Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав: заборонити [PERSON] перебувати у місці її проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця її проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке йому невідоме, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Вимоги заяви мотивує тим, що вона проживає разом з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Тривалий час [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство щодо неї, зокрема, ображає, провокує, погрожує фізичною розправою, конфліктує. З приводу вказаних конфліктів вона неодноразово зверталася зі заявами до Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області. На [PERSON] неодноразово складалися протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виносилися термінові заборонні приписи. Після цього останній своєї поведінки не змінив, продовжує вчиняти скандали, погрожує фізичною розправою. Отже, дії [PERSON] викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може особисто себе захистити. Крім того, від постійних суперечок та скандалів у неї погіршився стан здоров`я, сон та працездатність. А тому, щодо [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків домашнього насильства з його боку. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити. В судовому засіданні заявниця додатково пояснила таке. [PERSON] зловживає алкоголем, в стані алкогольного сп`яніння поводиться неадекватно, систематично вчиняє щодо неї та їх неповнолітнього сина [PERSON] домашнє насильство, дитина боїться його, що негативно впливає на її психологічний стан. Жодної ночі вони з сином не спали спокійно. [PERSON] виганяє її з дому, вона може ночувати на вулиці. Протягом чотирьох років вона постійно звертається до поліції з приводу незаконних дій [PERSON] , однак це не допомагає. Щодо заборони користування майном зазначила, що [PERSON] не сплачує комунальні послуги, через те, що вона звернулася до суду із заявою про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Крім того, [PERSON] може проживати у своїх батьків, які мають приватний будинок, де проживають самі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся одежним чином, а саме на номер телефону вказаний в заяві. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановив суд, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданою 1 вересня 2011 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що за фактом систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства [PERSON] неодноразово зверталася до Яворівського РВ ГУНП у Львівській області, звернення були зареєстровані в ІКС ІПНП. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року (справа № 944/3638/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до даної постанови правопорушення полягало в тому, що [PERSON] 09 серпня 2020 року близько 22 год 40 хв, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року (справа № 944/5297/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до даної постанови правопорушення полягало в тому, що [PERSON] 11 вересня 2021 року о 22 год. 15 хв., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини [PERSON] тобто умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, чинив морально-психологічний тиск, даний конфлікт відбувся у присутності сина [PERSON] , 2011 року народження, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю [PERSON] . Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2022 року (справа № 944/5166/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до даної постанови правопорушення полягало в тому, що [PERSON] , який протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 09 жовтня 2022 року близько 23 год 41 хв, за місцем свого проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] в присутності сина [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода їх психічному здоров`ю. Крім того, відносно [PERSON] 10 жовтня 2022 року було винесено терміновий заборонний припис, за фактом вчинення відносно своєї дружини [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру. Відповідно до постанови Яворівського районного суду Львівської області від 01 лютого 2023 року (справа № 944/5167/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до даної постанови правопорушення полягало в тому, що [PERSON] 11 жовтня 2022 о 23:00 год в Яворів по [ADDRESS] , не виконав заходи термінового забороненого припису, яким було встановлено вимоги, що в період з 10.10.2022 по 11.10.2022 заборонена в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, а саме дружиною [PERSON] , [INFO] , жителькою [ADDRESS] , де 11.10.2022 о 23:00 год перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання повторно, незважаючи на заходи термінового припису, вчинив відносно дружини [PERSON] , та в присутності спільного неповнолітнього чина [PERSON] , 2011 року народження, домашнє насильство, яке супроводжувалось нецензурними словами, погрозами фізичною розправою, що могло завдати шкоди психічному здоров`ю останніх. Дії [PERSON] вчиненні повторно протягом року. Відповідно до п. п. 3, 6, 7, 8 та 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Суд зазначає, що відповідно до наведених вище норм Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну і запобіжну функції та направлений на попередження вчинення насильства і забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя. Нормами ч. ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 Цивільного процесуального України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З урахуванням змісту вищевказаних норм законодавства, суд зазначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Отже, під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису слід надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також слід встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, систематичність вчинення такого насильства та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з вимогами ст. 76 Цивільного процесуального України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального України. За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. ч. 1, 6 ст. 81 Цивільного процесуального України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини та їх правове регулювання, оцінивши зібрані докази, суд дійшов переконання, що заявником надано належні та допустимі докази, які в своїй сукупності підтверджують факти вчинення психологічного насильства щодо неї зі сторони [PERSON] , яке відбувається вже протягом кількох років і має систематичний характер, те, що [PERSON] є беззаперечним кривдником, а вжиті заходи, а саме притягнення його до адміністративної відповідальності і винесення тимчасових заборонних приписів не вплинули на поведінку [PERSON] і він продовжує вчиняти протиправні дії, в зв`язку з чим, існують ризики продовження чи повторного вчинення насильства та загрози настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. З підстав, наведених вище та з метою застосування дієвого та ефективного захисту інтересів [PERSON] , а також недопущення повторного випадку домашнього насильства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та видачі обмежувального припису щодо [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що на цьому етапі передчасно встановлювати заборону строком на шість місяців, а для виправлення кривдника та усвідомлення ним своїх дій, а також з принципу пропорційності, на думку суду, достатнім часом для видачі обмежувального припису є три місяці з дня винесення рішення суду. За таких обставин, враховуючи принцип пропорційності, суд вважає, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягають частковому задоволенню. Також суд зазначає, що за правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial