Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

23 листопада 2022 року представник Балагурак В.В., яка діє за дорученням в інтересах позивача Акціонерного товариства КБ "Приватбанк" звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 01 жовтня 2019 року по 12 вересня 2022 року у розмірі 2220,75 доларів США, що за курсом 36,6 відповідного службового розпорядження НБУ від 12 вересня 2022 року складає - 81190, 62 грн. за кредитним договором № IFIWGK00000285 від 26 лютого 2008 року, яка складається 2220, 75 доларів США - 3% річних від простроченої суми, також просили стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 лютого 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № IFIWGK00000285, за яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 29830 доларів США на термін до 26 лютого 2028 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому умовами договору. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 25087, 42 доларів США. В зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 01 жовтня 2019 року по 12 вересня 2022 року має заборгованість, яка обрахована відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України та складає - 2220,75 доларів США. Ухвалою від 29 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без виклику сторін. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та було призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суді від 25 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження та справа була призначена до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився надав до суду письмове клопотання про слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Попович М.М. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача адвокат Попович М.М. надіслав клопотання про слухання справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності. У відзиві\~на позов,\~відповідач зазначив,\~що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2015 року по справі №338/1517/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - було відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.\~\~ У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні факти і відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~26 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №IFIWGK00000285, за яким банк надав позичальникові грошові кошти в розмірі 29830 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк та в порядку, що встановлені в договорі. Згідно з наданими позивачем розрахунками, внаслідок порушення зобов`язань з боку позичальника утворилась заборгованість за кредитом за період з 01 жовтня 2019 року по 12 вересня 2022 року у розмірі 2220,75 доларів США, що за курсом 36,6 відповідного службового розпорядження НБУ від 12 вересня 2022 року, складає - 81190, 62 грн. за кредитним договором № IFIWGK00000285 від 26 лютого 2008 року. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу\~з\~урахуванням встановленого індексу інфляції\~за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~входить до розділу 1 "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, - належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт. Позиція ВС/КЦС у справі N 278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року викладена: "Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним, договором". В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду: копію кредитного договору 26 лютого 2008 року, копію ордера розпорядження №1 про видачу кредиту від 26 лютого 2008 року та копію видаткового касового ордеру№1 від 23 січня 2008 року, щодо видачу відповідачу кредитних коштів 26 лютого 2008 року та розрахунок заборгованості. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам первинного документу, встановленим\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Згідно з положеннями\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Позиція Верховного Суду викладена в Постанові від 29 січня 2020 року по справі N 755/18920/18: "Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано". Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно до\~ч.3-6,\~ст.\~95\~ЦПК України\~ учасники справи\~мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених\~електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається\~електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового\~доказу\~не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Разом з цим, надані позивачем в обгрунтування позову: копія ордера розпорядження №1 про видачу кредиту від 26 лютого 2008 року та копія видаткового касового ордеру№1 від 23 січня 2008 року не засвідчені в порядку встановленому чинним законодавством та позивачем не зазначено, щодо наявності у останнього оригіналу вказаних документів. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд враховує ті обставини, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2015 року по справі №338/1517/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - було відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.\~\~Рішення набрало законної сили 30 листопада 2015 року. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що 05 травня 2015 року судом запропоновано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати в розпорядження експерта первинні документи та банківські виписки, у яких задокументовано операції по кредитному договору № IFIWGK00000285. Позивачем зазначені документи не були представлені. У зв`язку з цим експерт не зміг дати відповідь про розмір заборгованості [PERSON] . Висновком судово-економічної експертизи №5021 від 31 липня 2015 року підтверджено невідповідність між датою внесення грошових коштів [PERSON] на погашення заборгованості за кредитним договором, задокументованою у квитанціях, та датою зарахування банком внесених коштів. 28 серпня 2015 року судом винесена ухвала про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» доказів, що підтверджують факт надання банком кредитних коштів [PERSON] та документів і банківських виписок, у яких задокументовано операції по кредитному договору №IFIWGK00000285. Ухвала суду позивачем не виконана. Згідно до\~ч.4\~ст.\~82\~ЦПК України\~ обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем\~не доведено\~належними доказами факт отримання кредитних коштів у відповідному розмірі, відповідно і факт невиконання зобов`язань за договором, і як наслідок позивач не може стягувати штрафні санкції у відповідності до ч. 2 ст. 625\~ЦПК України\~по недоведеній заборгованості. За таких обставин у задоволені позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~Щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, слід зазначити наступне. В постанові від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 18 липня 2018 року у справі N 331/3787/16-ц, від 5 грудня 2018 року у справі N 754/7151/15-ц, від 19 грудня 2018 року у справі N 206/7190/14-ц, щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, визначивши, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз змісту глави 19 ЦК України дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після остаточного погашення заборгованості. За таких обставин строк позовної давності не сплинув, а тому доводи відповідача та його представника в цій частині є необгрунтованими. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: dismissed