Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

22 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «ЕККО-СІТІ» про стягнення нарахованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 09.02.2021 року, вона [PERSON] згідно Наказу № 26-к від 08.02.2021 року була прийнята на роботу в Службу обслуговування двірником в Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕККО-СІТІ». Весь період роботи вона працювала сумлінно, нарікань з боку керівництва до неї не було, виконувала свої робочі обов`язки добросовісно. 31.05.2022 року вона була звільнена за згодою сторін у відповідності до Наказу від 31.05.2022 року. При звільненні їй відповідач ТОВ «ЕККО-СІТІ» не виплатив заробітну плату за травень 2022 року. Станом на час подачі позовної заяви до суду заробітна плата за травень 2022 рік їй не виплачена в розмірі 10 614, 00 грн. Вона звернулась із скаргою щодо невиплати їй заробітної плати за травень 2022 року в розмірі 10 614, 00 грн до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області управління з питань праці Відділ з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні, яке надало їй відповідь за № ША-1523196 від 28.09.2022 року. Відповідь мотивована тим, що на час дії воєнного стану в України, Відділ з питань додержання законодавства України про працю не має повноважень проводити перевірку порушень трудового законодавства, одночасно з цим, надана відповідь є доказом дійсної заборгованості їй за травень 2022 рік в сумі 10 614, 00 грн і фактично нарахованої але не виплаченої заробітної плати. 17.11.2022 року вона також звернулась із скаргою із метою виплати їй заборгованість з заробітної плати, але отримала відповідь за № ША-14817265 від 17.11.2022 року Головного управління держпраці у Дніпропетровській області управління з питань праці Відділ з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському регіоні. Відповідь аналогічна вищенаведеній і їй рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У зв`язку не проведенням розрахунку при звільненні позивач просила стягнути з відповідача ТОВ «ЕККО-СІТІ» на свою користь 10 614, 00 грн. (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з травня 2022 року по грудень 2022 року включно - 69 738, 00 грн (шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять вісім, 00 копійок) (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів), суму в розмірі 3 000, 00 грн. - послуги адвоката. В подальшому позивачем було подано заву про уточнення позовних вимог та виключити з суми позову суму в розмірі 14000 грн., яку відповідачем їй сплачено в добровільному порядку. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, попередньо представник позивача адвокат Богемська С.О. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до наданих позивачем доказів, позивачка [PERSON] 09.02.2021 року згідно до наказу № 26-к від 08.02.2021 року була прийнята на роботу в Службу обслуговування двірником в Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕККО-СІТІ». 31.05.2022 року позивачка [PERSON] була звільнена за згодою сторін у відповідності до Наказу від 31.05.2022 року. При звільненні їй відповідач ТОВ «ЕККО-СІТІ» не виплатив заробітну плату за травень 2022 року. Станом на час подачі позовної заяви до суду заробітна плата за травень 2022 рік їй не виплачена в розмірі 10 614, 00 грн. Позивач звернулась із скаргою щодо невиплати їй заробітної плати за травень 2022 року в розмірі 10 614, 00 грн до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, яке надало їй відповідь за № ША-1523196 від 28.09.2022 року, яка мотивована тим, що на час дії воєнного стану в України, Відділ з питань додержання законодавства України про працю не має повноважень проводити перевірку порушень трудового законодавства, одночасно з цим, надана відповідь є доказом дійсної заборгованості їй за травень 2022 рік в сумі 10 614, 00 грн і фактично нарахованої але не виплаченої заробітної плати. 17.11.2022 року позивач [PERSON] вдруге звернулась із скаргою із метою виплати їй заборгованості з заробітної плати, але отримала відповідь за № ША-14817265 від 17.11.2022 року Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, в якій зазначено аналогічне вищенаведеній відповіді та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконувала свої трудові обов`язки, проте заробітну плату при звільненні не отримала за травень 2022 року. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивачу за період - травень 2022 року на день звільнення. Водночас, згідно статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суду не надано, відповідач не надав довідку про заборгованість по заробітній платі перед позивачем, тому суд бере до уваги надані позивачем докази, які не оспорюються сторонами, а також вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача ТОВ «ЕККО-СІТІ» заборгованості з зарплати та середнього заробітку за час не проведення розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням добровільної виплати в розмірі 14000 грн. на яку послалася позивач. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 992.40 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 44, 94, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved