Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, зареєстрований в реєстрі за №13005 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №2436362 від 10.01.2021 року з ТОВ «Мілоан», який від 24.01.2022 року і перебуває на примусовому виконанні в Приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. у виконавчому провадженні за №67889222. В обґрунтування\~пред`явлених вимог\~зазначила\~наступне. 29.05.2021 року нотаріус, посилаючись на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, вчинив оскаржуваний Виконавчий напис, за реєстрований в реєстрі за №13005. До вказаного пункту за №2 Постановою «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріус нотаріусів» Кабінетом Міністрів України від 26.11.2014 року з №662 були внесені відповідні зміни, а саме доповнено даний Перелік новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; 6) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про не погашення заборгованості". Однак, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в адміністративні справі №826/20084/14 (залишена в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. відмовлено у задоволенні заяви ПАТ КБ ПриватБанк про перегляд ухвали ВАСУ від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14), було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі і в частині внесення змін до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. за №1172. 3 вищевказаного, 29.05.2021 року нотаріус, порушуючи вимоги п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172 (з урахуванням Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в адміністративні справі №320 20084/14 та Ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року) вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі не нотаріально посвідченому (у простій письмовій формі) договорі кредиту за №2436362, укладений 10.01.2021 року з ТОВ «Мілан» Таким чином, нотаріус, з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», зобов`язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, проте вчинив таку нотаріальну дію, у зв`язку із чим і порушив вимоги Закону. Враховуючи, що кредитний договір, на якому вчинено виконавчий напис не нотаріально посвідчений, оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню, Також, вбачається безпідставне нарахування відсотків, тобто не у відповідності до умов кредитного договору, зв`язку із чим розмір боргу є спірним, а стягнутий його розмір за виконавчим написом нотаріуса не відповідає дійсному розміру боргу. Так, згідно статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі «Закон») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчити інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі «Порядок»). Порядок вчинення нотаріусом виконавчого врегульовано главою 14 Закону України Про нотаріат та главою 16 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону., яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості і іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, зокрема, з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміну заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, згідно зі статтею 87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України по нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій містить (пункти 1, 3 глави 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи: номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2.3.5 пункту 3 глави 16 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При таких обставинах, у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат нотаріальна дія або відмова вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Позивач, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з\~підстав порушення\~нотаріусом процедури\~вчинення виконавчого\~напису,\~так і\~з підстав\~неправомірності вимог\~стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. За правовою позицією у цивільній справі № 6-887цс17: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює права або обов`язків учасників правовідносин, не визнає не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування в боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу 11 Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язані запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку можна оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, позивач не отримував ніяких вимог від відповідача та взагалі не згоден із стягнутим розміром заборгованості за відсотками та неустойкою. Боржнику не було надіслано письмову вимогу, яка передувала зверненню кредитором 29.05.2021р. до нотаріуса для вчинення оскаржуваного напису та стягнення спірного боргу. Розмір нарахованих відсотків та за тілом кредиту не відповідає умовам цього кредитного договору. На підставі вищезазначеного, вважає, що вказаний розмір заборгованості у виконавчому написі не безспірний. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено на договорі, який не посвідчений нотаріально, а саме на кредитному договорі за №2436362, укладений 10.01.2021 року з ТОВ «Мілан», який укладений у прості письмовій формі. Тому, враховуючи постанову Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі № 757/24703/18-ц (вказаний правовий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі № 910/10374/17 та у справі №342/180/17 від 03 липня 2019р., Позивач вважає розмір заборгованості у виконавчому написі є: спірним; безпідставним; надуманим; таким, що не відповідає вимогам закону та не підтверджений належними доказами, а отже та такою, що не підлягає задоволенню, а виконавчий напис вчинений на кредитному договору, що укладений у простій письмовій формі (нотаріально не посвідчений) необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивачка не з`явилась. Представник позивачки подав заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: інформаційна довідка (а.с. 13,18), результат пошуку виконавчих проваджень (а.с. 14), інформація з єдиного реєстру боржників (а.с. 16), договір про споживчий кредит (а.с. 30-33), графік платежів (а.с. 34), договір відступлення права вимоги (а.с. 36-40), витяг з реєстру (а.с. 41), заяву (а.с. 43), виписка з особового рахунку (а.с. 44), відомості (а.с.19), заява (а.с. 43), виписка з особового рахунку (а.с. 44), постанова (а.с. 90), інформація про виконавче провадження (а.с. 91-92), виконавчий напис (а.с. 93). Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: approved