Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Адвокат Марченко Ніна Іванівна, діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . [INFO] померла баба позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач, як спадкоємець за заповітом. До спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлі за життя не оформили відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Позовна заява надійшла до суду 19 січня 2023 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 27 січня 2023 року, після усунення позивачем недоліків, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 21 лютого 2023 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 28 квітня 2023 року та був відкладений на 26 травня 2023 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про визнання позовних вимог в повному обсязі, а також про розгляд справи за відсутності представника селищної ради. Від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ справи № 264/2005 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , № 232/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та № 86/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.20). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1961 року (а.с.21). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). З матеріалів спадкової справи № 264/2005 вбачається, що 19 серпня 2005 року [PERSON] звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.75). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на грошовий вклад з відповідними відсотками та сумами компенсації, а також на право на майновий пай, які належали померлому [PERSON] (а.с.85-86). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. [INFO] помер [PERSON] (а.с.126). Згідно з довідкою Жуківського старостинського округу № 125 від 02.05.2023, [PERSON] , який помер [INFO] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до погосподарської книги Жуківського старостнського округу Куликівської селищної ради, Чернігівської області на день смерті постійно був зареєстрований та проживав разом з матір`ю - [PERSON] . Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, на випадок смерті [PERSON] заповіту не залишив. З вищенаведеного слідує, що спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняла його мати [PERSON] , оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від спадщини. [INFO] помер [PERSON] (а.с.127). Згідно з довідкою Жуківського старостинського округу № 125 від 02.05.2023, [PERSON] на день своєї смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи № 232/2016 вбачається, що за життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] . Заповіт складений 29 березня 2007 року, посвідчений секретарем виконавчого комітетом Жуківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області Пилипенко В. Г., зареєстрований у реєстрі за № 64. 25 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на чотири земельні ділянки, на неодержану пенсію та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які належали померлому [PERSON] . Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. [INFO] померла [PERSON] (а.с.15). Згідно з довідкою Жуківського старостинського округу № 250 від 09.06.2021, [PERSON] на день своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Заповіт складений 04 вересня 2012 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Жуківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області Пилипенко В. Г., зареєстрований у реєстрі за № 13 (а.с.14). З матеріалів спадкової справи № 86/2021 вбачається, що 09 червня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.66). [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] (а.с.72). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. Згідно з постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.12.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.17). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ „Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації" від 15.11.2021 року, станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 22). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1-1, сарай Б-1, Г-1, літня кухня В-1, погріб г-1, рік побудови 1967 (а.с. 23-25). У витягу з погосподарської книги № 14 Жуківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за 1991 рік, вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] . Членами даного господарства були: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Суспільна група господарства колгоспника станом на 01.01.1991 (а.с.101). З вищезазначеного витягу з погосподарської книги вбачається, що домогосподарство за адресою: [ADDRESS] , відносилося до категорії колгоспного двору. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства відносилися до господарств колгоспників. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але\~ не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. З вищенаведеного вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з презумпції рівності часток, кожному з них фактично належало право власності на 1/4 частину майна колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка успадкувала, зокрема, 1/4 частку майна колишнього колгоспного двору. Таким чином, частка [PERSON] зросла до 1/2 (1/4 + 1/4). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його мати [PERSON] , яка успадкувала, зокрема, 1/4 частку майна колишнього колгоспного двору. Таким чином, частка [PERSON] зросла до 3/4 (1/2+1/4). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач [PERSON] , який успадкував, зокрема, 1/4 частку майна колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач [PERSON] , який успадкував, зокрема, 3/4 частки майна колишнього колгоспного двору. Таким чином, [PERSON] успадкував в цілому після померлих [PERSON] та [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] (1/4+3/4). За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: [ADDRESS] , було побудовано до 05.08.1992 року, вказаний будинок належав до категорії колгоспний двір, судом було установлено, що після прийняття позивачем спадщини після померлих [PERSON] та [PERSON] позивач успадкував оспорюваний житловий будинок в цілому, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved