Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

В вересні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики від 15 липня 2009р. в сумі 33819,0 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1236713,48 грн.; та від 15 жовтня 2009р. в сумі 84350,0 євро, що за офіційним курсом НБУ становить 2950073,77 грн.; судовий збір у розмірі 12405,0 грн. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що 015 липня, 15 жовтня 2009р. між сторонами були укладені договори позики, у вигляді боргових розписок, відповідно до яких відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 33819,0 дол. США і 84350,0 євро відповідно. 31 серпня 2022р. позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу про повернення отриманих в борг коштів. В строк визначений досудовою вимогою, відповідач не повернув отримані ним грошові кошти. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав наведених у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був оповіщений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив. Відзив на позов відповідачем до суду не подавався, у визначені строки. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 липня 2009р., 15 жовтня 2009р. між сторонами були укладені договори позики, у вигляді боргових розписок (а.с. 6, 7) наступного змісту: « Расписка. Я , [PERSON] получил у [PERSON] кредит в сумне 33819 $ (тридцать три тысячи доларов восемьсот девятнадцать). Обязуюсь погасить в оговоренные сроки. 15.07.09. Подпись…»; «Расписка. Я [PERSON] получил в долг у [PERSON] сумму 84350 евро восемьдесят четыре тысячи триста пятьдесят евро. 15.10.2009. Подпись». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що 31 серпня 2022р. позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу, в якій позивач запропонував відповідачу протягом тридцяти днів від дня пред`явлення цієї вимоги повернути зазначені вище суми позики. Протягом всього часу розгляду справи в суді, судом не встановлено даних, які б свідчили про повернення відповідачем всіє всієї суми заборгованості за зазначеними борговими розписками. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав, суми позики залишаються неповернутими в повному обсязі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи правові позиції Верховного Суду, висловлені в постановах у справах № 444/9519/12 від 28 березня 2018р., № 910/10156/17 від 10 квітня 2018р., № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019р., № 723/304/16-ц від 23 жовтня 2019р., ст. ст. 16, 625, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 15 липня 2009р. в сумі 33819,0 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на час подання позову становить 1236713,48 грн.; та від 15 жовтня 2009р. в сумі 84350,0 євро, що за офіційним курсом НБУ на час подання позову становить 2950073,77 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12405,0 грн.

Outcome: approved