Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

28 квітня 2023 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що він є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана ним 17.11.2022 р. Після набуття права власності на таку квартиру він дізнався, що на квартирі наявна заборгованість по особовому рахунку за спожиті послуги, яка виникла до 17.11.2022 р. у попереднього власника, зокрема, борг перед відповідачем розмірі - холодна вода і відведення 11191,64 грн., який тепер виставлений до сплати йому, як новому власнику. Зауважував, що він не брав на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу спірної квартири, тому не несе відповідальності щодо сплати заборгованості за такі послуги відповідача, надані попередньому власнику, якими позивач фактично не користувався. 13 лютого 2023 року позивач звернувся із письмовою заявою на адресу Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" про виключення з суми боргу попереднього власника по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] , що виник до 17.11.2022 р. Оскільки представниками відповідача його вимогу не було задоволено, то він просив суд зобов`язати Комунальне підприємство "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" виключити із сум заборгованості (з обліку по особовому рахунку) за адресою: [ADDRESS] , заборгованість у розмірі - холодна вода і відведення 11191,64 грн., яка виникла з вини попереднього власника, а саме за період до 17.11.2022 року, враховуючи, що така вимога відповідає критеріям ефективного судового захисту, стягнувши з відповідача понесенні ним судові витрати на оплату правничої допомоги. Ухвалою суду від 01травня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача позивача [PERSON] адвокат Коваленко Р.А. у судовому засіданні позовні підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" у судовому засіданні позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом було встановлено, що за договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений нотаріально за реєстром № 1-1033, 17 листопада 2022 року [PERSON] придбав у [PERSON] у власність квартиру за адресо [ADDRESS] , умовами якого не було визначено відповідальність позивача з оплати заборгованості, яка виникла до укладення цього договору. Право власності [PERSON] на квартиру за адресо [ADDRESS] , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2022 року. Згідно із заявою [PERSON] вбачається, що позивач, як новий власник, просив відповідача виключити борг попереднього власника з обліку по особового рахунку за адресою [ADDRESS] ,, на яку отримав відмову Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" від 03.04 2023 року вих.№31-27/3718. Отже, можна зробити висновок, що станом на 17 листопада 2022 року, тобто до набуття права власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] , наявний борг колишнього власника такого житла перед Комунальним підприємством "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" саме за послуги - холодна вода і відведення 11191,64 грн., що не заперечувалося відповідачем Суд зауважує, що відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. Власність згідно із ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язує, а за ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 66, 67, 162 Житлового кодексу України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. За п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо встановлено, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Суд встановив, що у договорі від 17 листопада 2022 року, згідно з яким позивач [PERSON] став власником квартири за адресою [ADDRESS] , не міститься застережень про переведення на нього боргу попереднього власника такого житла. Суд підкреслює, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не було обумовлено в договорі відчуження нерухомого майна. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 вересня 2020 року № 686/6276/19. При цьому суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення суми із загальної заборгованості узгоджується із абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК, яким передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу за ст. 8, 9 Конституції України, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Отже, у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Подібні висновки були викладені Верховним Судом у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18. Внаслідок наведеного вмотивування суд вважає, що [PERSON] було обрано належний спосіб захисту своїх прав та інтересів. На підставі переліченого заявлені вимоги [PERSON] до відповідача слід задовольнити шляхом зобов`язання Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ" виключити із обліку по особовому рахунку № [NUMBER] відносно [PERSON] щодо належної йому квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , заборгованості попереднього власника такого житла, яка виникла до 17 листопада 2022 року та складається з боргу: - холодна вода і відведення 11191,64 грн., Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року по справі № 522/19127/18. При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо неможливості виключити з особового рахунку [PERSON] за адресою [ADDRESS] ,боргу колишнього власника такого житла з посиланням на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Доводи відповідача, що лише факт наявності заборгованості за комунальними послугами, який утворився з вини попередніх власників, не свідчить про порушення відповідачем прав позивача, як споживача, а також те, що чинним законодавством виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників не передбачено як спосіб захисту, суд вважає необґрунтованими, оскільки це суперечить принципу ефективного захисту. Крім того, безпідставним є посилання відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на те, що КП «Кривбасводоканал» звернулося до суду з позовом до попереднього власника квартири з вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення . Крім того суд відкидає посилання представника КП «Кривбасводоканал» в частині того, що права позивача не порушені наявністю у особовому рахунку на належну [PERSON] квартиру боргу, що не несе для нього негативних наслідків, оскільки судом було встановлено, що такий борг не належить [PERSON] , а належить колишньому власнику, однак рахується фактично за ним, як за власником такого житла, чим відповідно порушуються законні права позивача. Також встановлено, що 13 лютого 2023 року між [PERSON] та адвокатом Коваленко Р. А. було укладено договір про надання правничої допомоги № 13/23, за яким за надані клієнту послуги адвокату сплачується гонорар, який визначається додатковою угодою. При цьому фактичні витрати [PERSON] на правничу допомогу підтверджено додатковою угодою від 14 квітня 2023 року про визначення послуг адвоката та їх вартості, актом прийому передачі наданих [PERSON] позивачу послуг, підписаний сторонами такої угоди, де наведено розрахунок вартості роботи адвоката за фактично надані ним послуги у сумі 7000 грн., а також квитанцією від 29 травня 2023 року про оплату [PERSON] адвокату Коваленко Р. А. 7000 грн. за надані послуги з правової допомоги за договором № 13/23. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Отже, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що позивачем були понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., що підтверджується матеріалами справи. При цьому суд зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 7000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи Враховуючи категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, невизнання позову відповідачем, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, враховую розмір задоволених вимог,

Outcome: approved