Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач мотивував свої вимоги тим, що між ним та позивачкою 18.07.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 60. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Вказав, що сімейне життя з [PERSON] не склалося. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства, відповідачка покинула сім`ю та проживає з іншим чоловіком. Вважав, що сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження (а.с. 19). В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності та позовні вимоги підтримав (а.с. 23). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с. 24). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 18 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 60. Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту частин 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам обох сторін. Так, шлюбні відносини між подружжям припинено, сім`я фактично розпалася. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. Судом при розгляді справи враховано, що позивач у позовній заяві просив суд залишити проживати неповнолітню дитину з ним. Водночас, зазначене прохання позивача не є складовою предмету позову. Такого висновку суд дійшов з огляду на відсутність у прохальній частині позовної заяви матеріально-правової вимоги щодо визначення місця проживання дитини, відсутність у позовній заяві будь-яких доводів щодо обгрунтованості такої позовної вимоги, а також викладу обставин, якими позивач обґрунтовує вимогу щодо визначення місця проживання дитини та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Слід зазначити що, за змістом положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, суд зауважує, що відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, а положеннями статті 161 СК України передбачено право батьків на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. При цьому, судом, під час вирішення такого спору підлягають встановленню обставини, зокрема, щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Між тим, зазначені обставини не були предметом доказування під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу. Крім того, слід зазначити, що з системного аналізу норм процесуального права слід дійти висновку про те, що зміст позовних вимог має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. При цьому, вирішення питання щодо залишення проживання дитини з батьком жодних правових наслідків ані для сторін, ані для їхньої малолітньої дитини не має. При цьому суд роз`яснює, що позивач після розірвання шлюбу не позбавлений права на звернення до суду із вимогою про визначення місця проживання дитини у випадку, якщо сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Такий спір може бути вирішено також органом опіки та піклування. У відповідності зі статтею 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставить. На підставі викладеного та

Outcome: approved