Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог і позицій учасників справи. Позивач ТзОВ «Вердикт Капітал» звернувся в суд позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Позов мотивований тим, що 29 липня 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 100180815, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 5 000 грн., строком на 30 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши позичальнику грошові кошти, однак позичальник своїх зобов`язань за Договором належно не виконував - грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. В подальшому, 30 листопада 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №30-11-65, відповідно до якого ТзОВ «МІЛОАН» відступило ТзОВ «Вердикт капітал» до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №100180815 від 29 липня 2021 року, що уклали ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 15 635,15 грн, з яких: 4 470,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 216,15 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 950,00 грн. - заборгованість з комісії. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача 15 421,50 грн. - заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості. Отже, загальний розмір заборгованості становить 31 057,65 грн. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору і на професійну правничу допомогу (а.с 1-7). 27 квітня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову з таких підстав.Так, позивачем не надано належних доказів перебування ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в договірних відносинах, зокрема укладення ними в належній формі кредитного договору, а також доказів отримання відповідачем кредитних коштів та відступлення ТОВ «Мілоан» на користь позивача права грошової вимоги за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору. Необґрунтованими є позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами поза строком дії договору, що становить відповідно до п. 1.3 становить 30 днів, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Окрім того, необґрунтованими є вимоги про стягнення процентів за період після відступлення прави вимоги, оскільки відповідним договором не передбачено право нарахування додаткових відсотків після закінчення строку кредитування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, тому не може вважатися належним доказом. Також, через відсутність підстав для задоволення позову, просила відмовити у стягненні судових витрат (а.с. 92-97). 22 травня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наголошує, що нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України було передбачено п. 4.2. договору про споживчий кредит, тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 111-115). 02 червня 2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначила, що підстави для нарахування відсотків відсутні через сплив строку кредитування, тому відповідні вимоги про стягнення відсотків є необґрунтованими. Наголосила, що у справі відсутні докази надіслання вимоги кредитодавця про сплату відсотків. Окрім того, просила відмовити у стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати не доведені належними доказами. Процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 05 червня 2023 року до участі у справі був залучений правонаступник ТзОВ «Вердикт Капітал» - ТзОВ «Дебт Форс». В судове засідання сторони не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Встановлені судом обставини та висновки суду: Щодо факту укладенні договору. 29 липня 2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 100180815, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на поточні потреби в сумі 5000 грн., строком на 30 днів, а позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентами, згідно умов Договору (а.с. 9-18). Вказаний договір укладено в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи вбачається, що з метою укладення правочину 29 липня 2021 року [PERSON] відвідала сайт, де заповнив анкету-заяву №100180815, в якій зазначила інформацію щодо своєї особи (ПІБ, вік, стать, освіту, місце проживання, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти тощо) та щодо бажаного кредиту (а.с. 21). В цей же день ТОВ «Мілоан» їй було погоджено умови кредитування за заявою №100180815 та з метою підписання проекту договору про споживчий кредит, надіслано на зазначений в анкеті-заяві номер мобільного телефону аналог електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора W35151 (а.с. 22). 29 липня 2021 року проект кредитного договору, що складався з індивідуальної частини договору про споживчий кредит №100180815, графіку платежів за договором про споживчий кредит, паспорту споживчого кредитування був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором (а.с. 24). Таким чином, кредитний договір (в якому викладені усі істотні умови, необхідні для даного виду договорів) було укладено сторонами в електронній формі з дотриманням передбачених законом вимог. За такого, твердження відзиву про те, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що свідчать про укладення ним кредитного договору, не можуть бути прийняті судом до уваги. Стосовно тверджень відповідача про відсутність доказів отримання коштів. Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит на споживчі потреби у розмірі 5000 грн. зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю пролонгації вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 29 серпня 2021 року), а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі пролонгації строку кредитування - 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом. Факт перерахування 29 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 5000 грн. на картковий рахунок [PERSON] підтверджується копією платіжного доручення №30467994 від 09 липня 2021 року (а.с. 23). Відповідно, суд визнає неспроможними твердження відповідача про відсутність доказів отримання нею коштів за договором споживчого кредиту. Щодо вимог про стягнення богу за тілом кредиту, процентах і комісії. 30 листопада 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №30-11-65, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №100180815 від 29 липня 2021 року (а.с. 29-37). На виконання умов договору факторингу клієнт передав фактору реєстр боржників, а фактор провів повний розрахунок з клієнтом (а.с. 38-43). 09 березня 2023 між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №09-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором №100180815. 11 травня 2023 року між ТзОВ «Кампсіс Фінанс» та ТзОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №11-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Дебет Форс» набуло права нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором №100180815 (а.с. 131-185). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Відповідно до п. 2.3.1.2. договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість. Зокрема, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за період дії договору з 29 липня 2021 року по 30 листопада 2021 року (а.с. 25-27), у позичальника виникла: - заборгованість за тілом кредиту - 4470 грн.; - заборгованість за узгодженими процентами за встановлений у кредитному договорі період кредитування та за процентами протягом пролонгованого періоду кредитування - 10 216,15 грн.; - комісії - 950 грн. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути тіло кредиту- 4470 грн і проценти за користування кредитом в межах строку кредитування та строку пролонгації користування кредитом, що відповідно до розрахунків позивача становить 10 216,15 грн. Також, враховуючи, що комісія за надання кредиту відповідно до п. 1.5.1. договору нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 950 грн. заборгованості за комісією. Водночас, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості в розмірі 15421,50 грн. необхідно відмовити, з таких підстав: По-перше, вказана заборгованість була нарахована позивачем поза межами строку кредитування, передбаченого до п. 2.3.1.2. договору. По-друге, передбачений договором факторингу № 30-11-65 від 30 листопада 2021 року обсяг прав нового кредитора, обмежений виключно правом грошової вимоги у межах боргу [PERSON] на загальну суму 15636,15 грн, що прямо передбачено п. 2.3 та п. 2.4 договору, тому ТОВ «Вердикт Капітал» не має права здійснювати нарахування та вимагати стягнення процентів за користування кредитом після 30 листопада 2021 року. По-третє, п 4.2.договору про споживчий кредит, чітко передбачено, що обов`язок позивальника по сплаті процентів за ч. 2 с т. 625 ЦК України настає після відповідної вимоги кредитодавця. Натомість матеріали справи не містять такої вимоги нового кредитора у зобов`язанні - ТОВ «Вердикт Капітал» адресованої боржнику [PERSON] . Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 359/2703/15ц). Таким чином, право продовжувати нараховувати проценти за користування кредитом ТОВ «Вердикт Капітал», як новий кредитор, за умовами договору факторингу не набуло, а тому позовні вимоги про стягнення 15636,15 грн, боргу по процентам за користування кредитом згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позов на 50,35 %, тому позивачу за рахунок відповідача підлягає компенсації судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1351, 39 грн (2684 х 50,35 %). Крім того, позивачем у справі понесені витрати на правничу допомогу, які також підлягають частковій компенсації за рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правнича допомога ТОВ «Вердикт капітал» надавалась керуючим партнером адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі укладеного 03.01.2023 року договору про надання правової допомоги № 03-01/2023 (а.с. 70-77), заявки про надання юридичної допомоги від 05.01.2023 року, вартістю 9000 грн. (а.с. 79) та витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 року (а.с. 80). Згідно платіжного доручення № 0358540000 від 17.01.2023 року всього позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» за надану юридичну допомогу за договором 44000 грн. (а.с. 78). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). На думку суду, понесені ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому заявлена сума таких витрат ураховуючи часткове задоволення позову підлягає зменшенню до 2000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial