Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору укладеним та стягнення грошових коштів, в якому просить визнати укладеним договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] від 01.09.2022 року між позивачем та відповідачкою та стягнути на його користь 24 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.06.1993 року та договору дарування частки квартири від 12.02.2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю. З 2019 року в цій квартирі проживає [PERSON] без оплати орендної плати. У зв`язку зі зміною матеріального становища позивача, було прийнято рішення про здавання квартири в оренду. У зв`язку з чим [PERSON] прийнято рішення запропонувати [PERSON] укласти договір оренди або звільнити квартиру. 01 вересня 2022 року представником позивача було направлено відповідачу пропозицію укладення договору оренди квартири. Станом на 26.09.2022 року відповідачка пропозицію не отримала, конверт повернувся представнику позивача. Вважає, оскільки вона продовжує проживати в квартирі, а відтак погодилася з умовами договору оренди. Отже, враховуючи вищевикладене та враховуючи той факт, що відповідач продовжує проживати в квартирі позивач змушений звернутись до суду із позовом про визнання договору оренди укладеним та враховуючи умови договору оренди стягнути в судовому порядку грошові кошти за оренду квартири у розмірі 24 000 грн У відзиві на позов представниця відповідачки [PERSON] - адвокат Сорокіна І.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з огляду на наступне. 13 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] , який є представником позивача у справі, зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народились двоє дітей [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначена сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . В 2021 році шлюб [PERSON] та [PERSON] (син позивача) було розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва. З моменту розірвання шлюбу у квартирі залишились проживати [PERSON] та двоє спільних з сином позивача малолітніх дітей. Відповідачка разом із дітьми проживають у квартирі на підставі реєстрації місця проживання. [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі з 12.07.2011 року, діти зареєстровані з 17.12.2013 року. Відповідачка звертає увагу, що згоду на реєстрацію місця проживання відповідачки та двох дітей надавав особисто позивач по справі. Відповідачка є невісткою позивача, діти внуками, а отже вони є родичами. Факт проживання у квартирі осіб, які не є власниками, не може підтверджувати укладання між ними договору оренди. Вважає, що позивач фактично намагається позбавити її та дітей права користуватися житловим приміщенням, крім того, відповідачка не має іншого житла. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник позивача адвокат Бондар А.В. в судове засідання не з`явилася, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити проти винесення рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.06.1993 року та договору дарування частки квартири від 12.02.2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Некриловим К.Ю. (а.с.7-9). Після укладення шлюбу 13.10.2010 року [PERSON] з [PERSON] (сином позивача) відповідачка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Реєстрації її місця проживання за цією адресою здійснено 12.07.2011. Шлюб на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2021 року, яке набрало законної сили, було розірвано. У спірній квартирі, крім відповідачки, з 17.12.2013 року зареєстровані її малолітні діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с.36-37), які є онуками позивача. Судом встановлено, що [PERSON] надав дозвіл для реєстрації місця проживання [PERSON] та дітей в належній йому квартирі, отже відповідачка набула права користування спірною квартирою на законних підставах, і користується цим житловим приміщенням безперервно разом з дітьми. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів того, що при наданні згоди на реєстрацію місця проживання відповідачки та її дітей між ними було обумовлено їх платне проживання у цій квартирі. Вибуття зазначених осіб з числа членів сім`ї позивача не може змінювати домовленості між ними та автоматично призводити до платності проживання у квартирі за умовами визначеними позивачем в односторонньому порядку як оренда житла. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона -власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч.1 ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Оскільки правовідносини між позивачем та відповідачкою щодо користування нею та її дітьми спірною квартирою виникли з моменту їх реєстрації у ній і не припинялись, твердження позивача, що [PERSON] продовжуючи проживати в квартирі погодилася на умови договору оренди є безпідставними. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, суд не може вважати укладеним договір платного користування спірною квартирою (оренди) від 01.09.2022 між позивачем [PERSON] з одного боку та відповідачкою з другого боку, оскільки відповідачка не висловила вільного волевиявлення щодо укладення цього правочину. В зв`язку з вищезазначеним, суд вважає що позовна вимога про визнання укладеним договору оренди квартири від 01.09.2022 року між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає. Позовна вимога про стягнення з відповідача, 24 000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог, які судом визнані необґрунтованими. З цих підстав, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed