Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

у лютому 2020 року ТОВ «ФК «Фактор Груп» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитловий будинок [ADDRESS] , шляхом передачі його у приватну власність ТОВ «ФК «Фактор Груп» в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-Ф257 від 04.10.2019 року в сумі 1 039 126,55 грн. Позовні вимоги мотивувало тим, що 04.10.2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-Ф257, згідно якого товариством було надано останньому кредит в сумі 840 000,00 грн. строком на 60 днів зі сплатою за користування кредитом 24% річних, що в грошовому еквіваленті становить 33 600,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-Ф257 від 04.10.2019 року того ж дня між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. за реєстровим № 832, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: нежитловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язання за договором не виконує, тому, посилаючись на порушення останнім кредитних зобов`язань, ТОВ «ФК «Фактор Груп» просило задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О. від 14.02.2019 року позовну заяву передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 30-31). Ухвалою судді Хоменко В.С.від 12.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 36). Ухвалою від 17.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 46). Відповідач відзив на позов не подав, надав заяву про визнання позову (а.с. 62-63, 70-71). Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач, який в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд надійшов до наступного. Судом встановлено, що 04.10.2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-Ф257, згідно якого товариством було надано останньому кредит в сумі 840 000,00 грн. строком на 60 днів зі сплатою за користування кредитом 24% річних, що в грошовому еквіваленті становить 33 600,00 грн. (а.с. 13-18). 04.10.2019 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № КД-Ф257 від 04.10.2019 року між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та [PERSON] укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. за реєстровим № 832, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: нежитловий будинок [ADDRESS] (а.с. 19-22). Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. договору № КД-Ф257 від 04.10.2019 року право звернення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог встановлені відповідно до цього договору виникає у іпотекодержателя у випадку порушення боржником вимог, передбачених п. п. 1.3., 2.5. кредитного договору та/або п. п. 2.7., 2.8., 2.11. цього договору, за умови дотримання іпотекодержателем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором здійснюється на підставі: рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса і реалізації, в подальшому, предмета іпотеки у порядку, передбаченому п. 5.3. цього договору, чинним законодавством України, або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченого сторонами у ст. 6 цього договору. Згідно з п. 5.1 договору № КД-Ф257 від 04.10.2019 року у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором та/або за цим договором іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодержатель має право оформити на себе право власності на предмет іпотеки згідно чинного законодавства України в порядку, передбаченому цим договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору № КД-Ф257 від 04.10.2019 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 1 039 126,55 грн. 05.12.2019 року позивачем направлена відповідачу вимога про усунення порушення (а.с. 24-26). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ст. 16 ЦК України та позасудові (ст. ст. 17-19 ЦК України). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установленихст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, щост. 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає виникнення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Разом з тим, згідно з ч. 1ст. 38 Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульованост. 39Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїст. 38 цього Закону. Право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору є позасудовим способом захисту і не передбачено як спосіб захисту права шляхом звернення до суду (фактично про встановлення права за рішенням суду) ні ст. 16 ЦК України, ні Законом України "Про іпотеку", ні іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання кредитних зобов`язань. Крім того, ст. 392 ЦК України, яка надає право власнику майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте ним раніше на законних підставах. Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, натомість з урахуванням вимог ст. ст. 328, 335, 392 ЦК України у контексті ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 23.05.2018 року у справі № 916/5073/15, від 29.05.2018 року у справі № 369/238-15-ц та від 13.03.2019року у справі № 520/7281/15-ц. За таких обставин, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed