Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Позивач, інтереси якого представляє адвокат Широких Ю.В., звернувся в серпні 2021р. в суд із позовною заявою до ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Данилів Тамара Дмитрівна про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Данилів Т.М. від 19.07.2021р. за №2411487026101 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4м.кв. за ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент», відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису за №7244 в книзі 193 від 02.06.2008р., за яким власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4 м.кв. є [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 02.06.2008р. за позивачем [PERSON] було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення по [ADDRESS] . З метою можливості укладення кредитних договорів, позивачу ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» було надано 4 проекти договорів, але не всі вони були підписані позичальником. В забезпечення одного з кредитних договорів був укладений договір іпотеки від 12.08.2008р. за №014/0321/4/22949, оригінал якого в [PERSON] не зберігся. Фактично кредитні кошти ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» в сумах, вказаних в проектах за договорами не надавав, вимог чи претензій до [PERSON] не пред`являв, а тільки в серпні 2015р. ПАТ «ФІДОБАНК» (правонаступник кредитора) звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а 15.04.2016р. такий позов було залишено без розгляду, про що постановлена ухвала суду від 15.04.2016р., з підстав, як вважає позивач, не можливості пред`явлення суду позивачем оригіналів кредитних договорів та договору іпотеки. В травні 2021р. на адресу спірного нежитлового приміщення позивачу надійшов лист від ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» про факт відступлення прав вимоги від 06.05.2021р. попереднім кредитором за 3-ма кредитними договорами: від 12.08.2008р. за №014/0321/9/22650, від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949 та від 12.09.2008р. за №014/0321/9/22950 (по двох останніх договорах від 12.09.2008р. передавалось право вимоги й за договорами поруки за №014/0321/4/22949/1 та за №014/0321/9/22950/1), а також повідомлено про перехід прав на приміщення за договором іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, які були укладені банком-кредитором з позичальником-іпотекодавцем [PERSON] .. В нежитлове приміщення по [ADDRESS] 21.07.2021р. з`явилися представники ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент», які пред`явили [PERSON] документ про право власності від 19.07.2021р. набуте шляхом реєстрації власності на нерухоме майно за товариством на підставі Дублікату договору іпотеки. А 26.07.2021р. надійшов й письмовий лист позивачу від відповідача про таке набуття прав на спірне приміщення. Тому зважаючи, що позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушення та попередження про задоволення вимог шляхом набуття прав на заставне майно, не було зроблена експертна оцінка такого майна та відсутні оригінали договорів кредитних, позовні вимоги позову підлягають до задоволення. Ухвалою суду від 30.08.2021р. забезпечено позов та застосовано заходи зустрічного забезпечення (а.с.70-72, 81 т.1). 14.09.2021р. надійшов від відповідача відзив на позов, в якому вимоги позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві. 24.09.2021р. до суду надійшов зустрічний позов ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4 м.кв., шляхом виселення [PERSON] із вказаного нежитлового приміщення із одночасним звільненням такого від його майна, стягнення судових витрат. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 12.09.2008р. між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та [PERSON] було укладено два Кредитні договори за №014/0321/4/22949 та за №014/0321/9/22950 зі змінами та доповненнями (не відновлювальна кредитна лінія), а також на виконання цих кредитних зобов`язань Договір іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, предметом якого є нежитлове приміщення по [ADDRESS] . В подальшому, 25.09.2020р. між ПАТ «ФІДОБАНК» який є правонаступником ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», та ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимог, згідно якого останнім було набуто право вимоги за Кредитними договорами за №014/0321/4/22949 та за №014/0321/9/22950 зі змінами та доповненнями (не відновлювальна кредитна лінія) та Договором іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, укладених з [PERSON] .. Пізніше, 19.04.2021р. таке право вимоги перейшло від ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» до ТОВ «ФК АЙКВІТАС», а 06.05.2021р. від останнього до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент». Щодо судової справи та доводів первісного позову про не укладення кредитних договорів [PERSON] , то як вбачається з матеріалів справи вищезгадана судова справа за позовом попереднього кредитора до [PERSON] не була завершена судовим рішенням по суті спору, а самі кредитні договори та договір іпотеки не оскаржувались позичальником [PERSON] ні тоді, ні на даний час. Пунктом 5.5.1 договору іпотеки було обумовлено можливість набуття прав на предмет іпотеки, що є правовою підставою реєстрації права за іпотекодержателем. Іпотекодавцю направлялась вимога про виконання порушеного зобов`язання від 07.05.2021р. та від 08.06.2021р. за адресою вказаною позичальником-іпотекодавцем, однак конверти повернулись за закінченням терміну зберігання, а щодо заміни кредитора йому було відомо з отриманого листа в травні 2021р., про що стверджує він сам в позові. 21.07.2021р. при повідомленні [PERSON] про звільнення приміщення, відбувся конфлікт по місцю знаходження майна, а тому товариством було викликано поліцію. 23.07.2021р. відправлено ще раз письмове повідомлення щодо реєстрації прав власності, однак приміщення не звільняється [PERSON] , тому позовні вимоги зустрічного позову підлягають до задоволення. Ухвалою суду від 01.11.2021р. прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Ухвалою суду від 24.05.2022р. закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача-відповідача вимоги поданої первісної позовної заяви підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, щодо зустрічного позову заперечила. Слід також зазначити, що 20.04.2023р. суд перейшов до судових дебатів (з поверненням до стадії дослідження доказів на виступі представника позивача-відповідача по доказах, які трактувались представником по іншому ніж на стадії дослідження такого доказу - виписки по розрахунку боргу в порівнянні національної валюти до іноземної валюти), була оголошена перерва після виступу представників сторін для користуванням правом репліки й можливість, при потребі й бажання сторін, подати письмові виступи в дебатах та призначено судове засідання на 17.05.2023р. Дане засідання не відбулося (клопотання представника позивача-відповідача на відкладення з поважних причин), судом призначено наступне засідання на 01.06.2023р., на яке подано повторне клопотання представника позивача-відповідача на відкладення з поважних причин. Водночас, зважаючи на проведені виступи у дебатах обох представників сторін та можливістю скористатись правом письмового виступу у дебатах, у разі не можливості взяти участь у продовженні стадії дебатів, суд незважаючи на клопотання представника Широких Ю.В. про відкладення судового засідання втретє на стадії дебатів, не вбачає підстав для задоволення такого, так як сторони в повній мірі реалізували своє право на особистий виступ та підсумки щодо з`ясування всіх обставин справи і перевірку їх доказами, у дебатах які відбулись 20.04.2023р.. Представник відповідача-позивача вимоги первісного позову заперечив, просив задовольнити зустрічні вимоги. Представник на стадії перерви у судових дебатах скористався процесуальним правом та подав 15.05.2023р. письмовий виступ. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2008р. між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір за №014/0321/4/22949 (не відновлювальна кредитна лінія), на суму 35000 доларів США, зі строком погашення до 11.09.2018р. під 13.5% річних та іншими умовами, зі змінами та доповненнями від 16.10.2009р. (зміна на ануїтетні платежі,змінено дату погашення до 11.09.2023р. та суму позики з врахуванням часткового погашення) (а.с.91-93, 162зв. т.1, а.с.18-24 т.2). Цього ж дня 12.09.2008р. між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та [PERSON] було укладено ще один Кредитний договір за №014/0321/9/22950 (не відновлювальна кредитна лінія), на суму 35000 доларів США, зі строком погашення до 11.09.2015р., під 15% річних та іншими умовами, зі змінами та доповненнями від 16.10.2009р. (зміна на ануїтетні платежі, збільшено до 11.09.2020р. та суму позики з врахуванням часткового погашення) (а.с.94-96, 162зв. т.1, а.с.25-30 т.2). А також, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цими двома Кредитними договорами від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949 та №014/0321/9/22950, між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В., зі змінами та доповненнями від 16.10.2019р., предметом якого є нежитлове приміщення по [ADDRESS] , належне позичальнику-іпотекодавцю, із накладенням заборони на відчуження, про що свідчить отриманий ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» 05.04.2021р. Дублікат Договору іпотеки, що має силу оригіналу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. (а.с.97-104, 162зв. т.1, а.с.31-35,96-99 т.2). Щодо факту не укладання кредитних договорів, як доводила сторона позивача за первісним позовом, та неотримання кредитних коштів, судом встановлено наступне. Представник позивача в позові та поясненнях вказала, що [PERSON] мав намір у 2008р. на укладення кредитних договорів, а тому йому було надано ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» 4 проекти договорів, але не всі вони були підписані позичальником, при цьому в змісті позову не зазначено, а які ж були підписані кредитні договори ним, а в поясненнях представник позивача доводила перед судом, що саме Кредитні договори за №014/0321/4/22949 та №014/0321/9/22950 (що є предметом доведення у даному спорі), в забезпечення яких було посвідчено і договір іпотеки, були надані як проекти банком, які не пам`ятає позивач чи підписував, але умовою банку було спочатку укладення іпотечного договору, який дійсно укладав і підписав [PERSON] , а потім вже всіх кредитних договорів, фактично кредитні кошти ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» в сумах, вказаних в проектах за договорами, не надавав (вкотре суд звертає увагу що в позові не зазначено знову який ж договір таки був підписаний, хоча предметом спору є 2 кредитних договори, по яких укладений договір іпотеки, як і не вказано, які кошти по таких договорах все ж таки отримувались позичальником-позивачем), теж представник позивача не знає хто виконував замість [PERSON] кредитні зобов`язання та погашав кошти по цих кредитних договорах. При цьому на запитання суду, хто подавав письмові заяви до банку на отримання коштів за не відновлювальними кредитними лініями, про які буде вказано нижче, представник позивача зазначила, що не знає. Сам позивач за первісним позовом участь у судових засіданнях не брав, з`ясувати у нього особисто дані питання суду, не було можливості. В забезпечення одного з кредитних договорів був укладений договір іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, оригінал якого, як зазначив представник позивача в [PERSON] , не зберігся. Водночас, доводи про те, що підписання 12.09.2008р. договору іпотеки передували часу укладення кредитних договорів цього ж дня, є припущенням сторони позивача, не підтверджено жодним доказом та спростовується змістом підписаного [PERSON] договору іпотеки, а також іншими доказами наявними в даній цивільній справі, про які вказано нижче. Так, сторони в Договорі іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, в який також були внесені зміни від 16.10.2009р. (отже, у разі якщо б не були отримані кредитні кошти за кредитними договорами, позичальник-іпотекодавець не підписував би через рік і зміни до іпотечного договору, підпис якого посвідчувався теж нотаріусом) обумовили та узгодили всі умови, в т.