Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення боргу і моральної шкоди. В позові зазначила, що позивач є постійним споживачем послуг ТОВ «Парктур», оскільки останніх десять років їздить на оздоровлення і зайняття гірськолижним спортом то Туристичного комплексу « Буковель ». 13 грудня 2019 року на сервісі [INFO] позивачем заброньовано готель «Bukovel Hotel» шале Суперіор VIP прохід + сніданок + SPA у період з 03.04.2020 по 06.04.2020 на 5 дорослих вартістю 20 104 грн. (бронювання № 128440), що підтверджується витягом з особистого кабінету позивачки на сайті [INFO] . Замовлення та оплату здійснено у відповідача ТзОВ «Парктур», яке є оператором згідно даних наведених в «Правила бронювання готельних послуг»», викладених на сторінці офіційного сайту [INFO]. 16 січня 2020 року нею сплачено 20 104 грн. за вищевказані послуги, що підтверджується квитанцією проведеної операції (ID платежу 1220438475). 24.03.2020 на сайті [INFO] та офіційній сторінці у Facebook з`явилося повідомлення, що ТК «Буковель» долучається до жорстокого карантину, який розповсюджуватиметься на всі послуги на всій території комплексу і від 25.03.2020 припиняє приймати туристів; усі сервіси будуть закриті. На наступний день 25.03.2020 позивачці прийшло СМС-повідомлення про те, що оператором відмінено бронювання готелю. Також, зазначено, що щодо тих людей, які забронювали проживання в готелях « Буковель » на найближчий період, то їм не варто хвилюватись. Усім гостям, які через ці обставини не зможуть скористатись заброньованими послугами, слід писати звернення на пошту [INFO] для позитивного вирішення цього питання. Враховуючи ситуацію зі встановленням карантину постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», позивачкою такі дії відповідача сприйнято з розумінням, тому вона звернулася за наведеним на сторінці бронювання телефоном [NUMBER] . Відповідачем було повідомлено позивачку про те, що оплачені кошти є «депозитом», який можна зарахувати як оплату проживання в майбутньому, повністю або в частині з доплатою, виходячи зі встановлених на момент такого бронювання тарифів і поверненню такі кошти не підлягають. Зважаючи на те, що позивачка щороку останніх 10 років приїздить в ТК «Буковель», нею було прийнято пропозицію відповідача щодо зарахування коштів в сумі 20 104 грн. на «депозит» та бронювання готелю з використанням цих коштів на 2021 рік. Тому, 11.02.2021 [PERSON] надіслала на електронну адресу відповідача лист з проханням забронювати готель «BukovelHotel» шале Прем`єр у період з 02.04.2021 по 05.04.2021, використавши кошти, що перебувають на «депозиті» в розмірі 20 104 грн. по бронюванню №128440, а також позивачкою було доплачено 4496 грн, оскільки вартість послуги з проживання у готелі відповідачем на 2021 рік була збільшена. Тобто, загальна сума сплачена за бронювання готелю на 2021 рік становить - 24 600 грн. У зв`язку із новим бронюванням змінився його номер - R1926013. Проте, 13.03.2021 на сайті [INFO] та офіційній сторінці у Facebook з`явилося повідомлення, що 12.03.2021 регіональна комісія з питань техногенно-економічної безпеки та надзвичайних ситуацій під керівництвом голови Івано-Франківської ОДА Бойчука А. постановила з 13.03.2021 до 09.04.2021 визначити с. Поляниця територією з обмеженим в`їздом. У зазначений період обмежено в`їзд громадянам, що прямують до с. Поляниця (в тому числі до ТК «Буковель») з розважальною, спортивною та іншою відпочинковою метою, що позбавляє ТК «Буковель» об`єктивної можливості для продовження функціонування та надання туристичних послуг. З питань перенесення заїздів, заброньованих на цей період, слід звертатись у організації, через які було здійснено бронювання. 01.04.2021 на електронну пошту [PERSON] надійшов лист від менеджера відділу бронювання відповідача про перенесення коштів, в якому зазначається, що у зв`язку із введенням карантинних обмежень сума коштів у розмірі 24 600 грн., яку позивачкою сплачено згідно бронювання R1926013, зараховано на «депозит», який вона може використати на бронювання того ж готелю до 27.03.2022. та вказано, що бронювання з використанням «депозиту» можна зробити тільки через менеджера. Позивачка звернулася в телефонному режимі до відповідача із проханням повернути сплачені кошти за бронювання готельних послуг, проте їй було категорично відмовлено. Однак, ввійшовши в положення відповідача та зважаючи на ситуацію, пов`язаною з введенням карантину, погодилася використати наявні на «депозиті» кошти в розмірі 24 600 грн. на бронювання готельних послуг на 2022 рік. 28.01.2022 на електронну адресу позивачки надійшов лист про бронювання номера « Шале » на 6 осіб з 18.03.2022 по 21.03.2022, проте вартість готельного номеру «Шале» на 2022 рік значно зросла та становила вже 31 430 грн. В цьому листі було зазначено, що 24 600 грн. зараховано з депозиту R1926013 та доплата складає 6830 грн. У зв`язку із чим, 29.01.2022 [PERSON] було сплачено ще 6830 грн. ТОВ «Парктур», що підтверджується платежем № Р24А1948953396С5294. У зв`язку із новим бронюванням змінився його номер - R2086111. 05.03.2022 на електронну адресу позивачки надійшов лист від менеджера відділу бронювання ТК «Буковель», в якому значиться, що ТК «Буковель» у зв`язку із введенням воєнного стану по всій території України призупиняє свою роботу та прийом гостей. Про відновлення роботи ТК буде повідомлено додатково. Також, вказано, що бронювання позивачки відмінене, сума коштів в розмірі 31 430 грн., які сплачено згідно замовлення R2086111 [PERSON] , зараховано на «депозит», який остання може використати на бронювання того ж готелю до 31.03.2023. 06.03.2022 позивачка в телефонному режимі звернулася до відповідача по номеру телефону: [NUMBER] з проханням повернути кошти за готельні послуги, проте їй було категорично відмовлено та повідомлено, що грошові кошти у розмірі 31 430 грн. зараховано на «депозит» та можуть бути використані лише для перебронювання готелю. 26.12.2022 [PERSON] в черговий раз звернулася до відповідача із проханням повернути кошти за бронювання готелю в розмірі 31 430 грн., надіславши відповідного листа на електронну пошту відповідача [INFO] . І цього ж дня позивачка отримала відповідь від відповідача, в якій зазначалося, що кошти, які були сплачені [PERSON] раніше на проживання і які були збережені на «депозиті», можуть бути використанні тільки на бронювання проживання в готелях Буковель і ВІП-Резиденція на період до 31.03.2023; повернення коштів правила відповідача не передбачають. Зазначає, що відповідно до вимог ст. ст. 626, 627, 639, 651, 653, 907 ЦК України; п. 4.2 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16 березня 2004 року; ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка має право на розірвання договору про надання готельних послуг у будь-який час навіть без посилань на поважність причин. У зв`язку з тим, що її право на розірвання договору прямо передбачено Правилами надання готельних послуг і вона ними не скористалася в період з 03.04.2020 по 06.04.2020, з 02.04.2021 по 05.04.2021, з 18.03.2022 по 21.03.2022 роки, тому сплачені нею грошові кошти в сумі 31 430 грн. повинні бути повернені відповідачем. Також згідно ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України та ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» вона має право на стягнення із відповідача індексу інфляції за весь час прострочення, 3 проценти річних від простроченої суми та неустойку. У позовній заяві позивач навела відповідні розрахунки нарахованих нею штрафних санкцій. У зв`язку із викладеним, вважає, що 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 18 березня 2022 року по 7 березня 2023 року становить 917, 07 грн.; інфляційні втрати за весь час прострочення складають за період з 18 березня 2022 року по 7 березня 2023 року - 5 863, 26 грн.; неустойка за весь час прострочення з 18 березня 2022 року по 7 березня 2023 року становить 111 576, 50 грн. Також зазначила, що протиправними діями відповідача, які виразилися у тривалій відмові від повергнення грошових коштів, їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 50 000 грн. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача не визнає. Вказала, що 28 січня 2022 року позивачка забронювала готель «Віла Нова» на період з 18 березня 2022 року по 21 березня 2022 року. Відповідачем було зараховано на звернення клієнта в рахунок оплати 24 600 грн. з депозитів та на рахунок доплати позивачки - 6 830 грн. Загальна сума оплати позивачем за готельні послуги становить 31 340 грн. 22 грудня 2022 року позивачка написала листа на електронну адресу відповідача з метою анулювання останнього бронювання та повернення коштів в сумі 31 340 грн. Зазначає, що позивачка була обізнана щодо дії карантину на території України, із умовами договору про надання готельних послуг остання погодилася шляхом ознайомлення із умовами Правил, в тому числі із умовами договору щодо зарахування на депозит коштів та умовами розірвання договору. При бронюванні готельних номерів на сайті [INFO] покупець підтверджує ознайомлення та погоджується з «Правилами бронювання готельних послуг», що підтверджується самим позивачем у його позові. Погодження Покупцем з «Правилами бронювання готельних послуг» та оплата таких послуг і є підписанням Договору. Позивачем здійснено бронювання готельних послуг за обраним варіантом «Бронювання із передплатою» - бронювання із здійсненням 100% попередньої оплати вартості замовлених готельних послуг за весь період проживання. Відповідно до п. 5 Розділу 5 Правил (Умови надання готельних послуг. Укладення договору), у разі пізнього анулювання (менше, ніж за 20 днів до дня приїзду) готельних послуг, замовлених на умовах «Бронювання із передоплатою», неприбуття або переривання Покупцем проживання в готелі незалежно від причин попередня оплата в розмірі 100% вартості оплачених послуг на весь період проживання не підлягає поверненню та зараховується оператором в якості штрафу за невиконання Покупцем умов цього договору. У такому випадку дане бронювання анулюється. Вважає, що до даних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 362/2159/15-ц, якою дано тлумачення ч. 3 ст. 698 ЦК України, а саме, що законодавець встановив пріоритет ЦК України в регулюванні договору роздрібної купівлі-продажу. Тобто, вважає, що у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем регулювання правовідносин, що виникли на підставі договору про надання послуг, має місце пріоритетне застосування норм ЦК України і лише у випадку відсутності регулювання таких правовідносин ЦК України застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Підстави для розірвання договору у зв`язку із подорожчанням послуги, як вказано позивачкою у її листі від 22.12.2022р, не передбачені умовами договору. Пунктом 3.1 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16 березня 2004 року, передбачено, що готель має право укладати договір із замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмово акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Посилання позивача на право розірвання договору у будь-який час помилкове, оскільки право на розірвання договору виникає на підставі договору або закону. На думку позивачки, відповідно до п. 4.2 Правил від 16.03.2004р. № 19 споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг із замовником визначається договором та чинним законодавством, одна така позиція є помилковою, оскільки вказане право виникає лише у разі оплати фактичного наданих готелем послуг, що не відповідає дійсності та не підлягає застосуванню, так як кошти переведені за згодою позивачки на депозит та можуть бути використані в майбутньому на її розсуд. Послуги, станом на дату цього відзиву, фактично не надані, оскільки позивачка висловила своє непогодження з тарифами готельних послуг. Так як позивач підписала із відповідачем договір (погодилася з «Правилами бронювання готельних послуг»), то, відповідно, сторонами погоджені всі істотні умови договору та наслідки розірвання договору, а порядок розірвання договору не містить підстав розірвання з боку позивача у зв`язку із здорожчанням послуги. Вважає, що відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 651 та ст. 653 ЦК України договір між відповідачем та позивачем не є розірваним. Окрім того, зазначає, що сума всіх битків, яку вказує позивач, складає 149 786, 83 грн., що перевищує фактичну суму оплати готельних послуг майже у п`ять разів. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Лише наявність та доведеність всіх 4 елементів такої типової для правопорушення формули дає право на відшкодування моральної шкоди. Так, позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували вищевказані складові критеріїв, визначених у статті 23 ЦК України, що підтверджують розмір моральної шкоди, вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, недоказаними і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позивач добровільно відмовилася від надання готельних послуг відповідачем у майбутньому, тому у позивача відсутні підстави для звернення до суду із позовом згідно ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього, вважає, що позивачем не підтверджено жодними доказами факту невиконання свого зобов`язання відповідачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 3 роки тому вона планувала поїздку в ТК «Буковель», оплатила готельні послуги, але у зв`язку із введенням карантину на території України ТК «Буковель» з 25 березня 2020 року призупинив приймати туристів. До 1 квітня 2021 року, тобто до перенесення грошових коштів на депозит, вона зателефонувала до працівників відповідача із проханням повернути сплачені нею грошові кошти за бронювання готелю, однак їй відмовили. Також 6 березня 2022 року вона в телефонному режимі звернулася до працівників відповідача з метою повернення сплачених нею грошових коштів за проживання в готелі, але і цього разу їй відмовили. Зазначила, що протиправними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода. Так, після її неодноразових звернень до відповідача із проханням повернути сплачені нею грошові кошти вона пережила стрес та хвилювання. Відповідачем також з незрозумілих причин було піднято ціни на сплачені нею готельні послуги. Її страждання посилилися після введення в державі воєнного стану, адже зазначені грошові кошти можна було спрямувати на допомогу ЗСУ. Моральні страждання, які їй спричинені, вона оцінює в 50 000 грн. Повідомила, що дійсно вона ознайомилася із Правилами бронювання готельних послуг, також їй було відомо про запровадження карантину. Послугами відповідача вона не скористалася у зв`язку із карантином, про що було повідомлено на сайті відповідача. Зазначає, що згідно чинного законодавства України вона має право розірвати укладений договір та вимагати повернення сплачених нею грошових коштів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що позивач, забронювавши готельний номер, підтвердила ознайомлення та погодилася з Правилами бронювання готельних послуг. Відповідно до вимог абз. 2 розділу 7 Правил бронювання готельних послуг позивач не зверталася в письмовій формі за адресою відповідача. Зазначає, що відповідач мав право на підвищення ціни на готельні послуги відповідно до п.п. 5-7 Розділу 5 Правил. Вважає, що позивачем незаконно нараховані штрафні санкції, оскільки вини відповідача у ненаданні готельних послуг не було у зв`язку із форм-мажорними обставинами (карантин та введення воєнного стану). Стверджує, що в даному випадку дані правовідносини не підпадають під ознаки грошових зобов`язань. Повідомила, що надані позивачем письмові документи на а.с. 6-18 не є належними і допустимими доказами, а позивачем не доведено ненадання послуг відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задоволити частково. Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року на сервісі [INFO] [PERSON] , було заброньовано готель «BukovelHotel» шале СуперіорVIP прохід + сніданок + SPA у період з 03.04.2020 по 06.04.2020 на 5 дорослих вартістю 20 104 грн. (№ бронювання 128440), що підтверджується витягом з особистого кабінету позивачки на сайті [INFO]. Замовлення та оплату здійснено у відповідача ТОВ «Парктур», яке є оператором згідно даних наведених в ««Правила бронювання готельних послуг»», викладених на сторінці офіційного сайту [INFO] (а.с. 6). 16 січня 2020 року [PERSON] сплачено 20 104 грн. за вищевказані послуги, що підтверджується квитанцією проведеної операції (ID платежу 1220438475). Ця обставина підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 17.05.2023р. АТ КБ «Приватбанк». 24.03.2020 на сайті [INFO] та офіційній сторінці у Facebook з`явилося повідомлення, що ТК «Буковель» долучається до жорстокого карантину, який розповсюджуватиметься на всі послуги на всій території комплексу і від 25.03.2020 припиняє приймати туристів; усі сервіси будуть закриті. Також, зазначено, що щодо тих людей, які забронювали проживання в готелях « Буковель » на найближчий період, то їм не варто хвилюватись. Усім гостям, які через ці обставини не зможуть скористатись заброньованими послугами, слід писати звернення на пошту [INFO] для позитивного вирішення цього питання. На наступний день 25.03.2020 позивачці прийшло СМС-повідомлення про те, що оператором відмінено бронювання готелю. Ці обставини підтверджуються скрін-шотом із сайту [INFO] (а.с. 8) та поясненнями позивачки. 11.02.2021 [PERSON] надіслала на електронну адресу відповідача лист з проханням забронювати готель «BukovelHotel» шале Прем`єр у період з 02.04.2021 по 05.04.2021, використавши кошти, що перебувають на «депозиті» в розмірі 20 104 грн. по бронюванню №128440, а також позивачкою було доплачено 4496 грн., оскільки вартість послуги з проживання у готелі відповідачем на 2021 рік була збільшена. Тобто, загальна сума сплачена за бронювання готелю на 2021 рік становить - 24 600 грн. У зв`язку із новим бронюванням змінився його номер - R1926013. 01.04.2021 на електронну пошту [PERSON] надійшов лист від менеджера відділу бронювання відповідача [PERSON] про перенесення коштів, в якому зазначається, що у зв`язку із введенням карантинних обмежень сума коштів у розмірі 24 600 грн., яку позивачкою сплачено згідно бронювання R1926013, зараховано на «депозит», який вона може використати на бронювання того ж готелю до 27.03.2022. Та вказано, що бронювання з використанням «депозиту» можна зробити тільки через менеджера. Зазначені обставини підтверджуються перепискою між позивачем та працівниками відповідачами (а.с. 10-12 - роздруківка з електронної пошти позивача), платіжною інструкцією 0.0.2015758453.1 від 15.02.2021р. АТ КБ «Приватбанк». 13.03.2021 на сайті [INFO] та офіційній сторінці у Facebook з`явилося повідомлення, що 12.03.2021 регіональна комісія з питань техногенно-економічної безпеки та надзвичайних ситуацій під керівництвом голови Івано-Франківської ОДА Бойчука А. постановила з 13.03.2021 до 09.04.2021 визначити с. Поляниця територією з обмеженим в`їздом. У зазначений період обмежено в`їзд громадянам, що прямують до с. Поляниця (в тому числі до ТК «Буковель») з розважальною, спортивною та іншою відпочинковою метою, що позбавляє ТК «Буковель» об`єктивної можливості для продовження функціонування та надання туристичних послуг. З питань перенесення заїздів, заброньованих на цей період, слід звертатись у організації, через які було здійснено бронювання. 28.01.2022 на електронну адресу позивачки надійшов лист про бронювання номера « Шале » на 6 осіб з 18.03.2022 по 21.03.2022, проте вартість готельного номеру «Шале» на 2022 рік значно зросла та становила вже 31 430 грн. В цьому листі було зазначено, що 24 600 грн. зараховано з депозиту R1926013 та доплата складає 6830 грн. У зв`язку із чим, 29.01.2022 [PERSON] було сплачено ще 6830 грн. ТОВ «Парктур», що підтверджується платежем №Р24А1948953396С5294. У зв`язку із новим бронюванням змінився його номер - R2086111. Ці обставини підтверджуються роздруківкою з електронної пошти позивача та деталями бронювання із офіційного сайту [INFO] (а.с. 12-15), платіжною інструкцією Р24А1948953396С5294 від 29.01.2022р. АТ КБ «Приватбанк». 05.03.2022 на електронну адресу позивачки надійшов лист від менеджера відділу бронювання ТК «Буковель» [PERSON], в якому значиться, що ТК «Буковель» у зв`язку із введенням воєнного стану по всій території України призупиняє свою роботу та прийом гостей. Про відновлення роботи ТК буде повідомлено додатково. Також, вказано, що бронювання позивачки відмінене, сума коштів в розмірі 31 430 грн., які сплачено згідно замовлення R2086111 [PERSON] зараховано на «депозит», який остання може використати на бронювання того ж готелю до 31.03.2023 (а.с. 16). 06.03.2022 позивачка в телефонному режимі звернулася до відповідача по номеру телефону: [NUMBER] з проханням повернути кошти за готельні послуги, проте їй було відмовлено та повідомлено, що грошові кошти у розмірі 31 430 грн. зараховано на «депозит» та можуть бути використані лише для перебронювання готелю. Зазначена обставина підтверджується поясненнями позивача та не заперечується представником відповідача. 26.12.2022 [PERSON] звернулася до відповідача із проханням повернути кошти за бронювання готелю в розмірі 31 430 грн., надіславши відповідного листа на електронну пошту відповідача [INFO] . І цього ж дня позивачка отримала відповідь від відповідача, в якій зазначалося, що кошти, які були сплачені [PERSON] раніше на проживання і які були збережені на «депозиті», можуть бути використанні тільки на бронювання проживання в готелях Буковель і ВІП-Резиденція на період до 31.03.2023; повернення коштів правила відповідача не передбачають. Ця обставина підтверджується листами з електронної пошти позивача (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про туризм» договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. Згідно п. 3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 (далі - Правила) передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Відповідно до п. 1.3 Правил, готельна послуга - це дії (операції) підприємства з розміщення споживача шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання у готелі, а також інша діяльність, пов`язана з розміщенням та тимчасовим проживанням. Згідно з п. 1 Правил бронювання готельних послуг ТОВ «Парктур» є єдиним оператором наведених готельних послуг. Відповідно до п. 2 вказаних Правил, бронювання готельних послуг здійснюється покупцем на сайтах [INFO], [INFO] або через подання покупцем заявки на електронну пошту [INFO] або за допомогою телефонного зв`язку за номером [NUMBER] . Наведений телефонний номер згідно з даних оприлюднених на сайті [INFO] та сторінки соціальної мережі належить ТОВ «Парктур». Згідно пункту 4.2 Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 року, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно до ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 та п. п. 3, 4, 5, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Судом встановлено, що позивач оплатила готельні послуги ТОВ «ПАРКТУР» на загальну суму 31 430 грн., що підтверджується письмовими доказами по справі (платіжні інструкції від 15.02.2021р., 29.01.2022р. та виписка про картковому рахунку від 17.05.2023р.), та не заперечується представником відповідача. 26 грудня 2022 року позивач звернулася із листом на електронну адресу [INFO] із заявою про повернення грошових коштів, сплачених за бронювання готелю. Однак, їй відмовили із посиланням на ту обставину, що повернення грошових коштів Правила бронювання готельних послуг не передбачають. Отже, на підставі п. 4.2. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004; вимог ст. ст. 651, 653, 907 ЦК України; п. п. 3, 4, 5, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач в односторонньому випадку з 26 грудня 2022 року розірвала договір на готельне обслуговування. У зв`язку із тим, що право позивача на розірвання договору на готельне обслуговування безпосередньо передбачено п. 4.2. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004, позивачка не скористалася готельними послугами, тому сплачені нею грошові кошти у розмірі 31 430 грн. повинні бути повернуті відповідачем. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання готельних послуг, оскільки він установлює ціну договору. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч. 9 ст. 12, ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. У зв`язку з неповерненням відповідачем позивачці сплачених коштів в розмірі 31 430 грн., з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню: 1.3 % річних від простроченої суми боргу за період з 18.03.2022 року по 07.03.2023 року (355 днів) в розмірі 917,07 грн. (746, 57 грн. + 170, 50 грн.). А саме: за період з 18.03.2022р. по 31.12.2022р. (289 днів) 31 430 грн. * 3, 000% / 100% * 289 днів / 365 днів = 746, 57 грн. Та за період з 01.01.2023р. по 07.03.2023р. (66 днів): 31 430 грн. * 3, 000% / 100% 8 66 днів / 365 днів = 170, 50 грн. 2.Інфляційні втрати за весь час прострочення з 18.03.2022 року по 07.03.2023 року у розмірі 5 863,26 грн., а саме: 31 430 грн. (сума боргу) * 118, 655 % (сукупний індекс інфляції: 103, 10 % * 102, 70 % * 103, 10 % * 100, 70 % * 101, 10 % * 101, 90 % * 102, 50 % * 100, 70 % * 100, 70 % * 100, 80 % ) /100 % = 31430 грн. 3.Неустойка за весь час прострочення з 18.03.2022 року по 07.03.2023 року в розмірі 111 576, 50 грн. (31 430 грн. * 1, 00000% (розрахункова ставка) /100%* 355 днів (кількість днів прострочення). Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та а наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, оскільки розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення її розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до суми в розмірі 31 430 грн., тобто до вартості сплачених, але не наданих готельних послуг. Таким чином, зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності (статті 12 та 13 ЦПК України), оскільки представником відповідача не надано суду свій розрахунок штрафних санкцій, тому суд бере за основу розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та неустойки, який наданий суду позивачем та відображений ним у позовній заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до припису п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Так, згідно ч. 3 ст. 23 Цивільного Кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року (справа № 487/6970/20) зазначено, що Верховний Суд нагадує, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту». Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду, складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди». Так, під час судового розгляду позивачем доведено наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою. В свою чергу, представником відповідача не доведено відсутність протиправності та вини відповідача у заподіянні шкоди. Судом встановлено, що позивачці протиправними діями відповідача заподіяну моральну шкоду, яка полягає в емоційних стражданнях, напрузі, дратівливості, що пов`язані із неможливістю протягом трьох років скористатися готельними послугами відповідача, провести заплановану відпусту на гірськолижному курорті. Моральні страждання позивача збільшувалися і тоді, коли працівники відповідача неодноразово відмовляли їй у поверненні грошових коштів. Крім цього, щоразу при перебронюванні послуг їх вартість суттєво збільшувалася: за той самий пакет готельних послуг в 2020 році ціна складала 20 104 грн., в 2021 році - 24 600 грн., в 2022 році - 31 430 грн. Сплачені нею грошові кошти незаконно знаходяться у відповідача. Окрім того, відмова відповідача від повернення сплачених нею грошових коштів за бронювання готельних послуг призвело до девальвації (знецінення) їх, що також спричинило моральні страждання та переживання позивача. Таким чином, зібрані докази у справі дають підстави суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність в діях відповідача, який заподіяв позивачу моральної шкоди, складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна позивачу моральна шкода, встановлений факт протиправності відповідача (порушення п. 4.2. Наказу Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16 березня 2004 року «Про затвердження Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг»), наявність причинного зв`язку між ними та вини відповідача у заподіянні моральної шкоди. Отже, враховуючи вимоги розумності та справедливості, тривале неповернення під час воєнного стану грошових коштів позивачу, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Розрахунки позивача про нарахування штрафних санкцій представником відповідача не спростовано, свого розрахунку неустойки, інфляційних втрат та 3% річних суду не надано. Посилання представника відповідача про те, що розрахунок не відповідає чинному законодавству, оскільки умова про нарахування пені застосовується у випадку розірвання договору як міра відповідальності, суд відхиляє. Так, у відповідності до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 651; ст. 653; ст. 907 ЦК України; п. 4.2. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 року; п. п. 3, 4, 5, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання готельних послуг розірваний позивачем в односторонньому випадку 26 грудня 2022 року (а.с. 17-18). Неустойка нарахована позивачем та взята до уваги судом відповідно до приписів ч. 9 ст. 12, ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», а інфляційні втрати та 3 % річних нараховані відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. Твердження представника відповідача про застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 10.10.2018р. по справі 3 362/2159/15-ц щодо застосування законодавства про захист прав споживачів та тлумачення ч. 3 ст. 698 ЦК України суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки по вказаній справі мова йде про договір роздрібної купівлі-продажу (стаття 698 ЦК України), а по даному позову ставиться питання про стягнення сплачених, але не наданих готельних послуг. Тобто, правовідносини по даних справах не є тотожними. Доводи представника відповідача про те, що порядок розірвання договору не містить підстав розірвання зі сторони позивачки у зв`язку із здорожчанням послуги, і тому остання не мала права в односторонньому випадку розривати договір, суд розцінює критично. Так, право позивача на одностороннє розірвання договору в будь-який прямо передбачене п. 4.2. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 року. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, визначені у ст. 23 ЦК України, що підтверджують розмір моральної шкоди, суд не бере до уваги та відхиляє. Так, судом встановлено, що відповідачем всупереч п. 4.2. Наказу Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16 березня 2004 року «Про затвердження Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг», а також ч. 1, ч. 2 та п. п. 3, 4, 5, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» після неодноразових усних звернень, а також письмового звернення позивача від 26 грудня 2022 року, не повернуто позивачу сплачені нею грошові кошти. Такі дії відповідача носять умисний характер, що призвело до моральних страждань [PERSON] , фактично позбавивши її можливості вільно користуватися своїм майном (грошовими коштами). Ця обставина беззаперечно свідчить про спричинення моральної шкоди позивачу. Твердження представника відповідача про застосування до даних правовідносин ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій регламентовано невиконання (прострочення виконання) зобов`язання зі сторони виконавця, суд розцінює критично та відхиляє. Так, зазначена норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки в цій нормі Закону мова йде про стягнення пені у зв`язку з невиконанням (простроченням виконання) виконавцем робіт (надання послуг), а по даній справі - стягується неустойка за неповернення сплаченої суми грошових коштів у разі розірвання договору (ч. 9 ст. 12, ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів»). Також представник відповідача стверджує, що позивачем нічим не підтверджено факту невиконання свого зобов`язання відповідачем. Так, позивачем доведено, а судом встановлено, що відповідачем умисно не виконане грошове зобов`язання, а саме: не повернуті сплачені позивачем грошові кошти в сумі 31 430 грн. за надання готельних послуг. Посилання представника відповідача про застосування до даних правовідносин ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсутня вина відповідача у неотриманні послуг позивачем і тому відсутній факт порушення прав споживача, суд не бере до уваги та відхиляє. Так, відповідачем не доведено, що неповернення останнім грошових коштів позивачу виникло саме з вини позивача або внаслідок непереборної сили. В судовому засіданні достеменно встановлено саме вину відповідача у неповерненні позивачу грошових коштів у зв`язку із розірванням позивачем договору про надання готельних послуг. Доводи представника відповідача про те, що відповідно вимог абз. 2 розділу 7 Правил бронювання готельних послуг позивач не зверталася в письмовій формі за адресою відповідача із заявою про повернення грошових коштів, суд відхиляє, адже позивачем направлялася заява на електронну адресу відповідача про повернення сплачених нею грошових коштів, що прямо передбачено зазначеним приписом Правил бронювання готельних послуг (а.с. 17-18). Твердження представника відповідача про те, що п. п. 5, 6 розділу 5 Правил бронювання готельних послуг передбачено, що в разі анулювання послуги з боку покупця попередня оплата в розмірі 100% вартості оплачених послуг за весь період проживання не підлягає поверненню та зараховується оператором в якості штрафу за невиконання покупцем умов цього договору, суд не враховує. Так, зазначені приписи п.п. 5, 6 розділу 5 Правил бронювання готельних послуг (а.с. 19-21) суперечать п. 4.2. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України № 19 від 16.03.2004 року. Крім цього, зазначені пункти Правил є несправедливими на підставі п. п. 3, 4, 5, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому судом не приймаються до уваги. Покликання представника відповідача про відсутність вини відповідача у ненаданні готельних послуг у зв`язку із форс-мажорними обставинами (карантином, воєнним станом) не є підставою для уникнення останнім відповідальності саме за невиконання грошового зобов`язання, а саме: за не повернення сплачених позивачем грошових коштів. Суд розцінює критично та відхиляє пояснення представника відповідача про те, що надані позивачем письмові документи щодо оплати послуг відповідачем не є належними і допустимими доказами, а позивачем не доведено ненадання послуг відповідачем. Так, представником відповідача не заперечується та обставина, що готельні послуги позивачу відповідачем не були надані (у відзиві представником відповідача зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та продовженням карантину бронювання позивача було анульовано, а грошові кошти в сумі 31 340 грн. спрямовані на депозит позивача для подальшого використання). До того ж, ненадання готельних послуг відповідачем підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 9, 11, 12. 16). Суд констатує, що письмові докази, що надані позивачем на підтвердження оплати готельних послуг (внесення грошових коштів в сумі 32 430 грн. на рахунок відповідача), є належними та допустимими. Сплата позивачем грошових коштів в розмірі 31 430 грн. за бронювання номеру в готелі підтверджується: випискою по картковому рахунку позивача від 17.05.2023р, що надана АТ КБ «Приватбанк» (сплата ТОВ «ПАРКТУР» 16 січня 2020 року 20 104 грн.); платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» від 15 лютого 2021 року (сплата ТОВ «ПАРКТУР» 4496 грн.); інструкцією АТ КБ «Приватбанк» від 29 січня 2022 року (сплата ТОВ «ПАРКТУР» 6830 грн.). Крім цього, перерахування позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 32 430 грн. за бронювання готелю визнається і представником відповідача, про що ним зазначено у відзиві на позов (а.с. 71-78). Отже, в силу припису ч. 1 ст. 82 ЦК України ця обставина не потребує доказуванню. Таким чином, необхідно стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» (юридична адреса: 78593, Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця; поштова адреса: 76019, м. Івано-Франківськ, вулиця Гарбарська, будинок 22, поверх 4, кабінет 401; код ЄДРПОУ 32145510; ІПН 321455109186; IBAN: [NUMBER] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК»; МФО: 380805) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) вартість сплачених, але не наданих послуг, в розмірі 31 430 грн.; 3% річних в розмірі 917, 07 грн.; інфляційні втрати в розмірі 5 863, 26 грн.; неустойку в розмірі 31 430 грн., а всього: 69 640 грн. 33 коп. (шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок гривень 33 копійки). А також необхідно стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» (юридична адреса: 78593, Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця; поштова адреса: 76019, м. Івано-Франківськ, вулиця Гарбарська, будинок 22, поверх 4, кабінет 401; код ЄДРПОУ 32145510; ІПН 321455109186; IBAN: [NUMBER] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК»; МФО: 380805) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 КПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому слід стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» (юридична адреса: 78593, Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця; поштова адреса: 76019, м. Івано-Франківськ, вулиця Гарбарська, будинок 22, поверх 4, кабінет 401; код ЄДРПОУ 32145510; ІПН 321455109186; IBAN: [NUMBER] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК»; МФО: 380805) на користь держави судовий збір в розмірі 2 147 грн. 20 коп. (1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу майнового характеру + 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу немайнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed