Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області, в якому просить поновити його на посаді керівника КП «Сервіс-опт», а також стягнути з Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до контракту від 22.04.2022 року, укладеного між [PERSON] та Херсонським міським головою Херсонського району Херсонської області Колихаєвим І.В., в період часу з 23.04.2022 року по 14.12.2022 року він працював керівником комунального підприємства «Сервіс - опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради. Розпорядженням начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області Лугової Г.Л. №492-К від 12.12.2022 року був припинений вищезазначений контракт та від 14.12.2022 року, позивач був звільнений з посади керівника комунального підприємства «Сервіс - опт». Підставою звільнення у розпорядженні зазначено п.8 ч.І ст.36 КЗпП України, з посиланням на умови передбачені контрактом. Умова контракту, яка була покладена в основу рішення про звільнення відображена у п.5.4 контакту, відповідно до якого, контракт може бути припинений за ініціативою Роботодавця або Керівника без будь-яких додаткових умов. При цьому, Сторона, яка ініціює припинення Контракту зобов`язана попередити про це іншу Сторону у письмовому вигляді за два тижні до дати припинення. Датою припинення Контракту в такому разі є дата зазначена в повідомлені про припинення Контракту. Позивач вважає, що звільнення відбулось із порушенням вимог Законодавства України, а тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представником відповідача було подано відзив, відповідно до якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що позивач не вірно визначився з належним відповідачем по справі, а звільнення [PERSON] відбулось на підставі п. 5.4 Контракту з дотриманням вимог діючого законодавства. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові. В судове засідання представник відповідача Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області не з`явивися, про час та місце розгляду справи були повідомлені нлежним чином. Розглянувши подані заяви, враховуючи відзив на позов, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до такого висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлено, що з 23.04.2022 року по 14.12.2022 року позивач, [PERSON] перебував на посаді директора комунального підприємства «Сервіс - опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради, на підставі контракту який було укладено з Херсонським міським головою Херсонського району Херсонської області Колихаєвим І.В., на термін з 23 квітня 2022 року по 22 квітня 2023 року. Контракт був укладений на підставі Розпорядження міського голови ХМР Ігора Колихаєва №212-к від 22.04.2022 року щодо продовження роботи [PERSON] на посаді директора комунального підприємства «Сервіс - опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради Розпорядженням начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області Лугової Г.Л. №492-К від 12.12.2022 року був припинений вищезазначений контракт та з 14.12.2022 року позивач був звільнений з посади керівника комунального підприємства «Сервіс - опт». Підставою звільнення у розпорядженні зазначено п.8 ч.І ст.36 КЗпП України, з посиланням на умови передбачені контрактом, а саме на п. 5.4 Контракту, згідно якого контракт може бути припинений за ініціативою Роботодавця або Керівника, без будь-яких додаткових умов. При цьому Сторона, яка ініціює припинення Контракту зобов`язана попередити про це іншу Сторону у письмовому вигляді за два тижні до дати припинення. Датою припинення Контракту в такому разі є дата зазначена в повідомленні про припинення Контракту. Позивач не погодився із розпорядженням начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області Лугової Г.Л. №492-К від 12.12.2022 року, звернувся до суду із даним позов, та вважає вище вказане розпорядження необгрунтованим, протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, зокрема право на працю, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Функціональні обов`язки, права та відповідальність директора комунального підприємства «Сервіс - опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради визначені контрактом від 22.04.2022 року та Статутом підприємства, рішеннями ХМР, виконавчого комітету ХМР, розпорядженнями міського голови. Також судом встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, термін дії якого продовжено. Указом Президента України від 19.09.2022 № 658/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Херсонській області» утворено Херсонську міську військову адміністрацію Херсонського району Херсонської області. Розпорядженням Президента України №195/2022-рп від 21.09.2022 призначено ЛУГОВУ Галину Леонідівну начальником Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Відповідно до статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну Інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Частиною 2 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначені повноваження військових адміністрації населених пунктів, які вони здійснюють на відповідній території. Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування: 1) начальник військової адміністрації: - крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови; - може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду); 2) апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації. Однак Верховною Радою України таке рішення не приймалось, в тому числі і щодо підпорядкованості комунальних підприємств, установ, організацій начальнику військової адміністрації, в зв`язку з чим можливо зробити висновок щодо правомірності прийняття будь-яких рішень відносно комунальних підприємств. Відповідно до Статуту підприємства керівник підзвітний та підпорядкований Роботодаавцю, Херсонській міській раді, органу управління, відповідно уповноваженому виконавчому органу Херсонської міської ради. Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації не є правонаступниками прав та обов`язків військово-цивільних адміністрацій. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження начальника військової адміністрації визначені частиною шостою статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Так, відповідно пункту 3 частини 6 статті 15 до повноважень начальника військової адміністрації віднесено призначення на посади та звільнення з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації, але не надані повноваження щодо призначення та звільнення керівників комунальних підприємств, установ, організацій. Хоча, у своєму позові [PERSON] з вимогами щодо визнання розпорядження начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області Лугової Г.Л. №492-К від 12.12.2022 року про припинення контракту та звільнення [PERSON] незаконним не звертався, однак суд вважає, що дане розпорядження було видано особою, яка не була наділена повноваженнями щодо розірвання контракту з позивачем. Оскільки на час ухвалення рішення встановлено, що строк повноважень [PERSON] на посаді керівника (директора) закінчився 22 квітня 2023 року, тому його слід вважати звільненим з посади керівника (директора) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, з датою звільнення з 22 квітня 2023 року. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ВС від 17.12.2020 р. по справі №490/10831/18. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача, суд зазначає наступне. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розмір грошового зобов`язання, що підлягає стягненню визначається відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, згідно з якою середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку № 100). Зі змісту пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до пп 6 пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Таким чином, як випливає з аналізу Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати до її розрахунку не включаються виплати, які мають одноразовий та несистематичний характер. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Важливою ознакою, яка підтверджує опосередковано те, що виплата за вимушений прогул є заробітною платою, є те, що вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію. Згідно Контракту Керівнику нараховується заробітна плата, виходячи з установленого йому посадового окладу у розмірі 23 790 грн. 00 коп. За вказаних обставин, періодом для обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача є період з 14.12.2022 р. по 21.04.2023 р. включно, що становить 93 робочих дні, а отже, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 102905 грн. 43 коп. (1106 грн. 51 коп. х 93 роб. днів). Таким чином, беручи до уваги, що контракт з позивачем укладено до 22.04.2023 р., на час розгляду справи строк його дії сплинув, вимоги позивача у частині поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Натомість, суд вважає за необхідне змінити формулювання підстав звільнення позивача та вважати його звільненим з посади керівника директора комунального підприємства «Сервіс - опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), з 22 квітня 2023 року. Також, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2022 р. по 21.04.2023 р. включно у сумі 102905 грн. 43 коп. Судові витрати у вигляді судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial