Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] 19 травня 2022 року пред`явив до [PERSON] позов про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2\~047\~843,00 грн., а також судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що згідно з укладеним 6 жовтня 2021 року між сторонами договором позики відповідачка [PERSON] отримала у нього в позику 1\~850\~000 грн. (еквівалент 70\~000,00 доларів США) по курсу НБУ на день отримання позики для придбання будівельних матеріалів для здвій1снення добудови житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] і зобов`язалася повернути йому цю суму після добудови та продажу цих будинків. Однак на сьогоднішній день виконання підготовчих та будівельних робіт по добудові цих житлових будинків не розпочато, будівельні матеріали не придбано і тому він надіслав відповідачці вимогу повернути визначену суму грошей у строк до 15 травня 2022 року. Про отримання коштів відповідачка особисто написала та підписала розписку, тобто вказані зобов`язання за договором позики відповідачка підтвердила розпискою. У вказаний вимогою строк та до часу подачі позову відповідачка зобов`язання щодо повернення грошей не виконала та не повернула йому гроші. На його телефонне звернення відповідачка та її представник заявили, що не повернуть грошей, тобто відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань, як взятих розпискою, так і за його вимогою щодо їх повернення. Згідно положень ст. ст. 1046-1050 ЦК України правовідносини між сторонами є такими, що виникли з договору позики та мають наслідки, що витікають з нього. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і складання розписки посвідчує цей факт. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 29 червня 2022 року. Відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 06 вересня 2022 року на 11 год. 30 хв., яке неодноразово відкладалося за клопотаннями сторін, востаннє на 17 травня 2023 року. На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 вересня 2022 року накладено арешт на незакінчений будівництвом житловий 13 % готовності житловий будинок номер [ADDRESS] , та незакінчений будівництвом шестиквартирний житловий будинок 50 % готовності, загальною площею 1200 кв. м по [ADDRESS] , власником яких, згідно договорів купівлі продажу № 12 від 15 червня 1998 року та від 13 червня 2001 року є [PERSON] до набрання законної сили рішенням суду по суті спору. Відповідачка [PERSON] 22 червня 2022 року подала відзив на позовну заяву у якому посилалася на те, що з вимогами позивача, викладеними у позовній заяві про стягнення боргу за договором позики вона не погоджується, так як відсутні фактичні та правові підстави для задоволення цих вимог. Розписка, на підставі якої ґрунтується позов і які вона надала позивачу 6 жовтня 2021 року позивач вважає договором позики. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається в письмовій формі в залежності від суми позики та суб`єктів договору. Сума позики, про яку йде мова у позовній заяві, повинна бути оформлена договором позики у письмовій формі. Розписка, на яку посилається позивач не є договором позики, не замінює його, а є борговим документом. Розписка надається на підтвердження факту укладення договору позики, як це передбачено ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Договір між сторонами не укладався, позивач ні у своїй вимозі про повернення боргу, ні у позовній заяві не посилається на договір позики. Гроші позивач їй не передавав, в розписці не зазначений факт передачі грошей. Це додатково свідчить про те, що договір позики не укладався. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Як вбачається із розписки гроші які начебто були передані, повинні були бути використані для здійснення будівництва житлових будинків, для закупівлі будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт, тобто строк повернення позиви визначався цими умовами. Виходячи із цієї умови визначався строк повернення грошей, але не тих, які зазначені в розписці, а ті, які повинні бути отримані від продажу збудованих будівель або від продажу незавершеного будівництва. Більш того повернення підлягала не сума начебто позики, а 30 % від вартості продажу цих будов. Зазначений порядок повернення позики протирічить вимогам ст. 1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позику в такій самій сумі, в якій були передані кошти, у строк і порядок, що встановлені договором. Позивач у вимозі про повернення боргу та у позовній заяві зазначив строк у умови повернення коштів, однак, пред`являючи цю вимогу не дотримався цих строків. Пред`явлення вимоги про повернення боргу у відповідності до ч. 2 ст. 1049 ЦК України може мати місце у випадку, якщо договором не встановлений строк повернення позики, або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги. Ці випадки у спірній ситуації відсутні, тобто відсутні підстави для вимоги про повернення боргу. Однак, позивач, в порушення вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України, направив відповідачу 5 травня 2022 року вимогу про повернення заборгованості, надавши строк до 15 травня 2022 року, а 18 травня 2022 року заявив позов до суду, при цьому згідно ст. 1049 ЦК України строк для повернення позики визначений потягом 30 (тридцяти) днів від дня пред`явлення вимоги. Крім цього, у вимозі про повернення боргу зазначена до повернення сума 1\~850\~000 грн., а у позові сума боргу складає 2\~047 843 грн. Згідно ст. 1050 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що в разі неповернення суми позики, на вимогу кредитора боржник зобов2язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачений законодавством обов`язок сплачувати індексацію направлений на захист від знецінення коштів, позивач, всупереч цим вимогам, визначив суму боргу з урахуванням коливання курсу долара США. Відтак, вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки: договір позики між позивачем та відповідачем не укладався, розписка не є самостійним договором і служить тільки в підтвердження укладання договору позики; вимога про повернення боргу пред`явлена в порушення вимог ст. 1049 ЦК України; сума боргу визначена без урахування вимог ст. 625 ЦК України; строк повернення позики не настав, так як і не настали умови, які зазначені у розписці; позивач не підтвердив у якій валюті він передавав їй кошти; позивач не підтвердив факту передачі їй коштів; з огляду на розписку, то вона не може підтверджувати договір позики, так як порядок повернення коштів, нагадує сумісну діяльність між сторонами ( а.с. 26-29). Також представник відповідачки [PERSON] адвокат Кухта О.В. подала додаткові письмові пояснення у яких посилалася на те, що відповідачка повністю заперечує заявлені вимоги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Заявник зокрема вказав, що згідно розписки від 06.10.2021\~року він передав відповідачці у борг кошти в сумі 1 850 000 грн. (еквівалент суми 70 тис. доларів США) на будівництво житлових будинків по [ADDRESS] із зобов?язанням повернути цю суму після добудови та продажу цих будинків. При цьому (на що позивач вже чомусь не покликається) в розписці обумовлювалось і визначено також і те, що в разі використання коштів на будівництво і його не завершення, відповідач зобов?язався продати зазначені будівлі та у день укладання договорів купівлі-продажу цих будов повернути [PERSON] вже 30% від суми отриманої за договором купівлі-продажу незавершеного будівництва житлових будинків по [ADDRESS] . Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов?язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов?язанням їх повернення та дати отримання коштів. Крім цього, відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять мови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є бов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Системний аналіз змісту розписки, зазначених сторонами усіх доводів, долучених до справи листів (вимога) та письмових пояснень (відповідача) щодо суті спору - в сукупності, дозволяє дійти висповку, що правочин, який уклали сторони 06.10.2021\~року, за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи як договору позики, так і інвестиційного договору про спільну діяльність (ст.\~1130\~ЦК України), що обумовлено визначеним сторонами як терміном повернення позики, на який вказує і сам позивач, так і письмовими поясненнями відповідача, а саме проведення розподілу коштів між сторонами - після добудови та продажу квартир з розрахунку 70% на 30%. При цьому достовірність зазначеного підтверджує і визначений в розписці аналогічний порядок розподілу коштів - в разі не завершення будівництва та продажу недобудов. Слід зауважити, що спільна діяльність - це діяльність двох і більше учасників без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що здійснюється на основі об?єднання вкладів учасників або без їх об?єднання. В даному випадку для отримання прибутку з боку як позичальника, так і позикодавця. При цьому, сторонами договору про спільну діяльність можуть бути два і більше учасників, як зі статусом юридичної особи, так і фізичні особи, резиденти або нерезиденти. Таким чином між сторонами виникли правовідносини внаслідок вчинення правочину, який за своєю правовою природою с змішаним і містить елементи як договору позики, так і інвестиційного договору про спільну діяльність, з метою отримання прибутку, і саме тому сторони визначили порядок розрахунків за розпискою після добудови та продажу квартирі не визначали його конкретною датою, чи подією, яка повинна неминуче настати, чи моментом пред`явлення вимоги (ст. 530 ЦК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам слід враховувати, що укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов?язують виникнення прав і обов?язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність. Вищевказані обставини та зазначене правове обґрунтування достовірно підтверджують, що між сторонами виникли правовідносини внаслідок вчинення правочину, який за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи як договору позики, так і інвестиційного договору про спільну діяльність, з метою отримання прибутку, і саме тому сторони визначили порядок розрахунків за розпискою після добудови та продажу квартир, тобто під відкладальною обставиною, що не суперечить закону, і у відповідності до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України відповідало їх волевиявленню. У постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня\~2019\~року у справі Мо 355/385/17 (провадження No 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов?язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов?язки (а не лише суб?ективні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов?язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін (ч.1 ст. 651 ЦК України): 2) розірванні договору в судовому порядку (4.2 ст. 651 ЦК України); 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом (ч. 3 сг. 651 ЦК України), тощо. Розірвання договірних відносини щодо даного правочину позивач в установленому порядку не ініціював, і такі судом - не розірвано та не припинено. Виходячи із зазначеного та умов договору, на який покликається заявник, обов?язку щодо повернення коштів ще не виникло. Зважаючи на це, пред?явлення позивачем з надуманих мотивів вимоги про дострокове повернення коштів в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України слід оцінювати критично, оскільки, в даному випадку, сторони узгодили час виконання зобов?язання щодо проведення розрахунків за розпискою, який також передбачав отримання позивачем прибутку, а тому пред`явлення вимоги про дострокове виконання грошового зобов?язання без розірвання правовідносин в установленому порядку - є нічим іншим як порушення умов договору, шляхом односторонньої відмови від зобов?язань та односторонньої зміни умов домовленостей. Між тим, згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також звертаю увагу суду, що ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Позивачем \~не вказано\~та не\~надано суду\~жодного належного\~і допустимого\~доказу щодо\~порушення відповідачем\~якихось умов\~зазначеного договору,\~оскільки такі\~взагалі за\~угодою взагалі\~були відсутні,\~зокрема як\~щодо кількості,\~порядку,\~строків:\~закупівлі будівельних\~матеріалів,\~так і\~строків проведення\~будівельно-монтажних\~робіт та\~їх завершення\~(добудови).\~При цьому\~слід зауважити,\~що викопувати\~будівельно-монтажні\~роботи в\~зимовий період\~спочатку було\~недоцільно,\~а надалі\~в країні\~було оголошено\~військовий стан,\~що значно\~утруднило і\~призупинило здійснення\~ буль-яких\~подальших будівельних\~робіт (як\~щодо закупівлі\~будматеріалів їх\~доставки, залучення відповідної будівельної техніки, найму будівельників тa відповідальних осіб, тощо). Між тим, відповідач наголошує, що не мав, так і не має жодного наміру відмовитися від добудови будинків та їх реалізації з метою отримання прибутку. Більше того, станом на даний час вже проведено необхідне рецензування та виготовлення технічної та іншої необхідної документації стосовно об?єктів будівництва, активно проводяться підготовчі та організаційні дії з відновлення та здійснення будівельно монтажних робіт. Поряд з\~цим,\~щодо надання\~позивачу розписки\~та отримання\~згідно неї\~коштів,\~то \~на момент\~надання розписки\~06.10.2021\~року,\~позивач зазначені\~в розписці\~кошти не\~надавав,\~не передавав\~їх і\~в подальшому.\~Більше того\~він і\~не міг\~їх надати,\~оскільки достовірно\~знав,\~що відповідачем,\~на той\~час,\~ще не\~було в\~установленому порядку\~набуто та\~зареєстровано право\~власності на\~недобудову,\~тому він\~не міг\~щодо цього\~майна вчиняти\~ \~жодних розпорядчих дій (добудовувати, відчужувати, тощо). Беззаперечним підтвердженням цього є рішення Тячівського районного суду №307/341/21 від 16.12.2021\~року, на підставі якого відповідачем було набуто право власності на недобудову тільки в кінці січня\~2022\~року і позивач у вказаній справі виступав представником третьої особи, тому достовірно знав про ці обставини і не міг інвестувати і передавати кошти особі, яка ще не була власником об?єкту недобудови. Вказані обставини в цілому свідчать і про нікчемність наданої розписки на день її надання (06.10.2021\~року). Проте, на превеликий жаль, вказану розписку відповідачем було довірливо та безвідповідально надано, з огляду на переконливі ловоли позивача шодо його реального бажання пізніше інвестувати кошти в завершення цього проекту, з метою отримання саме прибутку на взаємовигідних умовах, при цьому він покликався на його колишні тісні бізнес-партнерські взаємини з братом відповідачки - [PERSON] , який у свій час мав намір добудувати будинок і нібито наявності між ними домовленості про відчуження йому однієї з квартир на пільгових умовах, однак на сьогоднішній день неможливо ані спростувати, ані підтвердити ці доводи, з огляду на передчасну смерть брата ( а.с. ). Представник позивача [PERSON] - адвокат Марич І.Ю. подав відповідь на додаткові пояснення у яких посилався на те, що інвестиційні договори\~-\~це основні\~правові документи,\~що регулюють\~взаємовідносини між\~суб?єктами інвестиційної\~діяльності.\~Він є\~правовою формою\~взаємовідносин між\~інвестором та\~іншими учасниками\~інвестиційної діяльності.\~Договір має\~відповідати сутності\~інвестування,\~тобто закріплювати\~факт вкладання\~коштів або\~інших матеріальних\~чи інтелектуальних\~цінностей в\~об?єкт інвестування,\~визначати мету\~та основні\~права та\~обов?язки \~сторін.\~ Предметом інвестиційного договору є інвестиція у будь-якій незабороненій законодавством України формі. Це можуть бути передбачені законодавством форми інвестицій та інвестиційної діяльності. Такі договори іноді називаються по-іншому, наприклад, підряду, пайової участі в будівництва, спільної діяльності. Але їх суть практично ідентична. На забудовника лягає обов?язок витратити одержані від інвестора гроші на будівництво житла і в остаточному підсумку передати у власність інвестора житло. Укладення договору під час інвестування обов?язкове. Таку вимогу встановлено Законі України "Про інвестиційну діяльність", згідно з яким основним правовим документом, що регулює відносини між суб?єктами інвестиційної діяльності, є договір. Отже, за відсутності письмового договору інвестиції, без визначення істотних обов?язкових умов договору інвестиції, строків, тощо, такий договір є неукладеним. Для таких договорів письмова розписка про отримання позики не може вважатись підтвердження письмового договору інвестиції. Також відповідачка зазначила в розписці, що отримала 6 жовтня\~2021\~року від позивача 1850 000 грн. (еквівалент 70 000 дол.США) для здійснення будівництва житлових будинків по [ADDRESS] , для закупівлі будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт. Тобто, позивач кошти передав відповідачці i відповідачка зазначила мету отримання нею позики від позивача - для здійснення будівництва, закупівлі будівельних матеріалів, виконання робіт. Позивач не переслідував такої мети, як відповідачка, він погодився надати їй кошти для здійснення її мети. Такі кошти він передав без нарахування відсотків за користування позикою, тобто не мав на меті отримати прибуток від її діяльності. Будь-який власник будівлі може отримати в банку кредит, позику і інвестувати позикові, кредитні кошти у своє будівництво, проте ніхто не буде ототожнювати кредитора (Банк, позичальника) як безпосереднього інвестора будівництва. Для цього і укладаються окремі договори інвестиції, які і визначають порядок, умови надання інвестицій та участь кредитора у будівництві. Також, відповідачка у розписці зазначила ризики щодо повернення коштів, тобто вказала, що у разі використання цих коштів на будівництво і його не завершення, зобов?язується продати зазначені будівлі повернути Позивачу 30% від суми продажу незавершеного будівництва. Зазначене слід трактувати як гарантію Відповідачки повернення позики за рахунок продажу свого майна у окремому випадку - неможливості повернення позики у разі закупівлі нею необхідних матеріалів, оплати виконаних робіт, а її особистих, кредитних та визичених у позивача коштів буде недостатньо для завершення будівництва, то повернення позики вона гарантує 30% вартості продажу незавершеного будівництва. За приблизними підрахунками вартість продажу могла б складати 210 - 240 тисяч доларів в еквіваленті, тобто 30% від суми ймовірно складало б суму визичених раніше коштів позивача. Тож жодного слова про інвестиції у будівництво у розписці не має, є мова про позику, яку відповідачка отримала для своє мети та її гарантія повернення у разі витрати позики на будівництво (відсутності у неї грошей позики) і неможливості добудови. Також проектна документація на будівництво позивачці дісталась від попереднього власника. Тож затрат на її виготовлення вона не мала. Жодних документів на придбання будівельних матеріалів протягом півтора року відповідачка не надала, як не пред?явила жодного договору на виконання будівельних робіт та виплату заробітної плати. Жодних будівельних робіт до цього часу на будовах не виконано. Разом з тим, відповідачка разом з своїм братом активно вишукують осіб, яким пропонують уступку прав забудовника на окремі квартири у недобудованому житловому будинку. Відповідачка відкрито заявили позивачу, що не збираються повертати кошти позики. Саме тому позивач і направив відповідачці вимогу повернути йому позику, не вимагав передати йому квартири. Таку вимогу слід розцінювати як розірвання договору позики, укладеного без визначення строку повернення грошей, право на яке дають положення ст.1049\~ЦК України. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 28 грудня\~2020\~року ( у справі N° 499/144/17 (провадження N° 61- 8096св19) з приводу подібних правовідносин висловив правовий висновок. Що стосується твердження представниці відповідачки про те, що відповідачка [PERSON] , написавши довірливо розписку про отримання не грошей від позивача, не отримала гроші за цією розпискою, то така позиція суперечить її ж твердженню про те, що між Позивачем та Відповідачкою 06.10.2021\~року укладено змішаний договір, який містить елементи позики та елементи інвестиційного договору про спільну діяльність. \~ \~ \~ \~Отже відповідачка та її представниця визнали укладення договору позики, проте заперечують факт отримання грошей позики, визнають, що Відповідачка написала письмову розписку на підтвердження укладеного договору позики та отримання грошей, але заперечують факт отримання грошей, що вважають надання розписки наслідком необачності. Представник позивача [PERSON] адвокат Марич І.Ю. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кухта О.В. позов не визнала, у заперечення позовних вимог посилалася на обставини , викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях по суті спору. Вислухавши пояснення представників сторін. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов висновку про часткове задоволенні позову виходячи із наступного. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. \~ \~ \~ \~ За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладені в\~постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 та\~від 13 грудня 2017 року у справі N 6-996цс17. Із розписки вбачається, що [PERSON] 06 жовтня 2021 року отримала від [PERSON] , [INFO] , у позику один мільйон вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч грн. (еквівалент сімдесят тисяч доларів США), для здійснення будівництва житлових будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] , для закупівлі будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт. У разі використання цих коштів на будівництво і його не завершення, зобов`язалася продати зазначені будівлі та у день укладення договорів купівлі-продажу цих будов повернути [PERSON] 30 % від суми, отриманої за договором купівлі-продажу цих будов незавершеного будівництва житлових будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] ( а.с. 5). У правовій позиції, яка викладена ВСУ у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові\~розписки чи\~договори позики,\~суди повинні\~виявляти справжню\~правову природу\~укладеного договору,\~незалежно від\~найменування документа,\~і залежно\~від установлених\~результатів робити\~відповідні правові\~висновки. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки у розписках не встановлено строку повернення боргу, іншого строку повернення боргу не встановлено, відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Із письмової вимоги від 05 травня 2022 року та опису поштового відправлення та скріншоту відстеження вручень поштових відправлень видно, що [PERSON] надіслав вимогу [PERSON] про повернення коштів у строк до 15 травня 2022 року,і вказану вимогу вона отримала 11 травня 2022 року (а. с. 7,8). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 28 грудня\~2020\~року ( у справі N° 499/144/17 (провадження N° 61- 8096св19) з приводу подібних правовідносин висловив наступний правовий висновок : « Грошові кошти, що взяті в борг за договором позики без визначеного у розписці строку повернення цих коштів, мають бути повернені у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті\~1049\~ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов?язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов?язанням їх повернути та дату отримання цих коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред?явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов?язання. 3 метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У справі, яка переглядалась, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що письмова форма договору позики внаслідок ї реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінали боргових розписок надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов?язань. При цьому відповідно до пункту другого частини першої статті\~1040\~ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред?явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не всгановлено договором.\~Встановивши, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписках не зазначено строк повернення цих коштів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті\~1049\~ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги про це. Оскільки відповідна вимога про повернення боргу була направлена позивачем 05\~травня 2022\~ та отримана відповідачкою 11 травня 2022 року відтак, борг повинен був повернутий протягом 30 днів з дня її отримання, тобто у строк до 11.06.2022 року. Однак, борг протягом вказаного періоду не повернуто. Звернення до суду із позовом 19 травня 2022 року не має правового значення, оскільки між сторонами на цей час спір не вирішено. Суд відхиляє посилання представника відповідачки про те, що між сторонами виникли правовідносини,\~внаслідок вчинення\~правочину,\~який за\~своєю правовою\~природою є\~змішаним і\~містить елементи\~як договору\~позики так\~і інвестиційного\~договору про\~спільну діяльність\~з метою\~отримання прибутку,\~окісльки оцінюючи досліджені докази дійшов висновку, що між сторонами існують правовідносини позики та наявність боргу у розмірі 1 855\~000,00 грн., тобто сума, яка передана відповідачці на момент укладення розписки. Відтак, позов в частині стягнення коштів з [PERSON] у розмірі 192\~843? грн. слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 141 цього Кодексу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Із квитанції вбачається, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 12\~405 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідачки судових витрат в розмірі 11 514,23 грн., пов`язаних зі сплатою судового збору. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, всупереч вимогам цієї статті позивачем до позову не додано жодних доказів про надання йому правової допомоги та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення із відповідачки 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial