Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

У грудні 2022 року позивач Національний медичний університет імені О.О. Богомольця звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Міністерство охорони здоров`я України про відшкодування вартості навчання за державні кошти. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , була зарахована на бюджетну форму навчання на перший курс денної форми навчання з 11.08.2014 року за спеціальністю «лікувальна справа» медичного факультету № 1 наказом № 2114/л-1 від 11.08.2014 року до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Між сторонами укладено угоду «Про підготовку фахівців з вищою освітою від 28.08.2014 року» № 140807, відповідно до якої відповідач зобов`язалась прибути після закінчення вищого закладу освіти на місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. На підставі Наказу Виконавчого органу Київської міської ради Департаменту охорони здоров`я № 1073/к від 28.07.2020 року про працевлаштування лікаря [PERSON] відповідач була направлена на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика-сімейна медицина» до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва та Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр № 1 Дарницького району м. Києва», та направлена для проходження заочного розділу інтернатури за цією спеціальністю тривалістю 12 місяців. Для проходження очного розділу інтернатури відповідач направлена на базу НМУ імені О.О. Богомольця тривалістю 10 місяців відповідно до графіків проходження навчання та прийнята на роботу згідно наказу №161-к/тр від 31 липня 2020 року. Листом від 19.09.2022 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва повідомлено позивача про те, що відповідач була звільнена з посади лікаря-інтерна загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 2 за власним бажанням. Позивач вважає, що відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі в НМУ імені О.О. Богомольця, за місцем призначення до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва не відпрацювала три роки за державним замовленням після закінчення інтернатури, чим порушила умови угоди «Про підготовку фахівців з вищою освітою», відповідно до якої зобов`язалась прибути після закінчення вищого закладу освіти на місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку, та жодних доказів про поважність причин не відпрацювання не повідомила. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати інформацію про внутрішньо переміщену особу [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2023 року справу передано за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва для розгляду (а.с. 32). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін на 17 квітня 2023 року (а.с. 42). Повідомленням суду від 28 лютого 2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 43). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 27 лютого 2023 року та копія позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу відповідача та третьої особи. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили, третя особа пояснень не надали. До судового засідання сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 57). За таких обставин суд розглянув відповідно до ст. 280 ЦПК України за правилами заочного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] зарахована на бюджетну форму навчання до НМУ імені О.О. Богомольця на перший курс денної форми навчання з 11.08.2014 року за спеціальністю «лікувальна справа» медичного факультету № 1 на підставі наказу № 2114/л-1 від 11.08.2014 року (а.с. 7). 28.08.2014 року між сторонами укладено угоду «Про підготовку фахівців з вищою освітою» № 140807, відповідно до якої відповідач зобов`язалась прибути після закінчення вищого закладу освіти на місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 9) НМУ імені О.О. Богомольця видано відповідачу довідку про надання можливості самостійного працевлаштування від 25.05.2020 № 194 (а.с. 15). Наказом виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація) Департаменту охорони здоров`я № 1073/к від 28.07.2020 року [PERSON] була направлена на посаду лікаря - інтерна за спеціальністю «Загальна практика сімейна-медицина» до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва та КНП «Консультативно-діагностичний центр №1 Дарницького району м. Києва», та направлена для проходження заочного розділу інтернатури за цією спеціальністю тривалістю 12 місяців. Для проходження очного розділу інтернатури відповідач направлена на базу НМУ імені О.О. Богомольця тривалістю 10 місяців відповідно до графіків проходження навчання та прийнята на роботу згідно наказу № 161-к/тр від 31 липня 2020 року (а.с. 18) Згідно з наказом № 210-к/тр від 29.07.2022 року [PERSON] звільнена з посади лікаря-інтерна за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №, 2» за власним бажанням (а.с. 19). Згідно з розрахунком, який доданий до позовної заяви, вартість навчання [PERSON] за період з 2014 року по 2020 рік складає 265 017 грн. 68 коп. (22-23). 23 вересня 2022 року НМУ імені О.О. Богомольця на адресу відповідача надіслано вимогу про повернення коштів за навчання у розмірі 265 017 грн. 68 коп. (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме укладання угоди «Про підготовку фахівців з вищою освітою», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю. Згідно з пунктом 4 порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № l. У пункті 14 вказаного порядку передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів про поважність причин не відпрацювання останньою зазначеного терміну. Згідно з Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 6 якого передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Наказом МОЗ України від 11.08.2022 року № 1452 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2022 року за № 966/38302, визнано Наказ МОЗ України від 25.12.1997 року № 367 таким, що втратив чинність, та встановлено, що для осіб, які зараховані на навчання за державним замовленням та які уклали Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно з постановою Кабінету міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», застосовується законодавство, яке діяло на момент укладення таких угод. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № l-p/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто вступу відповідача до університету, та зазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацьовувати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладання угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, регулюються саме ними. Відповідач, добровільно підписуючи угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, погодилась на відпрацювання за призначенням 3-х років, попросила надати їй право самостійно обрати місце працевлаштування та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховним Судом від 20 березня 2019 року у справі № 753/95/46/16-ц провадження № 61-132777св18 та від 30 жовтня 2019 року у справі № 754/9440/16-ц провадження № 61-22235св18. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 3 975 грн. 27 коп. (а.с. 1) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі ст. 509, 526, 610, 611, 629, 1215 ЦК України, ст. 52, 56 Закону України «Про освіту», ст. 2, 4, 12, 13, 27, 76, 81, 95, 141, 263-265, 268, 27, 274, 352 354 ЦПК України , суд -

Outcome: approved