Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

Неповнолітня [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) за кожен місяць ухилення від сплати аліментів за минулий час (з 16 січня 2023 року) та стягувати в подальшому щомісячно аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначала, що є донькою [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу між батьками проживала зі своєю мамою, яка дбала і виховувала позивача. Відповідач створив нову сім`ю, з якою теплих стосунків та емоційного зв`язку у позивача немає. Відповідачем батьком сплачувались аліменти на утримання позивача на користь матері у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця за судовим наказом від 20 червня 2018 року у справі № 734/1993/18 виданим Козелецьким районним судом Чернігівської області. [INFO] її мати, [PERSON] , померла. Після смерті матері позивачка проживає зі своєю тіткою (рідною сестрою мами) [PERSON] у її будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач у свої 14 років, має власні підліткові потреби. Більш того з огляду на те, що позивач проживає у будинку тітки, яка несе витрати на придбання продуктів харчування, предметів побуту, оплачує комунальні послуги, а батько самоусунувся від сплати аліментів, вважає, що батько повинен сплачувати їй аліменти на її утримання. Тітка забезпечує її всім необхідним, однак в неї є батько, який зобов`язаний її утримувати. Як стало відомо, відповідач після смерті [PERSON] звертався до Козелецького відділу державної виконавчої служби з метою припинення стягнення з нього аліменти. Однак смерть мами позивача не позбавляє її права на аліменти від батька, який припинив сплату аліментів на утримання позивача, що прикро здивувало її і змусило звертатись у 14 років до суду. Позивач у письмовій формі зверталась до відповідача із проханням перерахувати їй аліменти поштовим переказом за адресою мого проживання: [ADDRESS] , однак відповіді не отримала. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому пояснив, що після закінчення виконавчого провадження за заявою відповідача, останній мав й надалі утримувати дитину, але цього не робив. До закінчення виконавчого провадження боргу по сплаті аліментів не було. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів з його на користь дитини визнав повністю. Проти позовних вимог в частині стягнення аліментів в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) за кожен місяць ухилення від сплати аліментів за минулий час з 16.01.2023 заперечив, пояснюючи тим, що з даної дати було закінчено виконавче провадження у зв`язку із смертю стягувача, тому він не повинен був сплачувати аліменти. При цьому, він не ухилявся від свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, та надав їй у лютому 2023 року грошові кошти у сумі 6 тисяч гривень. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила, що після смерті її сестри [PERSON] , донька останньої, [PERSON] залишилася проживати з нею. Батько [PERSON] відразу заявив, що сплачувати аліменти не буде та звернувся до виконавчої служби щоб закінчити виконавче провадження. Дитина проживала з нею з 10.01.2023 по 29.04.2023. В цей період перебувала на повному її утриманні. На даний час дитина проживає разом зі свою старшою сестрою в с.Гламазди. У судовому засіданні було встановлено такі факти і відповідні ним правовідносини: [PERSON] народилась [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень від 02 грудня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 103. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] батьками зазначені: батько [PERSON] , відповідач у справі та мати [PERSON] . Свідоцтво видане відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області; відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 19 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 19 липня 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 19 липня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 53. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року шлюб, зареєстрований 19.07.2008 року відділом актів цивільного стану Козелецького району, Чернігівської області, актовий запис № 53, між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін; 20 червня 2018 року Козелецьким районним судом Чернігівської області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішено питання щодо стягнення судового збору з боржника на корись заявника; відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12 січня 2023 року Козелецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 48 років, про що 12 січня 2023 року складено відповідний актовий запис № 10; Відповідно до довідки виданої Козелецьким закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 за підписом класного керівника Сукретної Віри та директора ЗЗСО Татарчук Олени, встановлено що батько, відповідач по справі, [PERSON] не цікавився навчанням своєї доньки, [PERSON] , [INFO] . Жодного разу не зателефонував класному керівнику, дирекції закладу освіти. Не відвідував загальношкільні та класні батьківські збори. Не приходив до закладу, щоб дізнатися про виховання та рівень здобутих знань [PERSON] ; 10 лютого 2023 року [PERSON] зверталась до [PERSON] з листом заявою про причину не виплати аліментів на її утримання. Відповіді на даний лист не отримувала; 02 лютого 2023 року [PERSON] зверталась до Козелецького відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: із [PERSON] на [PERSON] ; 16 січня 2023 року головним державним виконавцем Козелецького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Неоменко Вячеславом Вікторовичем винесена постанова № 56830520 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю стягувача. Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зібрані у справі докази, оцінюючи докази, зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог з наведених нижче підстав. Згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя). Щодо стягнення аліментів за минулий час. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) за кожен місяць ухилення від сплати за минулий час за період з 16 січня 2023 року, посилаючись на факти ухилення відповідача від сплати аліментів. На доведення фактів ухилення посилалася на спроби домовитися з відповідачем, у тому числі шляхом направлення листа. Відповідач, заперечуючи позов у цій частині вимог, послався на те, що з даної дати було закінчено виконавче провадження у зв`язку із смертю стягувача, тому він не повинен був сплачувати аліменти. При цьому, він не ухилявся від свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, та надав їй у лютому 2023 року грошові кошти у сумі 6 тисяч гривень. Оцінивши доводи обох сторін у справі, проаналізувавши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тлумачення ч.2 ст.191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі № 215/5867/17 від 18.05.2020 року. З урахуванням викладеного вище, суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги, оскільки позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами матеріально-правові вимоги про стягнення аліментів за минулий час, які заявлені в порядку ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, не доведено наявність обставин, які підлягають обов`язковому встановленню в межах заявлених позовних вимог, що входять до предмета доказування, а саме, те як позивач вживала заходи щодо одержання аліментів за період, заявлений в позовній заяві, але не могла їх отримати у зв`язку зі свідомим ухиленням від їх сплати відповідачем. Обґрунтовуючи своє рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Так, на обґрунтування того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, нею було надано копію заяви від 10 лютого 2023 року, відповідно до якої вона зверталась до відповідача та просила повідомити причину не виплати аліментів на користь [PERSON] її утримання згідно наказу Козелецького районного суду від 20 червня 2018 року про стягнення на її утримання аліментів з відповідача по справі 734/1993/18 та просила виплатити ці кошти поштовим переказом. При цьому, суд звертає увагу, що 16 січня 2023 року головним державним виконавцем Козелецького районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Неоменко Вячеславом Вікторовичем винесена постанова № 56830520 про закінчення виконавчого провадження за судовим наказом №734/1993/18 у зв`язку зі смертю стягувача [PERSON] . Тобто, виконавче провадження, відповідно до якого [PERSON] просила перерахувати їй аліменти, на час звернення із заявою до відповідача, вже було завершено. Постанова державного виконавця не оскаржувалась та є чинною. Факт того, що в лютому 2023 року, після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, відповідач [PERSON] передав [PERSON] , з якою тимчасово проживала [PERSON] , грошові кошти для останньої у сумі 6\~000 гривень, у судовому засіданні представником позивача не заперечувався. Отже, заява [PERSON] , у якій вона просила повідомити відповідача про причини несплати аліментів за виконавчим провадженням та просила дані кошти перерахувати їй поштовим переказом, не може бути доказом виживання позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача та їх не одержання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати у розумінні ч.2 ст.191 СК України. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, наприклад, що позивач пропонувала укласти договір про сплату аліментів на своє утримання, а відповідач, як зобов`язана особа ухилявся від укладення такого договору, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагував на направлені йому листи, та інші подібні дії. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 16.01.2023, позивач має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить, та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за період з 16 січня 2023 року у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) за кожен місяць ухилення від сплати аліментів за минулий час з відповідача, за безпідставністю. Щодо стягнення з відповідача як з батька дитини аліментів на своє утримання, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2-3 ст. 150, ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України). За ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. 8 Сімейного Кодексу України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Позивач просила стягувати з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в цій частині повністю, погоджується сплачувати аліменти, починаючи з дати звернення позивачем до суду з позовною заявою, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Отже, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду 24 лютого 2023 року і до досягнення [PERSON] , повноліття. Такий розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не буде суперечити засадам законності, справедливості та рівності дітей, народжених у шлюбі та поза шлюбними відносинами. Оскільки з позовом позивач звернулася до суду 24 лютого 2023 року, аліменти підлягають стягненню на її користь, починаючи саме з цієї дати, й до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з відповідача на користь позивача підлягає до негайного виконання.

Outcome: partial