Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Виконавчий комітетт Смілянської міської ради як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] і [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Мати дитини є інвалідом 1 групи безтерімово та потребує стороннього догляду, а батько з народження дитини з нею не проживає, не утримує та не піклується. Смілянський міський центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді вказав на те, що [PERSON] не має навичок для пілування про доньку, навичок особистої гігієни, ведення господарства. Візити соціальних працівників та медиків сприймає як загрозу та дратується. Умови проживання дитини не задовільні, кімната захаращена меблями та сміттям, брудно, неприємний запах. Мати не знає чим годувати дитину, внаслідок чого вона була двічі госпіталізована до лікарні. Співмешканець [PERSON] . [PERSON] , який проживає разом з відповідачкою та донькою, не працює, схильний до вживання алкогольних напоїв. Дитину було передано в родину рідних [PERSON] та [PERSON] де дитина проживає по цей час. Враховуючи вище викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету смілянської міської ради Черкаської області просить суд відібрати у [PERSON] і [PERSON] малолітню [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнути з відповідачків на користь закладу в якому буде перебувати дитина, або особи, на утримані якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до втрати статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Ухвалою судді 26 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування в особі служби у спрваї дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Шуригіна О.В. підтримала позовні вимоги з вище вказаних підстав і просила суд їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 17 березня 2023 року позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення та пояснила, що дійсно своїй малолітній дитині не надавала належного догляду. Однак на даний час змінила свою поведінку, намагається створити належні умови для проживання доньки. Пояснила, що любить свою доньку і бажає піклуватися про неї. Вказала, що її доньці буде краще разом із нею та вона зможе про неї подбати, що вона не бажає щоб її донька проживала із чужими людьми. В судовому засіданні 31 травня 2023 року відповідачка [PERSON] позов визнала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошенням на сайті судової влади. Будь-яких заяв від нього на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дитина [PERSON] проживає в її родині, мати [PERSON] не цікавиться життям доньки, не знає як здійснювати за нею догляд та чим її годувати. Дитина була занедбана, голодна, не мала жодних соціальних навиків. Мати дитини не приходить та не утримує її. Вказала, що дитині небезпечно залишатись у відповідачів, оскільки вони можуть завдати шкоди її здооров`ю та життю. Просила суд залишити дитину [PERSON] у її родині. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з"явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п. 1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2022 року вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.5). З копії виписки із акту огляду МСЕК № 018605 від 22 лютого 2010 року вбачається, що відповідачка [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства безтерміново та потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с.10). З копій листів Смілянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 158 від 30 серпня 2022 року, № 170 від 20 вересня 2022 року вбачається, що вони звертались до Служби у спрвах дітей з проханням втрутитись з метою збереження здоровя та життя дитини в ситуацію, що склалась в родині [PERSON] (а.с.11,12). З листа «По результативність соціального супроводу родини [PERSON] » № 192 від 19 жовтня 2022 року, № 247 від 05 грудня 2022 року, № 149/01-13 від 02 грудня 2022 року вбачається, що мати дитини не виконує рекомендації соціальних працівників та медиків, внаслідок чого дитина двічі була госпіталізована до лікарні. [PERSON] не розуміє як і чим годувати дитину, дівчинку купають раз на тиждень. Після влаштування малолітньої [PERSON] в патронатну родину [PERSON] та [PERSON] навели лад в кімнаті, покрасили підлогу та двері, відремонтували розетки. Навички батьківства сформувати вкрай важко, мати має емоційно не стальний стан. Грошовими коштами [PERSON] розпоряджається [PERSON] , який неодноразово був помічений в стані алкогольного сп`яніння з некерованою поведінкою (а.с. 13, 14,15). З рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 454 від 27 жовтня 2022 року вбачається, що малолітню [PERSON] влаштовано в сім`ю родичів [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 542 від 21 грудня 2022 року затверджено висновок про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а.с.20, 21). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров"я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У пунктах 2-5 частини 1 статті 164 СК зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, оцінивши всі вище встановлені обставини, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог органу опіки та піклування про відібрання у відповідачів їх малолітньої дитини [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, а залишення дитини у матері на даний час є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини. Разом з тим, відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України, відповідачі не позбавлені можливості повернути дитину. За правилами ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно ст.180 СК Україн, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідачі ухиляються від матеріального забезпечення своєї дитини, за станом здоров`я відповідач [PERSON] є працездатним, інших осіб на утриманні не мають, відповідно до ст.182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь їх малолітньої дитини [PERSON] у розмірі по 1/4 частини з кожного їх щомісячного доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2023 року і до втрати статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторонни стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача у розмірі 2684 грн. Оскільки відповідачка є інвалідом 1 групи, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" є звільненою від сплати судового збору, то судовий збір в сумі 2684 грн. слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved