Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», якому 13.02.2014, через систему «Приват24», в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та внесено на цей рахунок 30000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово звертався до банку із вимогами поновити йому доступ до рахунку, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 20.04.2017 в Головному офісі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано заяву [PERSON] від 13.04.2017 про необхідність переведення 30000,00 дол. США вкладу та нарахованих на нього відсотків з рахунка № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] . У зв`язку із тим, що банк не виконав зазначену заяву позивач був змушений звернутися із відповідним позовом до суду. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018, у справі № 757/51774/17-ц, вирішено стягнути з банка на користь [PERSON] 37684, 61 дол. США (з яких 7684,61 дол. США відсотки) та 31440,96 грн. Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018, банк оскаржив його в апеляційному порядку. Київський апеляційний суд, постановою від 21.08.2019, залишив рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 без змін. Постановою Верховного Суду від 01.10.2020 рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 та постанова Київського апеляційного суду від 21.08.2019 залишені без змін. У зв`язку із тим, що банк відмовляється від виконання свого обов`язку з переведення коштів, не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, з метою спонукати банк якнайшвидше виконати свої зобов`язання перед позивачем він звернувся до суду із позовом про стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 01.12.2020 по 18.01.2021. Ухвалою суду від 20.01.2021 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 19.08.2021 через канцелярію суду відповідачем було подано відзив. У відзиві відповідач зазначав про свою незгоду із визначенням позивачем бази для нарахування пені та наполягав на зменшенні суми пені на підставі ст. 551 ЦК України, відповідно до принципів співмірності, розумності та обгрунтованості. 31.08.2021 через канцелярію суду позивачем було подано відповідь на відзив. 22.12.2021 через канцелярію суду від представника відповідача були подані додаткові поясненян по справі, де представник відповідача просила врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №320/5115/17-ц при ухваленні судового рішення у даній справі, відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. 09.02.2022 представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - адвокат В.О. Тузова подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 09.02.2022 в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №757/2694/21-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені- відмовлено. 12.09.2022 через канцелярію суду позивачем були подані письмові пояснення. У даних поясненнях позивач, у звязку із зміною Великою Палатою Верховного Суду бази нарахування пені, навів розрахунок пені з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, у справі № 761/16124/15, відповідно до якої пеня підлягає обрахуванню від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору, тобто від суми процентів на суму вкладу. Відповідно до розрахунку обсяг пені, що підлягає стягненню, становить 11296,37 дол. США (7684,61 дол. США/*3% х 49 днів). 19.12.2022 через канцелярію суду позивачем були подані письмові пояснення. У даних поясненнях позивач, посилаючись на позицію, викладену у постанові Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2022, у справі № 202/5076/19, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду від 28.11.2022, зазначено наступне: «Таким чином, заява позивача від 08.10.2014 про повернення йому грошових коштів не свідчить про договірне розірвання депозитних договорів, адже згідно «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» та з урахуванням положення п.2.2.3.7 про умови та правила укладення «Вкладу «Депозит VIP», у підпункті якого 2.2.3.7.13. зазначено: «Цей договір набирає чинності з дня його підписання. Дія договору припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать до сплати відповідно до умов цього договору». Тобто, підтвердженням факту припинення дії договору внаслідок його розірвання має бути саме виплата позивачеві всієї суми вкладу разом з процентами в день звернення позивача із відповідною заявою, що належать до сплати відповідно до умов договорів, чого відповідачем здійснено не було. У судовому порядку до цього зазначені договори також не розривалися, а добровільне їх розірвання відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг» з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») так і не відбулось, адже відповідачем не були виконані передумови розірвання депозитних договорів, визначені положенням п.2.2.3.7.13 «Умов та Правил надання банківських послуг». За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладу за депозитними договорами з нарахованими процентами, оскільки само по собі звернення позивача 08.10.2014 із заявою про розірвання депозитних договорів не є достатньою підставою вважати ці договори розірваними з 10.10.2014 без виплати Банком Клієнту відповідних коштів з власних положень «Умов та Правил надання банківських послуг». Таким чином Верховний Суд погодився із позицією, відповідно до якої звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору або про видачу коштів не припиняє споживчих правовідносин між ним та банком та не свідчить про договірне розірвання депозитних договорів, оскільки само по собі звернення із заявою про розірвання депозитних договорів не є достатньою підставою вважати ці договори розірваними без виплати Банком Клієнту відповідних коштів з власних положень «Умов та Правил надання банківських послуг». Ухвалою від 31.10.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 04.11.2022 до суду надійшли пояснення відповідача по справі, в яких відповідач повідомив, що 17.11.2014 ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» здійснив переведення боргу з подальшим укладенням додаткової угоди до цього договору на ТОВ ФК «Фінілон». З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від позивача відносно переведення банком на ТОВ ФК «ФІНІЛОН» боргу за договором банківського вкладу наадресу банку не надходило, то вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди позивача. З урахуванням наведеного, представник відповідача просить суд при ухваленні рішення у справі прийняти до уваги надані банком докази на підтвердження відсутності зобов`язань Банка перед позивачем. 19.12.2022 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача посилався на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2022 у справі №202/5076/19, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2022, в якій Верховний Суд погодився з позицією, відповідно до якої звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору або про видачу коштів не припиняє поживчих правовідносин між ним та банком та не свідчить про договірне розірвання депозитних договорів , оскільки само по собі звернення із заявою про розірвання депозитних договорів не є достатньою пдставою вважати ці договори розірваними без виплати Банком клієнту відповідних коштів з власних положень «Умов та правил надання банківських послуг». Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі. Позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі, просив при розгляді справи врахувати позицію Верховного Суду, викладені у постанові від 22.02.2023 у справі №757/1623/20, у позові просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що позивач є клієнтом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», якому 13.02.2014, через систему «Приват24», в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та внесено на цей рахунок 30000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово звертався до банку із вимогами поновити йому доступ до рахунку, але дані вимоги позивача банком виконані не були. 20.04.2017 в Головному офісі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано заяву [PERSON] від 13.04.2017 про необхідність переведення 30000,00 дол. США вкладу та нарахованих на нього відсотків з рахунка № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] . У зв`язку із тим, що банк не виконав зазначену заяву позивач був змушений звернутися із відповідним позовом до суду. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018, у справі № 757/51774/17-ц, вирішено стягнути з банка на користь позивача 37684,61 дол. США та 31440,96 грн. Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018, банк оскаржив його в апеляційному порядку. Київський апеляційний суд, постановою від 21.08.2019, залишив рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 без змін. Крім того, постановою Верховного Суду від 01.10.2020 рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 та постанова Київського апеляційного суду від 21.08.2019 залишені без змін. Стягненню з відповідача на користь позивача, у справі № 757/51774/17-ц, підлягає 37684,61 дол. США (з яких 7684,61 дол. США це відсотки) та 31440, 96 грн. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, відповідач не виконав покладених на нього зобов`язань та позбавив позивача права користуватись належним йому майном. Ретельно вивчивши усі обставини у справі суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, виходчи з наступного. Так, у Постановах від 11.05.2016 у справі №6-37цс16, від 07.12.2016 у справі №6-362цс16, від 13.09.2017 у справі №6-1881цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: dismissed