Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.12.1987 по 21.09.2010.Під час шлюбу ними був збудований об`єкт нерухомого майна - "Торгівельний майдан по реалізації квіткової продукції"(далі - Торгівельний майдан), який розташований за адресою : [ADDRESS] .Як свідчать графічні матеріали, Торгівельний майдан складається з восьми квіткових павільйонів, вісімнадцяти торговельних лотів та туалету.Об`єкт нерухомого майна - Торгівельний майдан був прийнятий до експлуатації відповідно до Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації від 29.10.2000 року, який затверджений Розпорядженням міського голови від 14.12.2000 року № 02-02- 541р. Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 09.07.2013 року Торгівельному майдану з реалізації квіткової продукції надана поштова адреса : [ADDRESS] . Рішенням Южного міського суду Одеської області від 26.09.2013 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду за [PERSON] , в тому числі, визнано право власності на торгівельний майдан по реалізації квіткової продукції, загальною площею 53, 6 кв. метра, що складається з восьми квіткових павільйонів, вісімнадцяти торгівельних лотів, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014 року рішення Южного міського суду Одеської області залишене без змін. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на Торгівельний майдан по реалізації квіткової продукції за адресою: [ADDRESS] , який складається з восьми квіткових павільйонів та вісімнадцяти торгівельних лотів, зареєстроване за [PERSON] , на підставі рішення державного реєстратора Рогачко П.О., індексний номер 23784630 від 19.08.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, рішення Южного міського суду Одеської області від 26.09.2013 у справі №2-25/11 та ухвала Южного міського суду від 19.11.201 у справі № 2-25/11. Як свідчить зміст судових рішень та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, громадський будинок - вбиральня (туалет) загальною площею 15,2 кв.м. (площа забудови 19 кв.м.), який входить в перелік об`єктів Торгівельного майдану, залишився не розподіленим між подружжям за рішенням суду. Вбиральня (туалет) розташована на земельній ділянці площею 0, 0020 га, кадастровий номер 5111700000:02:007:0031, цільове призначення - під розміщення громадського туалету, яка знаходиться у позивача в оренді з договором оренди земельної ділянки від 10.04.2012. Після розподілу спільного майна подружжя за рішенням суду громадський будинок - вбиральня весь час знаходиться у відкритому володінні та користуванні позивача. Враховуючи викладене, [PERSON] заявив вимогу про визнання права власності на громадський будинок - вбиральню, загальною площею 15,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Южного міського суду від 04.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Южного міського суду від 28.07.2022 закрито підготовче провадження, справупризначено до судового розгляду по суті. 04.08.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в подальшому розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача. Ухвалою Южного міського суду від 22.12.2022 залучено з власної ініціативи Южненську міську раду Одеської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (на стороні відповідача) по цивільній справі. 01.02.2023 до суду надійшли пояснення від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до яких вона просить у задоволенні позову відмовити через те, що відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації від 29.10.2000, торговельний майдан по реалізації квіткової продукції має такі показники: площа торгового павільйона - 53,6 кв.м. і торгові лотки. В зазначеному акті відсутня інформація щодо введення в експлуатацію «туалету».Проте відповідно до технічного паспорту від 14.01.2013 року торговельний майдан реалізації квіткової продукції складається з: туалету (20 кв.м.);торговельних павільйонів для реалізації квіткової продукції (78,5 кв.м.); торговельних лотків для реалізації квіткової продукції (46,6 кв.м.). Тобто загальна площа торговельного майдану відповідно до технічного паспорту - 145,1 кв.м. У позивача на момент введення в експлуатацію торгівельного майдану по реалізації квіткової продукції був укладений 1 договір на оренду земельної ділянки - від 11.02.2000під розміщення торговельної площадки для реалізації квіткової продукції. 10.04.2012 було укладено договір про оренду землі площею 0,0049 га під розміщення торгівельних лотків. І лише 10 квітня 2012 року було укладено договір про оренду земельної ділянки площею 0,0020 га під розміщення громадського туалету.Враховуючи, що в зазначеному акті відсутня інформація щодо введення в експлуатацію туалету, можна зробити висновок про належність зазначеного об`єкту власності до самочинного будівництва, як збудованого (перебудованого) з істотним? порушенням будівельних норм і правил, з відхиленням від проекту, про що зазначено в технічному паспорті. 15.02.2023 до суду від представника позивача надійшли пояснення, відповідно до яких вважає твердження третьої особи припущеннями, які не може бути прийнято до уваги судом при доказуванні, через те, що туалет як необхідний елемент Торгового майдану, який забезпечує гігієнічні умови його експлуатації, був збудований та існував на момент прийняття Торгового майдану до експлуатації. На час введення Торгівельного майдану до експлуатації у 2000 році він був об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , а туалет був складовою Торгівельного майдану, але після поділу спільного майна подружжя, туалет став окремим об`єктом нерухомості, оскільки розташований на окремій земельній ділянці, з цільовим призначенням - під розміщення громадського туалету. Матеріали справи містять заяву [PERSON] про визнання позову і розгляд справи за її відсутності від 15.07.2022, однак судом достеменно не встановлено, чи відповідає дана заява волевиявленню відповідача, оскільки 03.08.2022 до суду надійшла заява [PERSON] в якій вона зазначила, що наразі перебуває в США та про необхідність особистої участі в судовому засіданні і відкладення розгляду справи. На повідомлену відповідачем електронну адресу судом неодноразово надсилались повістки про виклик до суду, однак [PERSON] в судові засідання не з`являлась, із заявами та клопотаннями не зверталась. Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. З 22.05.2023 по 13.07.2023 суддя Лемець С.П. перебував на лікарняному, у зв`язку із чим повне судове рішення складено та проголошено 14.07.2023. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 26.09.2013 у справі № 2-25/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено (а.с.52-58). Поділено спільне з [PERSON] майно, визнавши за [PERSON] право власності на торгівельний майдан по реалізації квіткової продукції, загальною площею 53,6 кв.м., що складається з восьми квіткових павільйонів, вісімнадцяти торгівельних лотів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . При цьому, згідно матеріалів справи, зокрема висновку експертів комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 15.07.2020 спірна вбиральня входить до торговельного майдану по реалізації квіткової продукції (а.с.36). Вищевказане не заперечується представником позивача, який у письмових поясненнях зазначає, що туалет як необхідний елемент Торгового майдану, був збудований та існував на момент прийняття Торгового майдану до експлуатації. На час введення Торгівельного майдану до експлуатації у 2000 році він був об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , а туалет був складовою Торгівельного майдану (а.с.171). Таким чином, визнання права власності на вищевказану вбиральню за [PERSON] , фактично призведе до перегляду рішення Южного міського суду Одеської області від 26.09.2013 у справі № 2-25/11, що є не припустимим, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Южненська міська рада Одеської області, не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed