Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до суду в інтересах позивачів з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] завдану кримінальним правопорушенням шкоду у розмірі 70 506 гривень 11 копійок. Позов мотивує тим, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року, який набрав законної сили 15 грудня 2022 року, за результатами розгляду кримінального провадження за № 12021041570000243 від 21 липня 2021 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, дії якого кваліфіковані як незаконна порубка дерев у лісах на території природно-заповідного фонду, що спричинили тяжкі наслідки та йому призначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. Прокурор зазначає, що неправомірність дій [PERSON] встановлена судом, а отже відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода повинна бути відшкодована в повному обсязі. У судовому засіданні прокурор та представник Солонянської селищної ради позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Прокурор на підтримання позовних вимог пояснила, що в якості позивачів вказана Солонянська селищна рада у зв`язку з тим, що на її території відбулося протиправне зрубування дерев відповідачем, а Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) вказана в якої позивача у зв`язку з тим, що є органом контролю з питань надходження коштів. Прокурор зауважила, що вирок суду має преюдиційне значення лише в питанні чи мали місце певні дії та чи вчинені вони цією особою, тобто відповідачем. З посиланням на норми Бюджетного кодексу України вважала, що заподіяну злочином шкоду слід стягнути на користь лише Солонянської селищної ради в повному обсязі. Представник Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 7 ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. З`ясувавши думку учасників справи суд постановив проводити судовий розгляд без участі представника Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) та відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення прокурора, представника Солонянської селищної ради, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року, який набрав законної сили 15 грудня 2022 року, [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України та йому було призначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. У вироку зазначено, що 20 травня 2021 року не маючи спеціального дозволу, не маючи лісорубного квитка і без законних на те підстав, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій [PERSON] перебуваючи в кварталі 41 виділі 1 лісу, розташованого на території регіонального ландшафтного парку «Придніпровський», який відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відноситься до природно-заповідного фонду, знаходиться в державній власності та належить Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство» і відноситься до лісу природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення, розташованого поблизу с.\~Звонецьке-на-Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області, за допомогою бензопили «STERN» моделі «CSSG3816+», яку заздалегідь приготував для вчинення злочину, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев, діючи умисно з корисливих мотивів здійснив порубку 7 дерев породи акація біла та 5 дерев породи дуб звичайний, а всього 12 дерев до припинення їх росту, завдавши Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство» шкоду на суму 70 506 гривень 11 копійок (а.с.21-25). Вирок набрав законної сили 15 грудня 2022 року. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. У вироку суду, який згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вказано що злочин було вчинено на території регіонального ландшафтного парку «Придніпровський». В той же час вказані обставини не є обов`язковими для суду саме в частині території вчинення злочину, про що наполягала і прокурор під час судового засідання з посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 364/1080/16-ц від 27 червня 2018 року, в якій вказано, що вирок суду є преюдиційним лише щодо вказаних обставин, а не щодо того, кому завдано шкоди, тобто державі в особі якого органу. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином на прокурора та позивачів покладається обов`язок доведення обставин, які вказані в позові в частині того, що саме позивачам завдана шкода незаконними діями відповідача і в якому розмірі. Вирішуючи питання про те, чи є Солонянська селищна рада належним позивачем, суд посилається на те, що орган місцевого самоврядування, відповідно до ст. ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). У той же час суду не надано доказів того, що природні ресурси у вигляді 7 дерев породи акація біла та 5 дерев породи дуб звичайний, які були до припинення їх росту спиляні відповідачем, перебувають у власності саме територіальної громади Солонянської селищної ради. В якості позивача прокурор також зазначив Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) з посиланням на те, що вказаний орган контролює питання надходження коштів. Разом з тим до матеріалів справи прокурор надав лист Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) від 17 січня 2023 року (а.с.86), згідно якого інспекція на території Микильського лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство» заходи державного нагляду (контролю) в 2022 році не здійснювала, у зв`язку з чим у неї відсутні законні підстави для звернення з позовом до суду. Таким чином прокурором, а також представником Солонянської селищної ради не було доведено суду факт того, що саме цим особам, в інтересах яких прокурор звернувся до суду з позовом було завдано шкоду незаконною порубкою дерев відповідачем, а до позову було додано розрахунок шкоди заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, здійсненим на території Микільського лісництва ДП «Дніпровській лісгосп» (а.с.53). Не зважаючи на це, таке Державне підприємство не є позивачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21, провадження № 61-5246св22 вказано, що нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9). У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: "Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити". Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Суд посилається на те, що до позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради, Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), не було додано жодного доказу, якій би свідчив про те, що відповідач завдав шкоди саме особам, в інтересах яких прокурор звернувся з позовом до суду. Прокурор та представник Солонянської селищної ради посилалися лише на положення ст. ст. 29, 69-1 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Пунктом 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Також прокурор посилалася на постанову Верховного Суду у справі № 364/1080/16-ц від 27 червня 2018 року в якій вказано, що шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Таким чином, у вказаній постанові Верховного Суду описано спосіб перерахування коштів, тобто врегульовано питання про надходження та\~витрати місцевих\~бюджетів, а не вирішено питання про порядок стягнення завданих збитків, що є предметом поданого прокурором позову. Крім того, для вирішення питання про стягнення, суд повинен дійти висновку про те, що вимога заявлена належним позивачем. В той же час суду не було доведено, що шкода [PERSON] у вигляді порушення природоохоронного законодавства, була заподіяна ним на адміністративній території власником якої є саме Солонянська селищна рада. Посилання прокурора на положення Бюджетного кодексу України, на думку суду не звільняє його від обов`язку довести суду наявність підстав для відповідного стягнення завданої шкоди саме на користь позивачів, яких прокурор визначив в кількості двох осіб, а про стягнення просив лише на користь однієї. В судовому засіданні прокурор не зміг пояснити які саме позовні вимоги заявлені з боку Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області). Так, у вироку суду вказано що відповідач під час вчинення злочину перебував в кварталі 41 виділу 1 лісу, розташованого на території регіонального ландшафтного парку «Придніпровський», який відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», відноситься до природно-заповідного фонду та знаходиться в державній власності і належить Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство», відноситься до лісу природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення, розташованого поблизу с.\~Звонецьке-на-Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області. Тобто у вироку суду йдеться про те, що територія, на якій відповідач здійснив незаконну порубку лісу, перебуває у державній, а не у комунальній власності. Проте,\~в цій\~частині вирок\~суду не\~має преюдиційного\~значення,\~про що\~також повідомила\~і прокурор,\~а відповідно\~до вимог\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що ані прокурор, ані представник Солонянської селищної ради не довели суду належними та допустимими доказами те, що саме тим особам, в інтересах яких прокурор звернувся з позовом до суду було завдано шкоду вчиненим відповідачем злочином, на підставі чого суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed