Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є фізичною особою-підприємцем та здійснює діяльність з продажу квитків на регулярні пасажирські автомобільні перевезення міжнародними та внутрішньодержавними маршрутами загального користування. 06.08.2022 [PERSON] у телефонному режимі у позивача замовив квитки на міжнародне автобусне перевезення, сплативши кошти в сумі 3\~248 грн. У подальшому, відповідач відмовився від купівлі квитка та просив повернути йому сплачені ним грошові кошти. Нею невідкладно вжито заходів по поверненню відповідачу коштів у розмірі 3 248 грн. Через некоректну роботу програмного забезпечення платіжний додаток АТ КБ «ПриватБанк» сформував платіж тричі, що підтверджується квитанціями №№ P24A444672991D33411, P24A444669919D80386, P24A444676401D80206 від 02.11.2022 і з її рахунку на користь відповідача, крім належного платежу 3248 грн., також були списані надлишкові кошти у загальному розмірі 6496 грн. За наслідками звернення до служби підтримки банку повідомлено, що вина банку у помилковому списанні коштів відсутня, оскільки програмне забезпечення спрацювало все ж коректно, операція була помилково тричі ініційована клієнтом, а крім того зупинити переказ грошей з картки на картку банк не в змозі, оскільки такий переказ в межах банку відбувається миттєво і кошти вже зараховано. Вказала, що звернулася до відповідача з листом-вимогою про повернення коштів в порядку ст. 530, 1212 ЦК України. Але вимога залишилась без реагування. Станом на день пред`явлення позову відповідач так і не повернув надлишково сплачені грошові кошти у розмірі 6496 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 6\~496 грн.. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений строк заперечення щодо такого порядку сторони не направили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2023 року здійснено перехід розгляд справи на спрощене позовне провадження з викликом сторін для належного повідомлення відповідача про відкрите провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалу про відкриття відповідачу було направлено за адресою: [ADDRESS] та буд.58. Про розгляд справи відповідача також повідомлено шляхом направлення смс-повідомлень та розміщення оголошення на сайті суду. На час прийняття судом рішення, відповідач письмовий відзив не подав, причини неможливості подати також суду не повідомив. Жодних клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] здійснює господарську діяльність по агентському продажу квитків на регулярні пасажирські автомобільні перевезення міжнародними та внутрішньодержавними маршрутами загального користування, зокрема ті, що слідують через територію Закарпатської області. Відповідно до пояснень представника позивача та матеріалів справи, 06 серпня 2022 року [PERSON] замовив у позивача по телефону (за допомогою інтернет- месенджера Viber) квитки на міжнародне автобусне перевезення за маршрутом «Ужгород Прага» (2 шт., рейс 10.08.2022). Відповідачу було повідомлено номер платіжної карти позивача для перерахування суми 3248 грн. по вказаному замовленню. Кошти були сплачені відповідачем згідно з квитанцією № P24A129568031D98511. Однак з технічних причин на той момент позивач не мав можливості скористатися своїм банківським мобільним додатком і перевірити надходження коштів. У зв`язку з цим відповідачу було запропоновано надіслати вищевказану платіжну квитанцію, що той спочатку зробити відмовився. Через це виписка квитків була затримана до з`ясування факту надходження оплати. Згодом відповідач все ж надіслав квитанцію, однак повідомив про втрату інтересу до подальшого виконання зобов`язання і просив повернути йому сплачені ним грошові кошти. [PERSON] усно та через інтернет-месенджер Viber зверталась особисто та через свого адвоката до [PERSON] надати банківські реквізити для повернення коштів. 17 січня 2022 року [PERSON] звернувся до ГУП в Закарпатській області із заявою про злочин щодо неправомірних дій ФОП [PERSON] , а саме зловживання його довірою та обманом. Також [PERSON] звернувся зі скаргами на позивача до контролюючих органів, а саме: до головних управлінь Держпродспоживслужби, Національної поліції та Державної податкової служби у Закарпатській області. В результаті [PERSON] було невідкладно вжито заходів по поверненню відповідачу суми коштів у розмірі 3248 грн. Проте, через некоректну роботу програмного забезпечення платіжний додаток АТ КБ «ПриватБанк» сформував платіж тричі, що підтверджується квитанціями №№ P24A444672991D33411, P24A444669919D80386, P24A444676401D80206 від 02.11.2022 і з рахунку позивача на користь відповідача, крім належного платежу 3248 грн., також були списані надлишкові кошти у загальному розмірі 6496 грн. За наслідками звернення до служби підтримки банку позивачу було заявлено, що вини банку у помилковому списанні коштів немає, оскільки програмне забезпечення спрацювало все ж коректно, просто операція була помилково тричі ініційована клієнтом, а крім того, що зупинити переказ грошей з картки на картку банк не в змозі, оскільки такий в межах банку відбувається миттєво і кошти вже зараховано. 18.11.2022 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення коштів в порядку ст. 530, 1212 ЦК України, яку було направлено за його адресою: [ADDRESS] . На час розгляду справи матеріали справи не містять доказів щодо повернення таких коштів в розмірі 6496 грн. позивачу . Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Статтею 1212 ЦК України встановлено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі змісту ч. 1 ст. 1212 ЦК України отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз ст. 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі №212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №634/727/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. На підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем грошових коштів, як завданої позивачці шкоди з підстав ст. 1212 ЦК України. Відповідач жодних заперечень суду не надав на спростування доводів позивача та наявність договірних, деліктних чи інших правовідносин, на підставі яких ним були отримані грошові кошти у заявленому позивачем розмірі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved