Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь завдану йому майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в розмірі 10 270 грн., яка тотожна вартості викрадених коштів; стягнути з відповідача на її користь завдану їй моральну (немайнову) шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, в розмірі 20 000 грн.; Стягнути з відповідача за надання правової допомоги в розмірі - 8000, 00 коп. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідач не скориствася своїм правом та не надав відзив на позовну заяву. Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутись за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що в Першотравневому районному суді м. Чернівці перебувало кримінальне провадження №1-кп/725/187/22 від 23.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України відносно [PERSON] . 22 травня 2022 року, близько 12 гол. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи в квартирі [ADDRESS] , в умовах воєнного стану, відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», реалізуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що в квартирі нікого не було, шляхом вільного доступу, зайшовши до кухні, викрав грошові кошти в сумі 300 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 10 770 гри. та 5 500 грн., які знаходилися у вазі, яка стояла на кухонному столі. Після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, заподіявши своїми умисними діями потерпілій [PERSON] майнову шкоду на загальну суму у розмірі 16 270 гривень 00 копійок. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини викрадення грошових коштів потерпілої. При цьому, суду вказав, що ним було частково повернуті гроші кошти в сумі 100 доларів США та 2 тис. грн., іншу частину коштів має намір повернути до 20 вересня 2022 року. Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що на сьогоднішній день [PERSON] не повернуто різницю майнової шкоди в добровільному порядку яка в сумі складає: 16 270 грн. - 100$ (4000 грн.) - 2000 грн. = 10 270 грн. ( десять тисяч двісті вісімдесят грн. залишок не повернутої заподіяної майнової шкоди.) Першотравневий районний суд м.Чернівці від 01.09.2022 року прийняв рішення у даному кримінальному провадженні, яким визнав [PERSON] винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. У відповідності до ст..75 КК України звільнив засудженого [PERSON] від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки, якщо він протягом визначеного судом іспитовою строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України /а.с.10-14/. В рамках даного кримінального провадження [PERSON] було визнано та допитано в якості потерпілого. Під час судового розслідування даного кримінального провадження, [PERSON] не заявляла позовні вимоги. У відповідності до ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України пред`явила позов. Відповідно до ч.1, 7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2. ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав на інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідної до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільною права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Оскільки, в результаті неправомірних та винних дій засудженого було заподіяно потерпілій майнової шкоди у вигляді крадіжки майна, потерпілій спричинено майнову шкоду у розмірі 10 270грн., та, відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, підлягають відшкодуванню засудженим/відповідачем у повному обсязі. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями засудженим також завдано потерпілій немайнових втрат, тобто моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди передбачене статтею 23 Цивільного кодексу України. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачка стверджує, що моральна шкода полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із викраденням у неї грошових коштів. Окрім того, у зв`язку із протиправною поведінкою [PERSON] вона певний період була позбавлена засобів існування у в зв`язку з викраденням грошових коштів. Крім того, наслідки перенесеної психологічної травми в наслідок викрадення у позивача грошових коштів, призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Отже, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При ньому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Одночасно, доводить до відома суд про те, що на момент звернення з цим позовом, засуджений нічого не сплатив в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої їй неправомірними, суспільно-небезпечними діями, хоча запевняв суд, під час розгляду кримінального провадження, про те, що відшкодує завдану шкоду. Судом достовірно встановлено, що винні дії відповідача знаходяться в прямому причинному зв`язку із заподіяною позивачці матеріальною та моральною шкодою. При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 270грн., то суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вирішуючи позивні вимоги, що стягнення з відповідача моральної шкоди суд враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, їх тривалість, інші конкретні обставини справи, а саме те, що дана шкода була понесена нею в результаті злочинних та умисних дій відповідача, порушення в результаті укладу життя позивача, вимоги розумності і справедливості, та вважає справедливою та співрозмірною відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., а в іншій частині відмовляє. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 03.01.2023 року між адвокатом Вонсович Христиною Іванівною та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги /а.с.15/. Згідно квтанції №03/01/2023 від 03.01.2023 позивач оплатив кошти у загальному розмірі 8 000,00грн. /а.с.16/. Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог майнового та немайнового характеру (відповідно 1 073,60 грн. та 2 684,00грн. ) суд стягує в дохід держави з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial