Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.06.2020 між ТОВ «КФ.ЮА» (кредитодавець) та відповідачкою (позичальник) укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020062153. Згідно умов вказаного договору кредитодавець надав відповідачу готівкою грошові кошти у гривні на умовах передбачених договором позики №00020062153 у розмірі 5050 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.07.2020, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором позики, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із цим позовом у нього існує заборгованість у загальному розмірі 7674, 18 грн, та просить стягнути їх на його користь. Позивач в судове засідання не з`явився, проте, згідно заяви просить суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 03 червня 2020 між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА», було укладено Договір №00020062153 про надання коштів у позику (а.с.5). Згідно п. 3.1. Товариство на умовах цього Договору та Правил надає Клієнту грошові кошти у сумі визначеній п. 5 Договору, а Клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного Договору. Відповідно до п. 5 Договору загальний розмір кредиту становить 5050 грн. Відповідно до п. 5.1 Договору видача коштів здійснюється шляхом надання готівкових чи безготівкових коштів. На виконання умов договору кредитодавцем було передано відповідачеві готівкові кошти в розмірі 5050 грн, про що сторонами складено акт від 03.06.2020 про видачу грошових коштів (а.с.9). Згідно п. 4.3 Договору Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 Договору. Згідно п.п.8 п.5 Договору строк дії Договору 03.06.2020 по 02.07.2020. Згідно п.5 загальний розмір кредиту 5050 грн, строк дії договору з 03.06.2020 по 02.07.2020 процентна ставка в день 1%, процентна ставка в день , пеня у разі прострочення за кожен день 2,5% (а.с.5-6). Пункт 6.1 Договору передбачає, що Клієнт має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Отримавши кошти, у сумі 5050 грн., що підтверджується зазначеним вище Актом про видачу грошових коштів від 03.06.2020, відповідач не дотримувався здійснення передбачених графіком розрахунків термінів погашення позики, і у встановлений термін (02 липня 2020 року) позики не погасив, здійснивши єдиний платіж, згідно з наданим позивачем детальним розрахунком у сумі 1650 грн. (03 липня 2020 року). Відтак, сума заборгованості відповідача за отриманою позикою, згідно з розрахунком позивача за період з 03 червня 2020 року по 26 квітня 2023 року, становить: 4915 грн. тіла кредиту, 2344 грн. 10 коп. інфляційне збільшення, та 415 грн. 08 коп. - 3% річних, всього 7674 грн. 18 коп (а.с.10). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір позики містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивачем свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом установлено, що відповідач не надав своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1049 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 4915 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання з приводу стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості та індексу інфляції за весь час прострочення, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 639/224/16-ц від 21.04.2021 року. В позовній заяві позивач просить стягнути 415 грн. 08 коп. - трьох відсотків річних від простроченої суми та 2344 грн. 10 коп. - інфляційних втрат від простроченої суми позики. Проте, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Позовна заява подана до суду 05 травня 2023 року, тобто в період воєнного стану та після того, як вказані положення набрали чинності. Тому, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості за період з 24.02.2022 по 26.04.2023 є безпідставною, оскільки не відповідають приписам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українита не підлягає до задоволення. На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин підлягає стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат від простроченої суми заборгованості період з 03.07.2020 до 23.02.2022 за договором позики від 03.06.2020, а саме: інфляційні витрати - 812 грн. 76 коп та 3% річних, у розмірі - 242 грн. 58 коп. Вказаний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат проведений судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій на сайті LIGA 360 за посиланням: https://ips.ligazakon.net/calculator/ff. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 Ц ПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію від 27 квітня 2023 року про сплату судового збору за подання позовної заяви у сумі 2684 грн. Враховуючи те, що позовну заяву задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2087 грн. 60 коп.

Outcome: partial