Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 05 липня 2022 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк, позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 350-Ф/08 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 108 514 доларів США на строк з 21 липня 2008 року по 20 липня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,8 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком з однієї сторони та відповідачами з другої сторони, 21 липня 2008 року укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Заєць І. О., зареєстрований у реєстрі за № 5664, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира [ADDRESS] . Власниками іпотечного майна є відповідачі. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентами, пенею. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року позов задоволено, з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто борг - 964 110,24 грн, пеню - 26 667,78 грн, штраф - 41 050,00 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , вирішення питання розподілу судових витрат. Однак, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн., у задоволенні позову у частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Позивач вказує, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М. А. перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року. Однак фактично заборгованість за кредитним договором не сплачена, судове рішення не виконано. Тому банк стверджує, що має право на отримання 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, визначених рішенням суду за період з 03 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року у розмірі 10 839,84 доларів США, що еквівалентно 306 442,53 грн. Таким чином, сума боргу позичальника перед банком, з урахуванням 3 річних, становить 131 655, 63 доларів США, та 26 667,78 грн. Посилаючись на порушення положень статей 625, 572, 575, 590 ЦК України, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить суд: - у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 350-Ф/08 від 21 липня 2008 року у розмірі 131 655,63 доларів США та 26 667,78 грн, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 липня 2004 року відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, шляхом проведення прилюдних торгів під час примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у рамках процедури виконавчого провадження з визначенням ринкової ціни предмету іпотеки при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - стягнути пропорційно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. У грудні 2022 року від представника відповідача 3 - адвоката Бутенка О. А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача 3 заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача 3 не погоджується із зобов`язанням сплатити 3 % річних від суми заборгованості. Стверджує, що на момент пред`явлення цього позову таку суму не було стягнуто, не було досліджено обґрунтування її розміру, підстав для покладення на нього таких зобов`язань. Тому включення такої суми позивачем до загальної суми заборгованості є необґрунтованим та передчасним. Крім того, вказав, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у справі №2-759/11 у рамках якого виконавцем вжито заходів щодо встановлення 1/3 частки квартири, яка є предметом іпотеки та вчиняються дії щодо звернення стягнення на цю частку. У тому випадку, якщо суд задовольнить вимоги банку у цій справі, відбудеться подвійне стягнення на одне й те ж майно у рахунок погашення однієї заборгованості. Представник стверджує, що банк обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Відповідач 1 та відповідач 2 не скористалися наданим їм правом, відзиви у визначений судом строк не подали. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив суду, що банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних за невиконання рішення суду у розмірі 306 442,53 грн. Справа перебуває у проваджені Дарницького районного суду м. Києва. Судове рішення не ухвалене. Крім того, додав, що наявність судового акта про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача 1 та відповідача 2 у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої вона просила у спільній письмовій заяві. Представник відповідача 3 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити та застосувати позовну давність. Вважає, що вимога про стягнення 3 % річних є передчасною. До цих правовідносин слід також застосувати позовну давність, оскільки банк надав розрахунок за період з 04 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року , а до суду звернувся 05 липня 2022 року, тобто з пропуском позовної давності. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 19 липня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання (а.с. 64-65). ? 29 липня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 74-75). ? 31 жовтня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.91-92). ? 13 грудня 2022 року від представника відповідача 3 - адвоката Бутенка О. А. надійшов відзив з додатками (а.с. 115-124). ? 09 січня 2023 року від представника банку - [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с. 125-135). ? 31 січня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с.151-152). ? 02 лютого 2023 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.161-162). ? 16 березня 2023 року від представників відповідачів надійшла спільна заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності з додатками (а.с. 166-194). ? 29 травня 2023 року від представників відповідачів надійшли письмові пояснення. ? 30 травня 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 21 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 350-Ф/08 (а.с. 8-12). За умовами пункту 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 514,00доларів США на строк з 21 липня 2008 року по 20 липня 2028року, зі сплатою проценті за користування кредитними коштами, виходячи з 13,8 % річних. Відповідно до пункту 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язувався здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з першого місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 452,00 доларів США. Згідно з пунктом 5.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони, 21 липня 2008 року укладений договір іпотеки без оформлення застави (далі - договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Заєць І. О., зареєстрований у реєстрі за № 5664 (а.с.13-17). Згідно з пунктом 1.1 договору іпотеки, цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08, укладеного між іпотекодержателем та позичальником - [PERSON] , за умовами якої позичальник зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 20 липня 2028 року повернути кредит у розмірі 108 514,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних та штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим договорами. Відповідно до пункту 2.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є: нерухоме майно - трикімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно з пунктом 3.1.5 договору іпотеки, у випадку, якщо у момент настання терміну виконання будь-якого зобов`язання за кредитним договором (сплата процентів та/або повернення кредиту), зобов`язання іпотекодавців у повному обсязі або у частині не буде виконано, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: за рахунок коштів виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до пункту 6.3 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з пунктом 6.7 договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами: пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору. Відповідно до пункту 6.8 договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 05 липня 2004 року відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, квартира , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної-часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). У квітні 2010 року банк звернувся до Дарницького районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.170-174). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року у справі № 2-759/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, позов банку задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь банку у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року 964 110,24 грн, пеню - 26 667,78 грн. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] штраф за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 41 050,00 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08 звернуто стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартира [ADDRESS] . Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 18-20). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2012 року залишено без змін, апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року змінено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом - 100 830,00 доларів США, що еквівалентно 805 430,00 грн; заборгованість з погашення кредиту - 4 935,25 доларів США, що еквівалентно 39 422,78 грн; проценти за період з 01 грудня 2009 року по 24 грудня 2009 року - 962,84 доларів США, що еквівалентно 7 691,16 грн; заборгованість за процентами - 14 087,73 доларів США, що еквівалентно 112 532,78 грн; пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 6 476,39 грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів - 20 191,39 грн, а всього: 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року у частині задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині (а.с. 21-24). Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М. А. перебуває ВП № 67547221 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року у справі № 2-759/11 у рамках якого винесено постанову про опис та арешт майна боржника від 21 грудня 2021 року, якою описано та накладено арешт на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] на праві власності та постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості описаного та арештованого майна (а.с.119-123). Встановлено, і відповідачі не заперечують, що судові рішення у справі № 2-759/11 не виконано. Крім того, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у справі № 753/19859/14-ц за у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, апеляційну скаргу банку задавлено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову банка відмовлено (а.с.188-192). До позовної заяви банк долучив розрахунок заборгованості 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, визначених судовим рішенням. Банк указує, що на його користь підлягає стягненню 3 % річних за 1 098 днів у розмірі 10 839,81 доларів США, що еквівалентно 306 442,53 грн за період 03 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року (а.с.28). Таким чином, загальну суму заборгованості позичальника [PERSON] банк визначив у розмірі 131 655,63 доларів США та 26 667,78 грн. Вислухавши представників сторін, вивчивши подані сторонами докази, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити з огляду на таке. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає у реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає у тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (у тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Звернення банку з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн. Оскільки зазначене рішення суду виконано не було, у липні 2022 року банк звернувся до суду із цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08. Ураховуючи той факт, що боржник [PERSON] основного зобов`язання, визначеного умовами кредитного договору від 21 липня 2008 року, не виконав, суму боргу, визначену судовим рішенням у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн кредитору не повернув, іпотекодержатель - ПАТ АБ «Укргазбанк» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у один із способів, визначених пунктом 6.3 договору іпотеки, зокрема, за рішенням суду. Таким чином, право банку порушено і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором від 21 липня 2008 року у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою. Встановлено, що представники відповідачів подали до суду спільну заяву про застосування позовної давності до всіх вимог, заявлених банком. Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15 (провадження № 61-20952св19)). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18) звертав увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У справі, що переглядається, встановлено, що у кредитному договорі від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08 сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту - 20 липня 2028 року. У 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» скористалося своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатом розгляду якого рішенням Дарницького районного суду м. Києва та рішенням Апеляційного суду міста Києва у справі №2-759/11 стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року № 350-Ф/08 у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн. Із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду у липні 2022 року. Представники відповідачів заявили про застосування наслідків спливу позовної давності. За таких обставин, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся у 2010 році, то строк на звернення ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду з цим позовом сплив у 2013 році. З урахуванням того, що банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в липні 2022 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності, суд вважає, що спільна заява представників відповідачів про застосування позовної давності є такою, що заслуговує на увагу, тому у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором від 21 липня 2008 року у розмірі 120 815,82 доларів США та 26 667,78 грн слід відмовити з підстав пропуску банком позовної давності. Оцінка забезпечення іпотекою вимог банку про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України За правилом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи правове питання, чи забезпечуються іпотекою вимоги кредитора про стягнення (нарахування) 3 % річних, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України, суд має враховувати умови та правила укладеного між сторонами іпотечного договору. Зі зміст пункту 1.1 іпотечного договору від 21 липня 2008 року вбачається, що дійсний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 350-Ф/08 від 21 липня 2008 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного між іпотекодержателем та позичальником - [PERSON] . За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 20 липня 2028 року повернути кредит у розмірі 108 514 (сто вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,8% (тринадцять цілих вісім десятих відсотка) річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 626 ЦК України. Вимоги за статтею 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної законом, а не неустойкою (штрафні санкції), визначеною умовами кредитного та іпотечного договорів, при цьому, іпотекою (як це визначили сторони в укладеному між ними договорі) не забезпечено виконання зобов`язання за вимогами, пред`явленими на підставі статті 625 ЦК України. Отже умовами іпотечного договору не передбачено покриття вимог кредитора, які нараховані в порядку ст. 625 ЦК України за рахунок предмета іпотеки, а тому, суд прийшов до переконання, що вимоги банку в цій частині є безпідставними. Визначальним є зміст та умови іпотечного договору, в якому сторони дійшли домовленості про перелік вимог кредитора, виконання яких забезпечується встановленою іпотекою. Такі висновки узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20). Отже, у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення 3% річних, нарахованих банком на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 10 839,81 доларів США боржнику [PERSON] , який прострочив виконання грошового зобов`язання, суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed