Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Представник позивача, адвокат Венерська Г.І., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, по-силаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 29.08.2016 року. Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на даний час позивачка та її діти проживають окремо від відповідача за адресою [ADDRESS] . Вказує, що відповідач не брав та не бере участі у вихованні дочки та сина, мате-ріальної допомоги на утримання спільних дітей не надає. При цьому, позивачка має не значний дохід, вона вимушена нести основну частину витрат на матеріальне забезпе-чення спільних з відповідачем дочки та сина, а саме: придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, оплати комунальних послуг та інше. Зазначає, що на даний час відповідач є військовослужбовцем, осіб на утриманні не має, а тому має змогу сплачувати аліменти. На основі викладеного, позивач просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних малоліт-ніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повно-ліття; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) що-місяця, з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON], [INFO] , трьохрічного віку; вирішити питання про стягнення судо-вих витрат. Позивач [PERSON] та її представник Венерська Г.І. , в судове засідання не з`я-вились. Представник позивача спрямувала до суду клопотання, згідно якого позовні ви-моги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без її та позивачки участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнав у повному об-сязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрун-тованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.07.2016 року Чернівецьким міським відділом держав-ної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис №1124 (а.с.8). Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що під-тверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.9-10). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Горішньошеровецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, в житловому будинку [ADDRESS] , про-живають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Довідкою від 17.07.2021 року №293 (а.с.12) та копією посвідчення (а.с.13) підтверджується, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листо-пада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дер-жава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумо-вого, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здіб-ностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духов-ного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом ос-новної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утриму-вати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заро-бітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володін-ня та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелек-туальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати плат-ника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що ма-ють істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі вста-новлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх опла-ти. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, мате-ріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 від-сотків заробітної плати цієї особи. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 2 833 грн. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим ста-новищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. Судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою; на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї не перебуває. Також, суд приймає до уваги визнання вимог відповідачем у повному обсязі. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають стяг-ненню на користь позивачки аліменти на утримання спільних малолітніх дітей у роз-мірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожит-кових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Отже, оскільки малолітня [PERSON] не досягла трирічного віку, суд приходить до висновку, що позовна вимога стосовно стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на утримання позивачки до до-сягнення дитиною трирічного віку - також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із за-лученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; по-в`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ре-зультатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розпо-ділу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвока-та за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включа-ючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вар-тості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення від-повідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою роз-поділу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої до-помоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвока-том на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розпо-ділу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підля-гають розподілу між сторонами. Представником позивача разом з позовною заявою подано попередній (орієнтов-ний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, згідно якого позивач на даний час сплатила 4020 грн. 00 коп. Відповідачем не подано жодних клопотань про зменшення витрат на оплату прав-ничої допомоги. Разом з цим, відповідач подав заяву, згідно якої визнав заявлені вимо-ги у повному обсязі. При цьому, суд зауважує, що представник позивача не брала участь у судових за-сіданнях особисто а також не готувала відповідь на відзив, оскільки відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими саме в розмірі 4020 грн., а тому з від-повідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4020 грн.

Outcome: approved