заслухавши пояснення заявників та представника, а також заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.22) та інвалідом 3 групи (а.с.23, 24). З 14.03.2015 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.05.2003 р. (а.с.19-20). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.21). [PERSON] та [PERSON] мешкають в квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить доньці [PERSON] [PERSON] (а.с.25-28, 29-30). [PERSON] не має право користування згаданою квартирою, оскільки не зареєстрований в цьому житловому приміщенні (а.с.31) та не є його власником. З наданих заявниками письмових документів судом встановлено, що відносно [PERSON] 20.01.2023 р., 06.02.2023 р. та 01.03.2023 р р. виносились тимчасові заборонні приписи, якими йому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалими особами, зобов`язано залишити місце проживання постраждалих осіб, заборонено входити та перебувати в місці проживання постраждалих осіб. Постановами Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.03.2023 р. (а.с.8,9), від 21.03.2023 р. (а.с.10), від 06.04.2023 р. (а.с.11-12), від 19.04.2023 р. (а.с.13-15), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 4, 14, 17 ч.1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Ч.2 ст. 3 Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Приписами п.п. 5 та 6 ч.2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Те, що [PERSON] вчиняє відносно заявників дії фізичного та психологічного характеру, підтверджується численними постановами суду про визнання його винним у вчиненні адміністративних правпорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства. З огляду на викладене, суд вважає доведеним ризик продовження [PERSON] домашнього насильства по відношенню до заявників, тому для запобіганню ризику продовження таких дій та з метою захисту їх прав і свобод вважає за необхідне видати обмежувальний припис.

Outcome: approved