Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] , через свого представника адвоката Вишковську В.І., звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) та просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 15000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 липня 2021 року не уповноваженою особою головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки Собчуком А.М., який не мав повноважень щодо контролю за здійснення діяльності щодо перевезення пасажирів, відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому було зазначено, що « [PERSON] 22.07.2021 о 13 год 10 хв в м. Радивилів вул. Почаївська проводив господарську діяльність з перевезення пасажирів на замовлення легковим автомобілем марки «Пежо», д.р.н. [NUMBER] , без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до Закону, відповідальність передбачена ч.1 ст. 164 КУпАП». Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.10.2021 провадження у даній справі було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім того, згідно постанови Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.01.2022 матеріали справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП повернуто до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки для належного оформлення, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, містить інформацію щодо двох різних громадян України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що неправомірними діями посадових осіб Поліського управління Укртрансбезпеки, які полягали в неправомірному складанні протоколів щодо нього з метою накладення на нього адміністративного стягнення за дії, які він не вчиняв, що призвело в подальшому до порушення його прав і змусило його доводити свою невинуватість, хвилюватися, витрачати безпідставно свій час на звернення за правовою допомогою, участі у судових засіданнях, створило певний дискомфорт. Емоційно-нервове збудження, приниження та пригнічений стан сильно вплинув на нього, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати, внаслідок чого почав до всього нервово відноситися, порушився звичайний спосіб його життя, що негативно вплинуло на стан його здоров`я та підірвало довіру до державних органів. З посиланням на положення ст. 56 Конституції України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.23, 1173, 1174 ЦК України, просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 22.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що до правовідносин за вимогами позивача Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосуванню не підлягає, позивач не надав належних та допустимих доказів в підтвердження незаконності дій відповідача, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, це питання вирішується судом, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. 03.04.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 03.04.2023 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. 03.04.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 03.04.2023 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. 03.04.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач та його представник не погоджуються з позицією відповідача зазначивши, що керівництво Укртрансбезпеки погоджується з тим, що головним спеціалістом відділу державного контролю за безпекою на транспорті в Рівненській області Собчуком А. та старшим державним інспектором відділу Сальковим С. було недотримано вимог КУпАП, що підтверджується листом від 16.06.2022. Просять позов задовольнити. Ухвалою суду від 01.05.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вишковська В.І. позов підтримала з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами докази, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Судом встановлено, що постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення №0023238 від 22.07.2021 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення. Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 січня 2022 року матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення №0023239 від 02.11.2021 повернуто до Поліського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки для належного оформлення. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження в справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення та повернуто матеріали адміністративної справи до Поліського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки для належного оформлення. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №312/262/18). Таким чином, права позивача були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення. Суд також вважає, що сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст. 164 КУпАП та повернення для належного оформлення, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності спеціаліста відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки у розумінні вимог ст. 1173, 1174 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 307/3754/21 від 27 липня 2022 року сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються. Таким чином, дії спеціаліста відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатніми для відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд враховує, що за змістом постанови Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю доказів вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Щодо посилання представника позивача на постанову Верховного Суду в справі № 640/16169 від 05 лютого 2020 року відповідно до якої незаконне складання адмінпротоколів є притягненням до адмінвідповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Суд не погоджується з даним висновком, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні спору, суд враховує саме позиції Верховного Суду в справах №307/3754/21 від 27 липня 2022 року та № 712/7385/17 від 13 березня 2019 року щодо того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень і навіть не підлягає оскарженню в суді окремо від постанови суду. З урахуванням цього, підстави для висновку про те, що незаконне складання адмінпротоколів є притягненням до адмінвідповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, відсутні. Суд при цьому також вважає, що сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача не може свідчити про його незаконне складання, тим більше не є притягненням до адміністративної відповідальності, як це зазначено в вище приведеній постанові Верховного Суду в справі № 640/16169 від 05 лютого 2020 року. Звертаючись до суду, позивач також обґрунтовує завдання йому моральної шкоди, посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Даною нормою закону врегульовані підстави для відшкодування шкоди з різних підстав, у тому числі окремо внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. З урахуванням цього, суд вважає, що посилання представника позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставними. Суд не погоджується з доводами представника позивача Вишковської В.І. про те, що керівництво Уктрансбезпеки погоджується з тим, що головним спеціалістом відділу державного контролю за безпекою на транспорті в Рівненській області Андрієм Собчуком та старшим державним інспектором відділу Сергієм Сальковим було недотримано вимог КУпАП, що призвело в подальшому до порушення прав позивача. Представник відповідача [PERSON] спростувала такі твердження представника позивача, пославшись на те, що працівники допустили помилки при складанні протоколів відносно позивача, внаслідок яких до позивача не застосовані заходи адміністративного покарання. За наведених обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] являються безпідставними і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові\~на позивача.

Outcome: dismissed