Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

02 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду від 20 червня 2013 року, на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , 2005 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 24609 грн. з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. 10 січня 2022 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 10 серпня 2022 року позивачка змінила предмет позовних вимог, надавши позовну заяву про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, в якій додатково зазначила, що мінімальна необхідна сума на утримання доньки щомісячно складає 42800 грн., половину якої готова нести сама позивачка, тому вона просила стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 21400 грн. 22 листопада 2022 року судом було прийнято позовну заяву, як зміну предмету позову. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням суду від 20 червня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. На даний час дитина потребує реабілітаційних курсів для підтримання нормального стану та розвитку через наявне захворювання - дитячий церебральний параліч, відповідно до консультаційного висновку потребується три курси, які проводяться на платній основі, у перервах між курсами для закріплення результатів рекомендується дельфінатерапія та іпотерпатія, постійний нагляд невропатолога та реабілітолога. Частково деякі процедури вже оплачені позивачкою, зокрема, абонемент у басейн, місячна вартість якого 1000 грн., рахунки-фактури ДП Клінічний санаторій ім. Пирогова» на суми - 7345 грн., та 8450 грн., рахунок на придбання ортопедичного взуття - 2130 грн., однієї пари якої вистачає дитині на місяць. Крім того, позивачка вимушена оплачувати послуги няні на той час, коли вона працює. Тому, з урахуванням усіх необхідних витрат вона просить стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 21400 грн.. На даний момент відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, навіть не надає допомоги на придбання продуктів та на поточні витрати, а матеріальне становище позивачки не дозволяє їй у повній мірі надавати дитині необхідне утримання. 26 липня 2022 року відповідач надав суду відзив на позов, в якому вказував, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі за таких обставин. Після розірвання шлюбу з позивачкою дитина залишилася проживати з матір`ю. Він брав і бере активну участь у вихованні та утриманні доньки, займається її лікуванням. Відповідач сплачує аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, на підтвердження чого надає копії квитанцій, з урахуванням своїх фінансових можливостей забезпечує доньку усім необхідним для життя та розвитку, інтереси дитини завжди для нього були у пріоритеті. Він працює ФОП, однак визначений позивачкою розмір аліментів не є співмірним з його доходами, особливо зараз під час воєнного стану у країні, коли роботи немає і доходи зменшилися. Відповідач також зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження заявленої суми щомісячно. Так, вона не підтвердила необхідність надання доньці послуг няні, оскільки, хоча донька і є особою з інвалідністю з дитинства, проте вона здатна самостійно себе обслуговувати: самостійно ходить до школи, знаходиться дома, навчається, тому не потребує постійної, цілодобової сторонньої допомоги. Крім того, позивачка не надала суду доказів про надання їм послуг няні та їх вартість, наявний у матеріалах справи договір з ФОП [PERSON] свідчить лише про надання послуги по підбору персоналу в якості няні. Відповідач вказував також, що надані позивачкою рахунки-фактури для оплати послуг у ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» не є підтвердженням їх сплати та факту проходження донькою лікування. Крім того, відповідач вважає рекомендовані реабілітаційні курси необґрунтованими, оскільки донька з дитинства перебуває на обліку в Одеському обласному Благодійному Фонді реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє», де має можливість проходити реабілітацію безкоштовно, проте протягом останніх шести років позивачка не зверталася туди, останній огляд Мирослави був проведений у даному у 2016 році. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивачка суду пояснила, що їхня донька є інвалідом з дитинства з діагнозом «ДЦП», позивачка працює менеджером по закупівлям в ТОВ «Техномир А», отримує місячну зарплату у розмірі 5700 грн., відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу на лікування доньки, посилаючись на відсутність грошей, останній раз бачив дитину у березні 2021 року. Представник позивачки значив, що всі доводи та обґрунтування позовних вимог викладені у позовній заяві та озвучені позивачкою в судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні поясни, що відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що він працює ФОП у сфері продажу, зараз має періодичні підробітки, тому надавати позивачці допомогу на лікування дитини не має можливості, з дитиною відповідач постійно спілкується, звернення позивачки до іншого реабілітаційного центру було її ініціативою і не погоджено з ним . Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2013 року були стягнуті аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2005 року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом до 18 років з діагнозом: дитячий церебральний параліч. Позивачка на підтвердження своїх вимог надала суду консультативний висновок лікаря-спеціаліста [PERSON] на бланці Gorkogo Health Resort від 18 вересня 2021 року, в якому дитині з метою покращення її стану рекомендується пройти три курси реабілітаційного лікування, які є платними, у перерві між якими рекомендована дельфінотепарія та іпотерапія, а також надала перелік та вартість рекомендованих/запланованих послуг. За даними Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє» з 22 травня 2007 року [PERSON] періодично проходила курси лікування: травень 2005 року, січень-лютий, серпень 2009 року, січень, квітень, листопад 2010 року, лютий-березень 2011 року. Останній огляд і консультування були у 2016 році. Також у матеріалах справи міститься висновок КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3», відповідно до якого [PERSON] з 18 по 25 серпня 2018 року була госпіталізована для переогляду за інвалідністю. Даним висновком дитині було рекомендовано продовжувати лікування, а саме виготовлення ортопедичного взуття, нагляд психолога, психіатра, дефектолога, логопеда, соціального педагога; масаж, курси реабілітації у відділеннях неврології, реабілітаційних центрах, санаторно-курортне лікування, ЛФК постійно та медикаментозне лікування. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Наданий позивачкою висновок лікаря-спеціаліста [PERSON] на бланку Gorkogo Health Resort від 18 вересня 2021 року та перелік необхідних процедур суд не може взяти до уваги, оскільки з нього не вбачається який медичний заклад його видав, яка спеціалізація лікаря і установи, затверджений лікувальною установою прейскурант цін на надані послуги. З моменту обстеження КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3», з 18 по 25 серпня 2018 року, до часу звернення до суду минуло три роки, однак позивачка не надала доказів про проходження дитиною медичних оглядів з рекомендаціями щодо продовження лікування з урахуванням погіршення чи покращення її стану. Крім того, [PERSON] має можливість отримувати курси реабілітації Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє», а також отримати відновлювальне лікування за кошти громадян та організацій, готових виступити спонсорами, та відшкодувати собівартість наданих реабілітаційних послуг. У зв`язку з чим позивачка не обґрунтувала необхідність проходження реабілітаційних курсів в іншій установі на платній основі. [PERSON] стверджує, що через наявне захворювання донька потребує стороннього постійного догляду, супроводу в медичній установі, у зв`язку з чим вона звернулася до ФОП [PERSON] (компанія «Наталі») за підбором няні та уклала відповідний договір від 06 вересня 2021 року № 637. Предметом даного договору є надання послуг по підбору няні, до обов`язків якої входило б: забирати дитину зі школи та супроводжувати на заняття і назад. Даних про укладення договору з конкретною особою на певних умовах, щодо супроводу в лікувальній установі, позивачка не надала. Квитанції про перерахування нею коштів у розмірі 1000 грн. - 07 вересня 2021 року, 2000 грн. - 09 вересня 2021 року, 354 грн. - 23 вересня 2021 року на рахунок [PERSON] не можуть підтвердити вартість послуг няні, оскільки у квитанціях не зазначено призначення платежу, та за яким договором. Крім того, потреба дитини у постійному сторонньому догляді не підтверджена медичними документами, оскільки по самому лише діагнозу не можна зробити висновок про неможливість дитини самостійно себе обслуговувати і дане питання вимагає спеціальних медичних знань. Позивачка зазначає, що у зв`язку з наявним захворюванням дитині потрібне ортопедичне взуття, яке необхідно змінювати кожного місяця через деформацію стопи. При цьому, підтверджуючі медичні рекомендації на момент звернення з позовом до суду не надає. Отже, виходячи із вимог вказаних норм, враховуючи те, що позивачкою не підтверджено належними доказами заявлені витрати на вказану суму та їх щомісячну сплату, суд дійшов висновку про безпідставність позову.

Outcome: dismissed