Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить зобов`язати відповідача демонтувати літню кухню, яка межує з її земельною ділянкою, усунути їй перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача демонтувати встановлену огорожу, згідно збірного кадастрового плану суміжних землевласників та землекористувачів. Позов мотивовано тим, що їй належить будинковолодіння та земельна ділянка по [ADDRESS] . З нею межують належні відповідачу земельна ділянка та будинковолодіння по [ADDRESS] . На своїй земельній ділянці позивачка влаштувала огорожу, висота якої становить 2,30м 2,32м. Відповідач на своїй земельній ділянці провів підняття планувальної відмітки землі та підсипку подвір`я до рівня фундаменту вищевказаної огорожі, висота якого становить 0,30м 0,32м та висота огорожі зі сторони відповідача вже становить 2,0м. Водовідведення з будинку та господарської споруди відповідача спрямоване в сторону будинковолодіння позивачки та під час атмосферних опадів спричиняє замокання і підтоплення її подвір`я, спрямовує весь мул на її земельну ділянку. Зазначила, що таке влаштування відповідачем території земельної ділянки та водовідведення з дахів будівель останнього суперечить вимогам ДБН України. Господарська будівля відповідача літня кухня, розташована на відстані 0,34м 0,36м від огорожі з її будинковолодінням, звіс даху перетинає межу між ділянками сторін та відповідач без її погодження облаштував замощення біля стін цієї будівлі на фундаменті огорожі. На даху літньої кухні відповідача відсутні снігозатримувачі, внаслідок чого сніг потрапляє з даху на територію її будинковолодіння. Також, огорожа земельної ділянки відповідача повинна становити 5,0м, а влаштована довжиною 5,34м, встановлена під кутом, зміщена в сторону належної їй земельної ділянки, внаслідок чого зменшено розмір межі з 11,94м до 10,65м. Представник позивачки адвокат Васечко Ю.А.\~ подав клопотання про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позов підтримав. Представник відповідача адвокат Огорілко Ю.В. подав відзив, у якому на заперечення позовних вимог зазначив, що спірна господарська будівля (літня кухня) збудована в 1967 році попереднім власником [PERSON] та існувала на час його придбання вказаного господарства в 2014 році. Також, в 2014 році на час погодження меж [PERSON] , вказана будівля існувала на тому ж місці та в позивачки не було жодних зауважень з цього приводу. З цього приводу заявив про застосування позовної давності до даних правовідносин, оскільки з таким позовом позивачка мала право звернутися до суду протягом трьох років з моменту побудови спірної господарської будівлі. Літня кухня не є самочинним будівництвом, позивачка не зазначила жодної вагомої підстави знесення такої, що є крайньою мірою. В свою чергу, ДБН України Б.2.2.-12:2019, які визначають, що відстань літньої кухні до межі з земельною ділянкою [PERSON] повинна становити не менше одного метра, почали діяти з 2019 року, тобто задовго після побудови літньої кухні (в 1967 році). Огорожа, яка межує з земельною ділянкою позивачки площею 0,04га, була встановлена ним після погодження з останньою. Після складання акта про наявність порушення з його боку щодо вказаної межі, він самостійно переніс спірну огороджу та привів межу у відповідність з Збірним кадастровим планом На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З реєстраційного посвідчення від 17.08.1998р. встановлено, що за позивачкою на підставі договору дарування від 13.08.1998р. зареєстровано право власності на житловий будинок/будинковолодіння по [ADDRESS] . Позивачці [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1000га кадастровий №4624810900:04:001:0003, розташована по [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що встановлено з державного акта від 07.12.2006р., виданого на підставі рішення Угнівської міської ради №26 від 19.05.2006р. З проекту землеустрою встановлено, що рішенням Угнівської міської ради №19 від 11.12.2015р. позивачці [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,05га в м.Угнів 25.02.2016р. складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно якого межі земельної ділянки площею 0.040га, наданої [PERSON] , закріплені в натурі (на місцевості) шістьма межовими знаками, які пред`явлені\~ та передані на зберігання останній. Даний акт підписано позивачкою та суміжними землекористувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який межує з вказаною земельною ділянкою частково на півночі, зі сходу та з півдня (відповідно до абрису) Вказаний проект відведення земельної ділянки затверджений рішенням Угнівської міської ради №94 від 03.11.2016р. 17.11.2016р. за позивачкою [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,04га, кадастровий №4624810900:01:003:0036, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в м.Угнів Червоноградського району Львівської області, що встановлено з витягу від 22.11.2016р. З інформації з реєстрів від 13.08.2021р. встановлено, що за відповідачем [PERSON] 26.12.2014р. на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2014р. зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку площею 0,1га кадастровий №4624810900:01:003:0030 призначену для обслуговування зазначеного будинку та господарських будівель, які розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до акта комісії постійної комісії з питань земельних відносин від 12.08.2020р., господарська будівля [PERSON] розташована на відстані менше одного метра від межі земельної ділянки [PERSON] та дах цієї будівлі розвернуто в сторону земельної ділянки останньої, водостічні труби виведено під паркан господарства позивачки. З висновку експерта №025/21 від 22.07.2021р. встановлено, що: - влаштування водовідведення з дахів житлового будинку і господарської спорукди (літньої кухні) будинковолодіння [ADDRESS] суперечить вимогам ДБН України, оскільки спричиняє замокання, підтоплення подвір, оскільки спричиняє замокання, підтоплення подвір`я будинковолодіння [ADDRESS] , спричиняє розмивання самого подвір`я будинковлодіння [ADDRESS] та спрямовує весь мул на територію земельної ділянки будинковлодіння [ADDRESS] , особливо в місці розташування належних [PERSON] господарських будівель, що є наслідком підняття (підсипки)\~ [PERSON] рівня землі; - відстань від стін господарської споруди (літньої кухні) будинковолодіння [ADDRESS] до межі (огорожі) земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] становить 0,34 0,36м, звіс даху цієї будівлі перетинає межу земельної ділянки, на даху відсутні снігозатримувачі, внаслідок чого відбувається зсув снігового шару на земельну ділянку [PERSON] , що не відповідає ДБН України; - розміри (довжина) огорожі земельної ділянки [PERSON] на межі належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0400га з кадастровим номером 4624810900:01:003:0036 не відповідає розмірам збірного кадастрового плану, зокрема довжина вказаної огорожі становить 5,34м (замість 5,00м) і така зміщена в сторону земельної ділянки позивачки внаслідок чого зменшено розмір межі останньої з 11.94м до 10,65м. З відповіді №7054 від 24.12.2021р. встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору від 15.03.1968р. та акта про закінчення будівництва від 30.07.1968р. Надалі право власності перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.07.2007р. До складу зазначеного будинковолодіння входить житловий будинок «А-1» загальною площею 93,8кв.м збудований в 1968 році та літня кухня «Б», рік будівництва якої не зазначено. В матеріалах справи відсутні відомості про реконструкцію або перепланування будинковолодіння. З наданих представником відповідача на підтвердження зазначених у відзиві обставин фотознімків вбачається, що відповідачем перенесено оспорювану позивачкою частину огорожі земельної ділянки та відновлено межі, а також встановлено снігозатримувачі на даху господарської будівлі. Відновлення відповідачем [PERSON] межі земельної ділянки підтверджується Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 21.01.2022р. , який також підписано [PERSON] та не містить зауважень останньої. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих приписах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно з статтею 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством. Відповідно до частини другої статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" огорожі і ворота відносяться до малих архітектурних форм. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді відповідачем перенесена огорожа, яка була зміщена на територію належної позивачці земельної ділянки площею 0,04га з кадастровим номером 4624810900:01:003:0036, чим приведено розміри цієї земельної ділянки у відповідність до документації із землеустрою, що погоджено у відповідному акті з [PERSON] . Також, відповідачем облаштовано дах господарської будівлі (літньої кухні) з метою недопущення зсуву снігу на територію земельної ділянки позивачки. Суд погоджується з позицією представника відповідача в тій частині, що спірна господарська будівля (літня кухня) не є самочинно збудованою, а також, що [PERSON] не зазначила настільки суттєвих перешкод в користуванні земельною ділянкою, які створює їй літня кухня [PERSON] , які слугували б підставою для застосування такого крайнього заходу, як знесення цієї господарської будівлі. Окрім цього, літня кухня була збудована до набрання чинності ДБН Б.2.2.-12:2019, а тому в даному випадку суд враховує положення ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи вищезазначене, судом не встановлено підстав для задоволення позову

Outcome: dismissed