ч. забезпечення вимог за двома вказаними Кредитними договорами, прописали відповідальність сторін та інші обумовлені зобов`язання. При цьому, за умовами вказаних двох кредитних договорів кредитор зобов`язувався відкрити позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти, за умови виконання позичальником п.5.8 договору, надання забезпечення повернення кредиту та виконання інших зобов`язань, які передують видачі кредиту (п.4.1 договору). Позичальник зобов`язувався відкрити у кредитора поточний рахунок для зарахування кредитних коштів та звернутися до кредитора за їх отриманням відповідно до цільового призначення (п.5.8). Також, через рік від часу укладення кредитних договорів, були внесені 16.10.2009р. зміни до них, якими було збільшено строк погашення до 2023р. та 2020р. відповідно, узгоджено новий графік погашення суми кредиту (який вже зменшився в зв`язку з частковим погашенням тіла кредиту, як пояснив представник банку), внесено зміни й щодо доповнення до іпотечного майна (п.3.6 кредитного договору) доповнивши й забезпечення договором поруки з [PERSON] , узгоджено нові рахунки на погашення тіла кредиту та відсотків, тощо. В день укладення кредитних договорів та договору іпотеки 12.09.2008р. позичальником [PERSON] на ім`я керівника кредитора було подано заяву про відкриття відновлювальної кредитної лінії в сумі 35000 доларів США терміном на 120 місяців для ремонту комерційної нерухомості, в забезпечення запропоновано нежитлове приміщення по [ADDRESS] (а.с.105 т.2). Виходячи із змісту заяви щодо строку 120 місяців (10 років), вона стосувалась кредитного договору за №014/0321/4/22949 від 12.09.2008р. Також, [PERSON] була попередньо до укладення договору кредиту оформлена заява-анкета, надано копії засвідченого ним паспорту, довідку про доходи витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та рішення суду про визнання за ним прав власності на майно, що пропонується в іпотеку (а.с.106-116 т.2). В день підписання 12.09.2008р. кредитного договору №014/0321/4/22949, позичальник [PERSON] подав 12.09.2008р. заяву кредитору про надання йому за кредитним договором №014/0321/4/22949 частину кредитних коштів по кредитній лінії, а саме на суму 12000 доларів США, кредитором видано розпорядження бухгалтерії банку від 12.09.2008р. на видачу цих коштів шляхом зарахування на поточний рахунок (останні цифри відкритого банківського рахунку на імя [PERSON] - …331) (а.с.125-126 т.2). При цьому, номер відкритого позичальником рахунку співпадає із зазначеним позичальником та банком у п.4.1 цього кредитного договору, в подальшому отримання коштів позичальником [PERSON] по відкритому рахунку посвідчується і меморіальним ордером від 12.09.2008р. (а.с.136 т.2). 22.10.2008р. (через місяць після укладення кредитного договору та договору іпотеки) позичальник [PERSON] подав знову заяву кредитору про надання йому за кредитним договором №014/0321/4/22949 кредитних коштів ще на суму 10000 доларів США (а.с.127 т.2), на заяві начальником відділення №1 (підпис співпадає на розпорядженні бухгалтерії) вчинено запис, що доступний ліміт - 23000 доларів США (з врахуванням попередньої виплати на суму 12000 доларів США із 35000 доларів США), прийнято розпорядження бухгалтерії на видачу цих коштів шляхом зарахування на поточний рахунок (а.с.126 т.2), що також посвідчується меморіальним ордером від 22.10.2008р. (а.с.137 т.2). 23.10.2008р. позичальник [PERSON] знову подав заяву кредитору про надання йому за кредитним договором №014/0321/4/22949 кредитних коштів на суму 13000 доларів США (а.с.129 т.2), на заяві начальником відділення №1 (підпис співпадає на розпорядженні бухгалтерії) вчинено запис, що доступний ліміт - 13000 доларів США (з врахуванням попередньої виплати на суму 12000 доларів США та 10000 доларів США із 35000 доларів США), прийнято розпорядження бухгалтерії на видачу цих коштів шляхом зарахування на поточний рахунок (а.с.130 т.2), що також посвідчується меморіальним ордером від 23.10.2008р. (а.с.138 т.2). За всіма трьома виплатами позичальник [PERSON] отримав загальну суму коштів за кредитним договором №014/0321/4/22949 у сумі 35000 доларів США. Також, отримання кредитних коштів позичальником [PERSON] за кредитним договором №014/0321/4/22949 підтверджується випискою по відкритому ним рахунку (номер рахунку той ж що і в кредитному договорі та розпорядженнях бухгалтерії), згідно якої 12.09.2008р. йому поступило 12000 доларів США, 22.10.2008р. 10000 доларів США та 23.10.2008р. 13000 доларів США, а всього 35 000 доларів США, як і було обумовлено умовами Кредитного договору №014/0321/4/22949 від 12.09.2008р. (а.с.135,220-222 т.2). Згідно даної виписки по рахунку, позичальник [PERSON] з пред`явленням паспорта робив погашення за даним кредитним договором в період з 13.10.2008р. по 14.12.2009р. на суму 1781.37 доларів США, залишок заборгованості по тілу кредиту складав на 01.01.2010р. - 33218.63 доларів США. Отже, доводи сторони позивача за первісним позовом про можливе не укладення кредитного договору №014/0321/4/22949 від 12.09.2008р., з підстав що якийсь кредитний договір ним і укладався, але не пригадує який саме, про неотримання коштів позичальником, неможливість пояснення у судових засіданнях хто погашав кошти за таким кредитним договором, спростовується матеріалами даної цивільної справи, які належно засвідчені представником відповідача-позивача, з пред`явленням матеріалів кредитної справи для огляду в судове засідання за ухвалою суду від 01.11.2021р. (а.с.87-88 т.2). При цьому, як вірно доводив представник відповідача, ненадання попереднім кредитором в іншу судову справу про звернення стягнення на предмет іпотеки оригіналів договорів, не є підставою визнання судом у справі що розглядається, факту не укладення таких, з врахуванням і того, що кредитні договори дійсно не були предметом оскарження зі сторони [PERSON] по даний час, та не заперечується й факт укладення договору іпотеки в забезпечення кредитних зобов`язань з внесеними самим [PERSON] змінами через рік, який теж не був предметом оскарження в суді з підстав наприклад доведення його припинення через відсутність виконання кредитних зобов`язань чи з інших підстав. Аналогічно, щодо кредитного договору №014/0321/9/22950 від 12.09.2008р. судом встановлено наступне. В день його укладення 12.09.2008р. позичальником [PERSON] на ім`я керівника кредитора було подано заяву про відкриття відновлювальної кредитної лінії в сумі 35000 доларів США терміном на 84 місяці для споживчих цілей, в забезпечення запропоновано нежитлове приміщення по [ADDRESS] (а.с.139 т.2). Виходячи із змісту заяви щодо строку 84 місяці (7 років), вона стосувалась кредитного договору за №014/0321/4/22950 від 12.09.2008р, тобто датою повернення до вересня 2015р., що й відповідає п.1.1. кредитного договору, а в самій заяві міститься й інша мета цільового використання кредитних коштів, ніж у заяві поданій по іншому кредитному договорі (вище надано оцінку судом таким заявам), укладеному теж в цей день з однаковою сумою позики. Також, [PERSON] була попередньо до укладення договору кредиту оформлена заява-анкета (а.с.140-143 т.2). 23.09.2008р. позичальник [PERSON] подав заяву кредитору (суд звертає увагу, що заява по цьому кредитному договорі №014/0321/4/22950 подана в інший день ніж по вищевказаному договорі №014/0321/4/22949) про надання йому за кредитним договором №014/0321/4/22950 частину кредитних коштів на суму 13000 доларів США із 35000 доларів США, кредитором видано розпорядження бухгалтерії банку від 23.09.2008р. на видачу цих коштів шляхом зарахування на поточний рахунок (а.с.147 т.2), при цьому номер рахунку (останні цифри …332) співпадає з зазначеним у п.4.1 цього кредитного договору, отримання коштів на рахунок позичальника посвідчується і меморіальним ордером від 23.09.2008р. (а.с.157 т.2). 08.10.2008р. позичальник [PERSON] подав заяву кредитору про надання йому за кредитним договором №014/0321/4/22950 кредитних коштів на суму 10000 доларів США (а.с.149 т.2), на заяві начальником відділення №1 (підпис співпадає на розпорядженні бухгалтерії) вчинено запис, що доступний ліміт - 22000 доларів США (з врахуванням попередньої виплати на суму 13000 доларів США із 35000 доларів США), прийнято розпорядження бухгалтерії на видачу цих коштів шляхом зарахування на поточний рахунок (а.с.150 т.2), що також посвідчується меморіальним ордером від 22.10.2008р. (а.с.158 т.2). 13.10.2008р. позичальник [PERSON] втретє подав заяву кредитору про надання йому за кредитним договором №014/0321/4/22950 кредитних коштів на суму 12000 доларів США (а.с.151 т.2), на заяві начальником відділення №1 (підпис співпадає на розпорядженні бухгалтерії) вчинено запис, що доступний ліміт - 12000 доларів США (з врахуванням попередньої виплати на суму 13000 доларів США та 10000 доларів США із 35000 доларів США), прийнято розпорядження бухгалтерії на видачу цих коштів шляхом зарахування на поточний рахунок (а.с.152 т.2). Щодо меморіального ордеру на підтвердження перерахування коштів позичальнику [PERSON] на останню суму 12000 доларів США по даному кредитному договорі №014/0321/4/22950, то дійсно на поточний рахунок [PERSON] відкритий за цим договором (останні цифри поточного рахунку позичальника …332), згідно поданої ним заяви від 13.10.2008р.на 12000 доларів США та розпорядження бухгалтерії банку від 13.10.2008р. саме на суму 12000 доларів США, йому помилково меморіальним ордером від 13.10.2008р. проведено на його рахунок за останніми цифрами …332 перерахунок кредитних коштів не 12000 доларів, а 13000 доларів США, та зазначено у графі «призначення платежу» інший номер кредитного договору з останніми цифрами …949, а не …950 (а.с.159 т.2). Цю помилку та перевищення ліміту по кредитному договорі №014/0321/4/22950 більше на 1000 доларів на рахунок позичальника з останніми цифрами …332, визнає і представник банку, водночас твердження сторони позивача за первісним позовом, що таке перевищення ліміту кредитної лінії спростовує факт укладення самого кредитного договору №014/0321/4/22950, є на переконання суду, помилковими. Також, 13.10.2008р. проводилася операція по рахунку, який відкритий за кредитним договором №014/0321/4/22950 і по заяві [PERSON] від 13.10.2008р. щодо видачі йому кредитних коштів на суму 12000 доларів США, тому описка у меморіальному ордері по номеру договору №014/0321/4/22950 (зважаючи на укладення з цим же позичальником двох кредитних договорів одним числом) та перерахунок помилково 13000 доларів США, є допустима технічно, проте не спростовує доказ виконання банком-кредитором своїх зобов`язань за укладеним договором. Також, отримання кредитних коштів позичальником [PERSON] за кредитним договором №014/0321/4/22950 підтверджується випискою по відкритому ним рахунку (номер рахунку той ж що і в договорі та розпорядженнях бухгалтерії - останні цифри …332), згідно якої 23.09.2008р. поступило позичальнику 13000 доларів США, 08.10.2008р. 10000 доларів США та 13.10.2008р. 13000 доларів США (замість 12 тисяч), а всього 36000 доларів США замість 35 000 доларів США за умовами Кредитного договору №014/0321/4/22950 від 12.08.2008р. (а.с.156, 223-225 т.2). Згідно даної виписки по рахунку, позичальник [PERSON] з пред`явленням паспорта робив погашення за даним кредитним договором в період з 13.10.2008р. по 31.12.2009р. на суму 4719.89 доларів США, заборгованість на 01.01.2010р. складала 31280.11 доларів США. Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, представник позивача звернула увагу суду на те, що вимог чи претензій до [PERSON] попередній кредитор не пред`являв, а тільки в серпні 2015р. ПАТ «ФІДОБАНК» (правонаступник кредитора) звернувся в суд з позовом до [PERSON] , а 15.04.2016р. такий позов було залишено без розгляду, про що постановлена ухвала суду від 15.04.2016р., з підстав, як вважає позивач, не можливості пред`явлення суду позивачем оригіналів кредитних договорів та договору іпотеки. Дійсно, таке провадження було відкрите Івано-Франківським міським судом 01.09.2015р. у справі №344/13355/15-ц за позовом ПАТ «ФІДОБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, і ухвалою суду від 10.03.2016р. за клопотанням представника відповідача було визнано явку представника позивача обов`язковою для дачі пояснень у справі, а 15.04.2016р. представником позивача було подано заяву про залишення позову без розгляду, підстав такої подачі заяви не вказано (а.с.21-24 т.1). Можливо й в судових засіданнях в тій цивільній справі №344/13355/15-ц було предметом обговорення надання кредитних та іпотечного договору, однак твердження представника позичальника-іпотекодавця, що це є фактом підтвердження не укладення [PERSON] двох кредитних договорів, в забезпечення саме яких було передано в іпотеку нежитлове приміщення, спростовується матеріалами цивільної справи, що розглядається. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 25.09.2020р. між ПАТ «ФІДОБАНК» який є правонаступником ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», та ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимог, згідно якого останнім було набуто право вимоги за Кредитними договорами за №014/0321/4/22949 та за №014/0321/9/22950 зі змінами та доповненнями (не відновлювальна кредитна лінія) та Договором іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, укладених з [PERSON] (а.с.75-78, 97 т.3). Пізніше, 19.04.2021р. згідно Договору про відступлення прав вимоги за вказаними кредитними договорами та договором іпотеки від 12.09.2008р., ТОВ «ФК АЙКВІТАС» отримало від ТзОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» право вимоги за Кредитними договорами за №014/0321/4/22949 та за №014/0321/9/22950 зі змінами та доповненнями (не відновлювальна кредитна лінія) та Договором іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, зі змінами та доповненнями укладених з [PERSON] (а.с.69-74 т.3). 19.04.2021р., згідно Договору про відступлення прав вимоги за вказаними кредитними договорами від 12.09.2008р., а також двома договорами поруки (а.с.105-110 т.1, а.с.14-16 т.2) таке право вимоги перейшло від ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» до ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент», а 06.05.2021р. таке право вимоги. від ТОВ «ФК АЙКВІТАС» до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» перейшло й за договором іпотеки від 12.09.2008р. (а.с.17 т.2). Згідно поданої довідки, стан кредитної заборгованості станом на 14.07.2021р. у позичальника [PERSON] , за кредитним договором від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949 становить 1 045 312.38грн., а за кредитним договором від 12.09.2008р. за №014/0321/9/22950 становить 957 703.48грн. (а.с.104 т.2). Водночас, представник позивача-відповідача зазначила, що така довідка не містить періоду нарахування, однак суд з врахуванням вищевказаного, зокрема про наявність станом на 01.01.2010р. по одному кредитному договору та іншому №014/0321/4/22949 та за №014/0321/9/22950 відповідно, заборгованості по тілу кредиту, яка складала - 33218.63 доларів США та 31280.11 доларів США, а також наявність інших доказів у матеріалах справи (направлені листи-вимоги, про які буде вказано нижче), враховує, що предметом доказування зі сторони позивача за первісним позовом сам розрахунок боргу (період, відсотки чи інші нарахування, суми погашення тощо) не був, а предметом доказування первісного позову щодо вимоги про скасування рішення державного реєстратора від 19.07.2021р. за №2411487026101 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] за ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» було саме, що позивач [PERSON] не укладав такі кредитні договори так як відсутні оригінали таких договорів, не отримував кредитні кошти, не отримував письмової вимоги про усунення порушення та попередження про задоволення вимог шляхом набуття прав на заставне майно, не була зроблена експертна оцінка такого майна. Так, ТОВ «ФК «Есаймент» було замовлено та отримано 02.07.2021р. оцінку предмета іпотеки - нежитлове приміщення по [ADDRESS] (а.с.155-156 т.1, 98-126 т.3), вартість якого складає 412 877.81грн. без ПДВ, а отже доводи, що оцінка такого майна не робилась, спростовуються матеріалами справи. Терміном дії звіту оцінки майна вказано - 6 місяців від дати оцінки (у пункті 8), тобто до 02.01.2022р. Право власності набуте 19.07.2021р. шляхом реєстрації власності на нерухоме майно за товариством на підставі Дублікату договору іпотеки, про що буде зазначено нижче. Представник позивача щодо наданого відповідачем доказу проведення оцінки нерухомого майна звернула увагу суду на те, що оцінювач не оглядав приміщення, що підлягало оцінці, а отже така оцінка не може бути належною та вірною. Щодо цього, то оцінка виконана ТОВ «Лартеко» оцінювачем [PERSON] порівняльним методом (методолічний підхід, оціночні процедури) і стосується ринкової вартості об`єкта оцінювання, про що зазначено в р.4 Звіту. Отже, безпідставними є доводи первісного позову про відсутність оцінки нерухомого майна на момент його набуття прав за іпотекодержателем, оскільки звіт про оцінку майна долучено до матеріалів справи. Предметом оскарження сама оцінка - Звіт щодо спірного нерухомого майна, під час розгляду даної цивільної справи чи іншої судової справи, не була зі сторони іпотекодавця [PERSON] , іншого матеріали справи та отримані пояснення, не містять. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як зазначено вище, строк виконання зобов`язань зі внесеними змінами, по одному кредитному договорі минув 11.09.2020р. станом на час набуття прав на предмет іпотеки відповідачем, а по іншому ще тривали зобов`язання до 11.09.2023р., однак такі не виконувались позичальником, іншого сторона позивача [PERSON] не довела. Щодо доводів про те, що [PERSON] не отримував письмової вимоги про усунення порушення та попередження про задоволення вимог шляхом набуття прав на заставне майно, то суд зазначає таке. В травні 2021р., як ствердила сторона позивача за первісним позовом, на адресу іпотечного майна - спірного нежитлового приміщення позичальнику-іпотекодавцю [PERSON] , надійшов лист від 06.05.2021р. №06/05/21-02 (адресованого також поручителю [PERSON] , яка за цією ж адресою значиться як адресат) направлений кредитором-іпотекодержателем ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» про факт відступлення з 19.04.2021р. прав попереднім кредитором ТОВ «ФК АЙКВІТАС» за двома кредитними договорами: від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949 та від 12.09.2008р. за №014/0321/9/22950 (передавалось право вимоги як вказано в листі й за договорами поруки від 16.10.2009р. за №014/0321/4/22949/1 та за №014/0321/9/22950/1), а також повідомлено про перехід з 06.05.2021р. прав на договір іпотеки від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949, які були укладені банком-кредитором з позичальником-іпотекодавцем [PERSON] (а.с.25-26 т1). В листі висловлювалось прохання проводити здійснення платежів за реквізитами нового кредитора, починаючи з 19.04.2021р. А тому позивач [PERSON] , як зазначала його представник, належним чином не був повідомлений про заборгованість за даними кредитними договорами (конкретної суми), а тільки надано повідомлення про зміну кредитора та реквізити нового. Натомість сторона відповідача за первісним позовом надала належні докази, що позичальнику-іпотекодавцю, окрім отриманого ним листа від 06.05.2021р. про що й він не заперечує (зі змісту позову та пояснень в судових засіданнях), направлялась також і вимога від 07.05.2021р. №07/05/21-01 (за двома адресами: адреса його місця реєстрації та адреса нерухомого іпотечного майна) щодо наявної заборгованості по кредитному договору від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949 в сумі 811865.77грн. по тілу кредиту, з вимогою погашення цього боргу в 30-ти денний термін та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень (а.с.111-118 т.1), яке 26.05.2021р. було повернуто за зворотною адресою через невручення адресату. Направлялась і вимога від 07.05.2021р. №07/05/21-02 щодо наявної заборгованості по кредитному договору від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22950 в сумі 725813.38грн. по тілу кредиту з вимогою погашення цього боргу в 30-ти денний термін та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень (а.с.127-134,145-151 т.1), яке 26.05.2021р. теж було повернуто за зворотною адресою через невручення адресату. Направлялась також і повторно листи-вимоги від 08.06.2021р. за №08/06/21-02 та №08/06/21-01 щодо кредитного договору від 12.09.2008р. за №014/0321/4/22949 та №014/0321/9/22950 (а.с.119-126,135-144 т.1) щодо невиконання [PERSON] зобов`язання за двома кредитними договорами та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі не усунення порушень. Отже, в цих листах від 07.05.2021р. та від 08.06.2021р. відповідачем зазначалось позивачу як заборгованість по кожному договору позивача але тільки в частині тіла кредиту (без відсотків), так і про стягнення на предмет іпотеки за невиконання зобов`язань позичальника-іпотекодавця протягом встановленого строку. Так, у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 490/3505/17 (провадження № 61-5426св19) зроблено висновок лише щодо недобросовісності дій іпотекодавця з неотримання ним письмових вимог про усунення порушень, що порушує права іпотекодержателя на очікування таких дій, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважав, що відсутність у матеріалах справи відомостей про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, не є підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно (справа стосувалась оскарження договорів переуступки прав вимоги). ВС зазначив, що чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Якщо у законі і договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. У даному випадку однією із умов переходу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю була добровільна передача іпотекодавцем предмета іпотеки. У Договорі іпотеки сторони погодили, що всі повідомлення між сторонами здійснюється у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм. Проте, вказаним пунктом сторони не врегулювали питання щодо фактичного отримання повідомлень. Щодо повідомлення позичальника [PERSON] про порушення основного зобов`язання, то слід зазначити, що за ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Таким чином слід дійти висновку про те, що сторони дійшли згоди за п.5.1 Договору іпотеки від 12.09.2008р. щодо направлення письмової вимоги, які стосуються при виконанні умов договору іпотеки щодо усунення порушення, а за пунктом 6.5 кредитного договору надіслання за 30-ть днів до стягнення відповідної вимоги позичальнику рекомендованим листом. Проте, вказаним пунктом як кредитного договору від 12.09.2008р., так і договору іпотеки від 12.09.2008р., сторони не врегулювали питання щодо фактичного отримання повідомлень адресатом, а тільки обов`язок відправлення кредитором-іпотекодержателем таких. Тому, суд приходить до висновку, що кредитор вимоги умов договору щодо направлення повідомлень про наявну заборгованість та як наслідок стягнення на предмет іпотеки за невиконання зобов`язань позичальника-іпотекодавця за двома адресами - виконав. Щодо листа від 06.05.2021р., який дійсно отримано позивачем [PERSON] , адресованого за адресою знаходження предмета іпотеки - [ADDRESS] , то представник відповідача вказав, що [PERSON] після отримання такого листа, не контактував щодо цього листа з новим кредитором-відповідачем, суму заборгованості не з`ясовував. Такі доводи не спростовані стороною позивача та не вказано причини нез`ясування у нового кредитора подальших дій позичальника. А всі листи, які також направлялися відповідачем і за адресою [ADDRESS] вказаною позичальником-іпотекодавцем в укладених договорах, як адресу місця реєстрації [PERSON] , повернулись за закінченням терміну зберігання до відповідача (а.с.143-151 т.1). Будь яких даних змін адреси фактичного проживання, позичальник не повідомляв, не відповідність такої в засіданнях не підтверджено. Відповідно до вимог ст.33,37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. А за ст.36 цього ж закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем). Пунктом 5.5.1 договору іпотеки від 12.09.2008р., з внесеними змінами, було обумовлено сторонами можливість набуття прав на предмет іпотеки за ст.37 Закону України «Про іпотеку» та право вибору обраного способу задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.6), що є правовою підставою реєстрації права за іпотекодержателем. Договір іпотеки та договір відступлення прав вимоги від одного кредитора до іншого за іпотечним договором, не оскаржувалось в судовому порядку та не визнавалися недійсним. Отже, зважаючи, що у договорі іпотеки містилось відповідне застереження яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, основне зобов`язання не виконувалось, що не спростовано стороною позивач-позичальника, відповідач за первісним позовом вправі був розпочати процедуру отримання та реєстрації прав власності на предмет іпотеки, провівши оцінку нерухомого майна, з подальшою державною реєстрацією права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, що передувала внесеним змінам в статтю 37 Закону України «Про іпотеку». За ст.334,346 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності припиняється у разі в т.ч. звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Ст.2,10,11,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Державним реєстратором є в т.ч. нотаріус. Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; тощо Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Статтею 26 цього ж закону врегульоване питання внесення відомостей до Державного реєстру прав. Так, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню (ч.1,2). Також, за п.57,61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127 для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Сторона позивача не доводила відсутність подання саме таких документів державному реєстратору, зокрема і п.1 та п.2 вказаних в попередньому абзаці щодо того, що відправлення можуть бути не вручені адресату-божнику у зв`язку з поверненням таких відправнику із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Звідси позовна вимога первісного позову про скасування рішення державного реєстратора державного реєстратора - приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Данилів Т.М. від 19.07.2021р. за №2411487026101 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4м.кв. за ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» не є доведеною перед судом та до задоволення не підлягає. Щодо вимог про поновлення запису про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису за №7244 в книзі 193 від 02.06.2008р., за яким власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4 м.кв. є [PERSON] , то така вимога є похідною від вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення. Як визначено ч.3 ст.26 вищевказаного закону (в редакції Закону №2255-IX від 12.05.2022) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. За ст.27 цього ж закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1); судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9). П.9,47 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011р. №1141 зі змінами та доповненнями зазначає, що під час формування заяви про скасування додатково до відомостей, передбачених пунктом 6 цього Порядку, вносяться відомості про: 1) тип скасування: внесення запису про скасування державної реєстрації прав; внесення відомостей про скасування рішення державного реєстратора; скасування запису Державного реєстру прав. Під час формування заяви обирається один із передбачених цим підпунктом типів скасування. 2) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (у разі внесення запису про скасування державної реєстрації прав чи скасування запису Державного реєстру прав та наявності відкритого розділу в Державному реєстрі прав); 3) номер запису Державного реєстру прав (у разі внесення запису про скасування державної реєстрації прав чи скасування запису Державного реєстру прав та наявності запису в Державному реєстрі прав); 4) індексний номер рішення державного реєстратора (у разі скасування рішення державного реєстратора); 5) документи, подані для скасування (за наявності). Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, відомостей про скасування рішення державного реєстратора, скасування записів Державного реєстру прав зазначається індексний номер рішення. Під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав, відомостей про скасування рішення державного реєстратора, скасування записів Державного реєстру прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично відображаються відомості про: прізвище, ім`я та по батькові державного реєстратора; найменування суб`єкта державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. Отже, зважаючи на чинні норми законодавства, вимога про відновлення запису в державному реєстрі за попереднім власником не відповідає обраному способу захисту прав позивачем, окрім того, що така вимога є похідною після задоволення скасування державної реєстрації чи документів на підставі якої такий запис здійснювався. Звідси вимоги первісного позову не підлягають до задоволення вцілому. Стосовно вимог зустрічного позову про усунення перешкод у здійсненні ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4 м.кв., шляхом виселення [PERSON] із вказаного нежитлового приміщення із одночасним звільненням такого від його майна, то суд зазначає наступне. Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно відзміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) вказує, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові твід 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Як вже зазначено вище, ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» набуло право власності на іпотечне майно через невиконання зобов`язань боржника-іпотекодавця. Суд також наголошує, що договір іпотеки не був оскаржений іпотекодавцем [PERSON] в судовому порядку ні з часу його укладення, ні з часу внесення змін до нього, ні під час попередньої судової справи. Так, постанова ВП ВС від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц вказує, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (також пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації. Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як зазначала сторона позивача-відповідача, попередньо [PERSON] отримано лист від відповідача 06.05.2021р., а 21.07.2021р. в нежитлове приміщення по [ADDRESS] з`явилися представники ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент», які пред`явили [PERSON] документ про право власності від 19.07.2021р. набуте шляхом реєстрації власності на нерухоме майно за товариством на підставі Дублікату договору іпотеки. А вже 26.07.2021р. йому надійшов й письмовий лист від представники ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» датований 23.07.2021р. про таке набуття прав на спірне приміщення (а.с.34-35,152-154 т.1). Представник відповідача-позивача зазначив, що оскільки пунктом 5.5.1 договору іпотеки було обумовлено можливість набуття прав на предмет іпотеки, це й стало правовою підставою реєстрації 15.07.2021р. права за іпотекодержателем. 21.07.2021р. при повідомленні [PERSON] по місцю знаходження іпотечного майна про звільнення ним нежитлового приміщення, яке йому вже не належить, відбувся конфлікт по місцю знаходження майна, а тому товариством було викликано поліцію та подано заяву (а.с.69 т.2). Після цього, 23.07.2021р. відправлено, окрім пред`явлення йому під час зустрічі за місцезнаходженням іпотечного майна доказу набуття прав власності за іпотеко держателем, ще письмове повідомлення щодо реєстрації прав власності за товариством, в якому зазначалось про те, що доступу до приміщення [PERSON] власнику не надано. З метою встановлення цілісності нерухомого майна, проведення інвентаризації, виявлення можливих дефектів та запобіганню пошкодження такого майна, яке належить законному власнику, прохання звільнити нежитлове приміщення до 28.07.2021р. (а.с.70-74), яке вручено [PERSON] 26.08.2021р. Однак приміщення не звільняється [PERSON] , як доводив представник відповідача-позивача, що й стало підставою заявлення зустрічного позову. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, посилався відповідач окрім вищезгаданого закону про іпотеку та умови договору іпотеки, на ст.15,16,319, 321, 334, 346,391 ЦК України. Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. За ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Водночас, за ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Попри це, вимога зустрічного позову підлягає до частково задоволення в частині усунення [PERSON] перешкод у здійсненні ТзОВ «Фінансова компанія «Есаймент» права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення [ADDRESS] , заг.пл.46.4 м.кв., шляхом звільнення даного нежитлового приміщення. У п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 зазначено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК (ст.ст. 265 267 ЦПК України). У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. З викладених роз`яснень, а також вимог ст. 265 ЦПК України вбачається, що резолютивна частина судового рішення має містити перелік конкретних дій, які відповідач має зробити або утриматись від їх вчинення. Вимога щодо конкретики стосується і переліку речей. Поняття виселення в даному спорі [PERSON] із нежитлового приміщення, може стосуватися або як виселення його в якості суб`єкта господарювання - ФОП чи юридичної особи (одноособового засновника такої), або як мешканця-громадянина але тоді з житлового приміщення (при цьому що й стаття 40 Закону України «Про іпотеку» регулює питання у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку при зверненні стягнення). Недоведено і наявність у нежитловому приміщенні майна відповідача [PERSON] , з чітким переліком такого та характеристикою, а отже вимога в частині звільнення майна не є обґрунтованою. За вимогами ст.12,14,15,16,20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 13, ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у первісному та зустрічному позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З врахуванням того, що позовні вимоги первісного позову було забезпечено ухвалою суду від 30.08.2021р. та застосовано заходи зустрічного забезпечення, суд вважає, що заходи забезпечення позову при ухваленні даного рішення, до набрання законної сили щодо нього, не підлягають скасуванню. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Щодо судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені частково, однак позовна вимога немайнового характеру за зустрічним позовом була єдиною, судовий збір сплачено у розмірі 2270,00 грн., тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача за зустрічним позовом понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. На підставі наведеного, ст.11, 12, 14, 15, 16, 20, 182, 334, 346, 391, 526, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 1,12, 33, 35,36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.2,10,11,18,26,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011р. №1141,

Outcome: partial