Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

14 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Тростянецької селищної ради Гайсинскього району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що батько позивача [PERSON] з 1995 року працював в ТОВ "Тростянчик ЛТД", с. Тростянчик Тростянецького району Вінницької області, з 23.12.1996 по 07.05.1998 служив в збройних силах, з 01.01.2000 по 02.12.2013 знову працював в ТОВ "Тростянчик ЛТД", далі його було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням дії трудового договору. Згідно з архівними довідками та витягів список додаток до державного акта про розпаювання земель КСП ім. Петровського сформовано 05.01.1995. Батька позивача до даного списку помилково не включено. В грудні 1999 року загальні збори членів КСП прийняли рішення про реформування КСП у ТОВ "Тростянчик". Тобто на момент розпаювання земель [PERSON] являвся працівником ТОВ (колгоспу), але помилково не був внесений до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В зв`язку з тим, що розпаювання земель ТОВ "Тростянчик ЛТД" відбулось і покійний [PERSON] дізнався про своє право на земельну частку (пай), звернувся до відділу у Тростянецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з запитом про те чи вносили його до списку (додатку до Державного акта на право колективної власності на землю ТОВ "Тростянчик ЛТД"). 21.07.2021 [PERSON] отримав відповідь відділу №3 Управління у Гайсинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, з якої вбачається, що [PERSON] помилково (безпідставно) не включили до списку - додатку до державного акта на право колективної власності на землю. Позивач вважає, що є всі підстави для визнання за спадкоємцем [PERSON] - [PERSON] права на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] своєчасно прийнявши спадщину звернувся до державного нотаріуса другої Тростянецької Державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на право на право на земельну ділянку (пай). 04.10.2022 позивач отримав довідку про коло спадкоємців та усну відмову у видачі свідоцтва, так як відсутні правовстановлюючі документи на дане майно, та запропоновано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку (пай). Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай), із земель резервного фонду Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] в порядку спадкування за законом. Відповідач не скористався правом регламентованим ст. 178 ЦПК України та відзив на позов не подав. Ухвалою суду від 16.03.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області та відкладено підготовче засідання. 20.04.2023 на виконання вимог ухвали суду від 03.04.2023 від Другої тростянецької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли витребувані документи. Ухвалою суду від 28.04.2023 постановлено закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи з урахуванням клопотання представника позивача відкладався. 23.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів по справі, якими підтверджено коло спадкоємців, що своєчасно прийняли спадщину. Позивач та його представник в судове засідання 23.05.2023 не з`явились, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд цивільної справи без участі позивача та його представника. Висловився, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, разом з тим, 24.03.2023 на адресу суду надійшло клопотання Тростянецької селищної ради про проведення розгляду справи про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, без участі представника Тростянецької селищної ради за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову варто відмовити, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] в смт Тростянець Тростянецького району Вінницької області помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджено фотокопіями відповідних свідоцтв (а.с. 7, 8). Як вбачається з фотокопії спадкової справи №2/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] його син [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 50-51), а мати померлого [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті сина на користь [PERSON] (а.с.52). Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з СТОВ "Тростянчик ЛТД". Так, згідно з архівною довідкою №153 від 26.04.2021 в книгах обліку трудового стажу працівникам СТОВ "Тростянчик ЛТД" є дані про нарахований трудовий стаж за 1995-1996, 2000-2008 роки [PERSON] , дані про членство в колгоспі відсутні, відомості про роботу в КСП ім. Петровського з 01.01.2000, про роботу в ТОВ «Тростянчик ЛТД» з 02.04.2000, та про роботу в СТОВ «Тростянчик» з 01.01.2003, підтверджуються записами, у трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с. 14, 12). Зі змісту довідки №204 від 05.08.2021 Гайсинського районного Тростянецького центру комплектування та соціальної підтримки випливає, що [PERSON] , 1978 р.н. проходив строкову служюу в армії з 23.12.1996 по 07.05.1998 (а.с. 15). Відповідно до архівної довідки №153 від 26.04.2021 колгосп ім.Петровського с. Тростянчик діяв з 1944 по 1992 рік. В грудні 1992 року відбулися загальні збори колгоспників по питанню реорганізації колгоспу у КСП ім. Петровського. Розпорядженням Представника ПУ у Тростянецькому районі №310 від 28.12.1992 здійснено державну реєстрацію КСП ім. Петровського. В грудні 1999 року загальні збори членів КСП прийняли рішення про реформування КСП у ТОВ "Тростянчик ЛТД" (протокол загальних зборів №3 від 02.02.2000). Ухвалою Господарського суду Вінницької області №5/209-04 від 19 травня 2005 року ТОВ "Тростянчик ЛТД" ліквідовано та виключено із державного реєстру, але в силу різних причин ТОВ "Тростянчик ЛТД" знову включено до державного реєстру і в даний час підприємство знаходиться в стадії ліквідації (а с. 13). 05 січня 1996 року КСП ім. Петровського с. Тростянчик Тростянецького району Вінницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії 1-ВН № 000109, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №10. До Державного акту на право власності на землю долучений список громадян, які працювали працюють в КСП "ім. Петровського. В цьому списку прізвище [PERSON] відсутнє (а.с. 17-30). Будь-яких інших Державних актів на право колективної власності на землю цьому сільськогосподарському підприємству не видавалось. Як встановлено судом, [PERSON] 02.12.2013 звільнений з роботи СТОВ "Тростянчик" у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 12). Вважаючи своє невключення до списків на паювання земель колективної власності КСП ім. Петровського с. Тростянчик, помилковим, [PERSON] звернувся із зверненням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. 21.07.2021 у відповідь Відділ №3 управління у Гайсинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що відповідно до наявного у Відділі державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Петровського с. Тростянчик серії 1-ВН №000109 від 05.01.1996 та списку до акту Відділ №3 управління у Гайсинському районі Головного управління у Вінницькій області повідомив, що прізвище [PERSON] відсутнє в даних списках. Сертифікати на право на земельну частку (пай) та державний акт на гр. [PERSON] не виготовлявся та не видавався. Враховуючи наведене було рекомендовано звернутися до суду для визнання права на земельну ділянку (а.с. 16). Звернення спадкоємця [PERSON] до суду з цим позовом так само мотивоване незгодою із не включенням до вищевказаних списків на паювання земель колективної власності КСП ім. Петровського с. Тростянчик. Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (тепер і далі по тексту в редакції від 22 червня 1993 року, яка була чинна на час виникнення спірних відносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Згідно з частиною першою статті 22 ЗК (в\~редакції на\~час виникнення\~спірних відносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗК (в редакції на час виникнення спірних відносин), Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом, тощо. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Таким чином, виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року право на земельний пай особа набуває за наявності усіх трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Суд перевіряє саме ці обставини і, залежно від установленого, вирішує питання про обґрунтованість позовних вимог. Тобто, за умов відсутності трьох складових одночасно, а саме перебування позивача в членах КСП, отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю та включення особи до списку, доданого до цього акту, особа не має права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17 (провадження №61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17 (провадження №61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі №530/311/19 (провадження №61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18 (провадження №61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18 (провадження №61-5685св19). Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві. Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства. Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю. Згідно із\~законодавством,\~членами КСП\~були такі\~особи: постійні працівники - члени КСП; пенсіонери,\~які раніше\~працювали в\~КСП і\~залишилися його\~членами,\~незалежно від\~місця їхнього\~проживання; військовослужбовці\~строкової служби,\~якщо вони\~не вийшли\~з КСП: особи,\~направлені на\~навчання,\~якщо вони\~залишилися членами\~КСП; жінки,\~які перебували\~у відпустці\~через вагітність\~та пологи\~або у\~відпустці для\~догляду за\~дитиною віком\~до 3\~років; члени\~КСП,\~що обіймали\~виборні посади\~в органах\~державної влади\~або місцевого\~самоврядування,\~якщо збереження\~за ними\~членства було\~передбачено в\~статуті КСП. Крім того, одержати земельний пай можуть спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі земельних сертифікатів. Як встановлено судом та підтверджено наявними у справі доказами, батько позивача [PERSON] з 1995 року перебував у трудових відносинах з СТОВ "Тростянчик ЛТД" (раніше КСП ім. Петровського с. Тростянчик), на момент отримання КСП ім. Петровського с. Тростянчик Державного акта на право колективної власності на землю 05.01.1996, [PERSON] проходив строкову військову службу, однак матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] був членом цього господарства, а відтак не підтверджено його права на земельну частку (пай), і як наслідок, станом на день розгляду справи, не можливо встановити помилковість чи безпідставність не включення його до списку осіб на отримання земельної частки (паю), який є Додатком до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів; трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Вказана Постанова містить затверджений зразок заповнення трудової книжки колгоспника, внесені до неї дані свідчать, зокрема, про його членство в колгоспі, а не лише про наявність трудових відносин. Відповідно до позиції Верховного Суду у Постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Позивачем суду не надано копії трудової книжки колгоспника на ім`я [PERSON] , а згідно з архівною довідкою №153 від 26.04.2021 засвідчено лише дані про нарахований трудовий стаж працівника СТОВ "Тростянчик ЛТД" за 1995 рік 127 трудоднів, за 1996 рік 211 трудоднів, однак зазначено, що відомості про членство у колгоспі відсутні. Відтак, надані позивачем докази свідчать, що його батька не було включено до списків осіб - членів КСП ім. Петровського с. Тростянчик, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, що видавався 05.01.1996 і, як наслідок батько позивача не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай). Водночас, позивачем до позовної заяви не додано письмових документів про прийняття його батька [PERSON] в члени КСП ім.Петровського с. Тростянчик, тобто, протоколу загальних зборів підприємства (уповноважених), оскільки прийняття в члени КСП має підтверджуватися рішенням загальних зборів або уповноважених членів КСП та повинно бути добровільним, а не автоматичним. Крім того, дані щодо нарахованого трудового стажу за 1995 -1996 роки працівникам СТОВ «Тростянчик ЛТД» та строкова служба з 1996 по 1998 роки, що міститься в архівній довідці №153 від 26.04.2021 та довідці №204 від 05.06.2021 не містить інформації щодо членства [PERSON] в КСП. У справі відсутні інші письмові докази, що батько позивача був членом згаданого КСП. Аналізуючи наведене, суд зазначає, що зверненню до суду із позовом до селищної ради про визнання права на земельну частку пай, має передувати вирішення питання щодо невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства та районної державної адміністрації, яка такі списки затверджувала. Матеріали справи не містять доказів, що зазначені дії КСП покійний батько позивача [PERSON] оскаржував, та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося. За таких обставин, до вирішення питання щодо неправомірності не включення батька позивача до списку осіб, додатку до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку, відсутні підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай). в порядку спадкування за законом. Правові висновки з аналогічних правовідносин викладені у Постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц. Таким чином, судом встановлено на підставі належних і достовірних доказів, що КСП ім. Петровського с. Тростянчик був виданий лише один Державний акт на право колективної власності на землю від 05.01.1996, до якого існує список осіб, які мають право на отримання земельного паю. До цього списку [PERSON] не включений. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). В силу положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] , який помер [INFO] права на земельну частку (пай) згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 05.08.1996, адже відсутні будь-які докази на підтвердження того, що час його видачі підприємству батько позивача був членом підприємства, а відтак не можливо встановити чи міг він бути включений у список осіб на отримання земельного паю. Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, встановивши, що у спадкодавця [PERSON] за життя відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), доказів належності останньому на час відкриття спадщини права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю позивачем не надано, отже таке право не може бути успадковане його спадкоємцем, оскільки не входить до складу спадщини, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Аналогічного висновку у справах з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постановах від 17 березня 2020 року (справа № 396/1683/18-ц) та від 20 травня 2020 року (справа № 384/642/17). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed