Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

У травні 2021 року позивач Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач працював в Депо № 2 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР з 14.11.2017 року по 01.06.2018 року на посаді водія тролейбуса. 25 травня 2018 року приблизно о 07 год. 25 хв. водія [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом марки ПМЗ-2, який належить позивачу, рухався в Соборному районі м. Дніпра, по проспекту Гагаріна з боку вул. Абхазької в напрямку вул. Болгарської. Під час руху відповідач порушив ПДР та проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного засобу «Мерседес Бенц», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який знаходився попереду на його смузі руху, внаслідок чого в районі електроопори № 678 скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобіль «Мерседес Бенц», р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а пасажир [PERSON] , який перебував в салоні, отримав тілесні ушкодження. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначеного йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500, 00 грн. Стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь власника т.з. «Мерседес Бенц», р.н. [NUMBER] [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 102\~826, 60 грн., а також стягнуто з позивача на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 104\~558, 11 грн. та моральну шкоду у розмірі 10\~000, 00 грн. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020 року вирок скасовано в частині цивільного позову. Призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 104\~558, 11 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50\~000, 00. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь Держави судовий збір у розмірі 1\~545, 68 грн. В рамках добровільного виконання цього рішення, Комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради сплачено [PERSON] згідно платіжного доручення № 277 від 27.01.2021 р. 51\~519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 787 від 26.02.2021 51\~519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 1264 від 30.03.2021 51\~519, 37 грн. Загалом сплачено на користь [PERSON] 154 558,11 грн. Позивав вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до особи, яка заподіяла шкоду, а саме до [PERSON] . Посилаючись на норми ст. ст. 3, 15, 16, 22, 1166 ЦК України, ст. 134 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 156\~427, 35 грн. та судовий збір у розмірі 2346, 41 грн. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, де вказує, що покладення відповідальності на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Просив також зменшити суму майнової шкоди до стягнення, оскільки злочин вчинено ним не з корисливою метою, з необережності, до того ж відповідач має на утриманні дружину та дітей, тобто його майновий стан не дозволяє відшкодувати шкоду у повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2022 року справа розподілена судді Кондрашову І.А., у зв`язку із закінченням відрядження судді Лукінової К.С. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2022 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач заперечував проти позову, просив зменшити суму до відшкодування. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України гарантовано право кожної особи, в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 25 травня 2018 року, приблизно о 07 год. 25 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2» бортовий номер [NUMBER] , який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, під час руху в Соборному районі м. Дніпро по проспекту Гагаріна з боку вул. Абхазької в напрямку вул. Болгарської, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного транспортного засобу «Мерседес Бенц» з реєстраційним номером [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який знаходився попереду на його смузі для руху, скоїв з ним зіткнення в районі електроопори № 678. Внаслідок ДТП автомобіль «Мерседес Бенц», р.н. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Крім того, в салоні вказаного автомобіля перебував пасажир [PERSON] , який внаслідок цього ДТП отримав тілесні ушкодження. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року [PERSON] визнано винним та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500, 00 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 104\~558, 11 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50\~000, 00. Згідно договору про добровільне відшкодування шкоди від 21 січня 2021 року, Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради зобов`язалось виплатити [PERSON] заборгованість у розмірі 154\~558, 11 грн. щомісячними платежами. Згідно платіжного доручення № 277 від 27.01.2021 р. перераховано [PERSON] 51\~519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 787 від 26.02.2021 перераховано йому ж 51\~519, 37 грн.; згідно платіжного доручення № 1264 від 30.03.2021 перераховано [PERSON] 51\~519, 37 грн. В цілому сплачено на користь [PERSON] 154 558,11 грн. Отже, позивачем у добровільному порядку сплачена [PERSON] шкода, яку було спричинено [PERSON] . Доказів відшкодування такої шкоди позивачу, суду не надано. Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Як встановлено судом, позивачем було у повному обсязі відшкодовано шкоду потерпілій особі [PERSON] , тому у КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР виникло право регресної вимоги до [PERSON] як заподіювача шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року встановлено, що водій [PERSON] грубо порушив ПДР та проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну та не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що мало наслідком настання ДТП. Відповідно до п. 3.2.1. Посадової інструкції водія тролейбуса, затвердженої Наказом КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР № 1301 від 30.12.2015 року, водій тролейбуса зобов`язаний суворо дотримуватись ПДР, ПЕТТ, Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, Правил охорони праці на міському електричному транспорті, ПІВ тролейбуса. Згідно п. 3.4.1. названої інструкції, водій тролейбуса також зобов`язаний забезпечити безпеку дорожнього руху та виконувати вимоги ПДР, ПЕТТ, Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України та ПІВ тролейбуса. Внаслідок порушення відповідачем безпеки дорожнього руху та ПДР, сталося ДТП із тілесними ушкодженнями, тобто це діяння переслідується у кримінальному порядку і підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За таких обставин, та враховуючи положення ст. 134 КЗпП України, суд вважає, що [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність за заподіяну ним шкоду у повному обсязі, в розмірі прямої дійсної шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Суд вважає прямими матеріальними збитками матеріальну шкоду, завдану [PERSON] у розмірі 156\~427, 35 грн. з урахуванням також сплаченого судового збору, виконавчого збору, виконавчих витрат. Ці витрати слід включити до загальної суми відшкодування, оскільки вони є прямими збитками Комунального підприємства\~«Дніпровський електротранспорт»\~Дніпровської міської\~ради,\~понесені позивачем\~у повному\~обсязі,\~пов`язані із\~відшкодуванням шкоди,\~яку було\~заподіяно [PERSON] .\~ Таким чином, суд вважає, що обґрунтованим розміром відшкодування, на яке має право позивач, є матеріальна шкода у розмірі 156\~427,\~35 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача в порядку регресу. Але разом із тим, за змістом частини першої\~статті 3 КЗпП України\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої\~статті 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків відповідно до законодавства. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 134 КЗпП України\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до частини першої\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша\~статті 1191 ЦК України). Зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, можливе у випадках та за наявності зазначених у\~статті 137 КЗпП України\~умов. Відповідно до положень частини другої\~статті 137 КЗпП України\~суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Пунктом 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року\~із внесеними змінами роз`яснено, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках за наявності зазначених у\~статті 137 КЗпП України\~умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов`язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується. Враховуючи майновий стан відповідача, відсутність стабільного доходу, незадовільний матеріальний стан, наявність на утриманні дружини та створення прийомної сім`ї, утримання двох неповнолітніх дітей, які є сиротами, вчинення злочину з необережності, суд вважає, що повне відшкодування шкоду суперечило б принципам розумності і справедливості, і таке рішення поклало б на [PERSON] надмірний тягар, тому є доцільним зменшити суму відшкодування на половину, тобто у два рази, стягнувши з [PERSON] завдану шкоду у розмірі 78\~213 (сімдесят вісім тисяч двісті тринадцять) гривень, 67 коп., тобто 50% шкоди, яка заявлена до стягнення позивачем. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial