Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою до відповідачки та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка сформувалась в результаті поділу земельної ділянки 3223188401:01:016:0017 у 2016 році на підставі рішення суду від 17.12.2004 року. В результаті поділу утворено дві земельні, ділянки з кадастровими номерами: 3223188401:01:016:0032 та 3223188401:01:016:0031 площею 0,0717 га кожна. Речове право на земельну ділянку з кадастровим номером: 3223188401:01:016:0031 зареєстровано 27.02.2017 року за [PERSON] . Відомості про реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 3223188401:01:016:0032 станом на 23.03.2023 року не надходили від органів юстиції. Позивачка має право на земельну ділянку із кадастровим номером 3223188401:01:016:0032 у порядку спадкування її після смерті [PERSON] . Реєстрація права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3223188401:01:016:0032 площею 0,0717 га, яка сформована після поділу земельної ділянки із кадастровим номером 3223188401:01:016:0017 площею 0,1434 га, можлива лише на підставі рішення суду, так як інша сформована після поділу земельна ділянка із кадастровим номером: 3223188401:01:016:0031 вже зареєстрована. Про новостворену земельну ділянку із кадастровим номером 3223188401:01:016:0032 площею 0,0717 га, відсутні відомості у Державному земельному кадастрі, і внаслідок такої ситуації позивачка не можу реалізувати своє спадкове право на належну їй земельну ділянку. 03.05.2023 року ухвалою прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачка подала заяву про розгляд справи без її участі, поклалась на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2001 року, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки площею 14-79 кв.м, надану для обслуговування будівель і господарських споруд, що знаходиться на території Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ № 061584, виданого Халеп`янською сільською Радою згідно рішення від 29.03.1996 року за № 061584 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 28. Як вбачається з відповіді в.о. начальника відділу №6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру, земельна ділянка яка належала [PERSON] площею 0,1434 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KB № 061584 від 15.09.1996 року та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1с-166 від 20.03.2001 року успадкована по частині громадянами [PERSON] та [PERSON] , обліковувалась з кадастровим номером: 3223188401:01:016:0017. В подальшому, земельна ділянка з кадастровим номером: 3223188401:01:016:0017 була поділена 14.11.2016 року, згідно розробленої в 2016 році технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області у справі №2-37/2004 від 17.12.2004 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спадкового майна. В результаті поділу утворено дві земельні, ділянки з кадастровими номерами: 3223188401:01:016:0032 та 3223188401:01:016:0031 площею 0,0717 га кожна. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/2 частку земельної ділянки площею 1479 кв.м, надану для обслуговування будівель і господарських споруд, що знаходиться на території Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] до дня смерті перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи стосовно майна померлого [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом на вищевказану земельну ділянку є [PERSON] , яка вчасно звернулась до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в тому числі на 1/2 частку земельної ділянки площею 1479 кв.м, надану для обслуговування будівель і господарських споруд, що знаходиться на території Халепянської сільської ради Обухівського району Київської області. Державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори в своїй постанові від 26 травня 2015 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право|на спадщину на 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки площею 1479 кв.м, наданої для обслуговування будівель і господарських споруд, що знаходиться на території Халепянської сільської ради Обухівського району Київської області та належала померлому [PERSON] на день смерті на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2001 року, оскільки спадкоємцем не надано оригіналу правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до інформації що надходить в порядку інформаційного обміну від органів юстиції до державного земельного кадастру, Речове право на земельну ділянку з кадастровим номером: 3223188401:01:016:0031 зареєстровано 27.02.2017 року за [PERSON] . Відомості про реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 3223188401:01:016:0032 станом на 23.03.2023 року не надходили від органів юстиції. Отже, [PERSON] за життя не встиг зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188401:01:016:0032, яка утворилась у результаті поділу між ним та [PERSON] земельної ділянки 3223188401:01:016:0017. У зв`язку з цим, рішенням Обухівського районного суду від 29 липня 2015 року у справі № 372/2821/15-ц, провадження № 2-1131/15 було визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 1479 кв.м, надану для обслуговування будівель і господарських споруд, що знаходиться на території Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 20.03.2001 року державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори Антонченко О.В. серії АВО № 681895. 04 лютого 2022 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, реєстраційний номер 50814928, для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 3223188401:01:016:0032. 10 лютого 2022 року [PERSON] отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63360258. Відмова мотивована тим, що в відомостях з Державного земельного кадастру відсутні відомості про попереднього власника земельної ділянки з кадастровим номером 3223188401:01:016:0032, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0717 га. Таким чином, наявні суперечності щодо площі, місця розташування, відсутність кадастрового номера земельної ділянки в рішенні Обухівського районного суду від 29 липня 2015 року у справі № 372/2821/15-ц, провадження № 2-1131/15, відсутність інформації про попереднього власника в відомостях з державного земельного кадастру не дають можливість встановити набуття права власності на заявлену земельну ділянку. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті( ст.1218), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328) та власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності ,на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни України, відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: прийняття спадщини. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно статті 125 ЗК України, право, власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За положеннями статей 181, 182 ЦК України, земельні ділянки, житлові будинки, будівлі, споруди є нерухомим майном, щодо яких проводиться державна реєстрація прав. Формування земельної ділянки, як передбачає частина 1 статті 79-1 ЗК України. полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній ' реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння і їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 10 ст.79-1 ЗК України Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав ;на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ №1127 від 15.12.2015 р., реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3223188401:01:016:0032 площею 0,0717 га, яка сформована після поділу земельної ділянки із кадастровим номером 3223188401:01:016:0017 площею 0,1434 га, можлива лише на підставі рішення суду, так як інша, сформована після поділу, земельна ділянка із кадастровим номером: 3223188401:01:016:0031 вже зареєстрована за відповідачкою [PERSON] . Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто і не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ПК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно п. а ч. 1 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав. Суд вважає доведеними посилання позивача щодо наявності у неї права на спадщину після померлого чоловіка, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача як спадкоємця визнання за нею права власності на земельну ділянку. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідачів, суд вважає приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача шляхом визнання права на земельну ділянку

Outcome: approved