Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

У квітні 2023 до суду звернулася [PERSON] яка просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини починаючи з дати подання позовної заяви, а також стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) за минулий період з 27.08.2021 по день подання позовної заяви до суду. Мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує свій обов`язок з утримання доньки, що являється підставою звернення до суду. Позивач у 2021 році уже зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу, заяву задоволено та видано судовий наказ. Проте при зверненні його до виконання виконавчий документ було повернуто державним виконавцем без виконання з причин відсутності відомостей відносно боржника. Оскільки за попередній період згідно судового наказу вона не змогла стягнути кошти зі сплати аліментів, просить їх стягнути рішенням суду. Ухвалою суду від 21.03.2023 прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження,розгляд справи вирішено здійснити у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити із підстав наведених у ньому. Суду пояснила, що вона не знає про місце проживання та перебування відповідача. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Суд дослідивши докази встановив, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та спільно проживає із позивачем. Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2021 року вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Судовий наказ позивачу повернуто без виконання з тих підстав, що вказаний виконавчий документ не відповідає вимогам закону та не містить достатніх відомостей про боржника. Позивачка у вересні 2022 року звернулася до суду із заявою про виправлення описки, в якій просила додати відомості відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 03.10.2022 року у задоволенні заяви про виправлення описки відмовлено. Суд посилався на те, що при винесенні судового наказу описки судом не було допущено. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, далі - СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 180 СК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Суд дослідивши докази, норми закону у справі дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне: сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та мають рівний обов`язок по її утриманні. Відповідач добровільно сплачувати аліменти відмовляється. Визначаючись щодо розміру аліментів на утримання дитини враховуючи, обставини передбачені ст. 182 СК України, а також звичайні потреби дитини, рівність обов`язку батьків в утриманні своєї доньки, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини починаючи з дати подання позовної заяви. Стосовно вимог\~про стягнення\~аліментів за\~попередній період\~то слід зазначити, що стороною позивача не надано доказів поважності пропуску звернення до суду та судом не встановлено ухилення відповідача від такої сплати у зазначений період з огляду на це суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї частини вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача за першу вимогу слід стягнути 1073,60 грн судового збору на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати. Решту витрат слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial