Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

У липні 2021 року, позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва, із позовною заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якій просить визнати таким, що втратив чинність іпотечний договір від 22.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненком В.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2622. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.12.2006 року, між ним та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» на забезпечення укладеного кредитного договору №331-06-И від 22.12.2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений ПН КМНО Степаненком В.Д. за № 2622 про передачу в заставу (іпотеку) відповідачу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, № 248067912 від 13.03.2021 року, зазначений об`єкт нерухомості належить на праві власності [PERSON] , яка є невідомою особою для позивача. Таким чином, позивачу стало відомо, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передав право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2622 на користь [PERSON] . За таких обставин, [PERSON] просив визнати вище вказаний іпотечний договір таким, що втратив чинність. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Предстаник відповідача в судове засідання не з`явився. З огляду на процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і припинення його як юридичної особи, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як повноважною особою, на адресу суду подано клопотання про застосування за вимогами [PERSON] наслідків спливу строків позовної давності. Таким чином, з огляду на заяву позивача та клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає можливим проводити розгляд даної справи за відсутності сторін, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Із матеріалів справи вбачається, що 22.12.2006 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір №331-06-И (а.с.19-24). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 22.12.2006 року, [PERSON] передав в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» квартиру [ADDRESS] (а.с.15-18) за договром іпотеки №2622. Відповідно до вказаного договору, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Безпосередньо, п. 17 іпотечного договору зазначено, що він діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором та сторони обумовлюють накладення заборони відчуження предмету іпотеки. При цьому, в іпотечному договорі сторонами обумовлено іпотечне застереження, відповідно до якого: п. 8.4, п. 10 передбачено, що іпотекодержатель може достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавця будь-яких умов кредитного договору, а за рахунок коштів отриманих від реалізації Предмету іпотеки, відповідно до чинного законодавства України, погасити наявну заборгованість Іпотекодавця за кредитним договором. При цьому, звернення стягнення на заставлене за цим договором майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя, в тому числі іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Як вказано в ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється зокрема у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним. З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №248067912 від 13.03.2021 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер №342, виданий 07.05.2018 року, ПН КМНО Бригіда В.О. Таким чином, з матеріалів справи та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що іпортечна квартира [ADDRESS] була реалізована в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер №342, 07.05.2018 року третій особі, а саме [PERSON] . З огляду на зазначене та положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є припиненим з дати реалізації предмета іпотеки іншій особі. Стаття 16 ЦК України, визначає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також відсилає до закону або договору, у разі обрання іншого способу захисту порушенного права. При цьому, вказана стаття ЦК України та положення Закону України «Про іпотеку» не містять можливості визнання договору таким, що втратив чинність. Відповідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем в свою чергу не надано обгрунтувань, належних та допустимих доказів на підтвердження підстав і можливості визнання іпотечного договору таким, що втратив чинність, а також доказів щодо порушення його прав та інтересів відповідачем. Приймаючи рішення у даній справі суд звертає увагу позивача, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а іпотечний договір є припиненим з дати реалізації предмета іпотеки іншій особі. Таким чином, приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання припиненого іпотечного договору ще й таким, що втратив чинність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. З огляду на зазначене, при розгляді справи суд не знайшов підстав для застосування до вимог позивача насліків спливу строків позовної давності. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed