Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказав, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 11.12.2018 по 06.07.2020, працюючи гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним підземним робочим днем в шахті. Згідно із наказом від 06.07.2020 № 957/к його було звільнено з підприємства за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, маючи заборгованість з виплати заробітної плати з грудня 2019 року по день звільнення. Письмове повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми йому не було надано. Згідно із рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2022 з відповідача на його користь стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 88205 грн 30 коп. з урахуванням вже утриманих податку та інших обов`язкових платежів, яка до теперішнього часу йому не сплачена. Вказаним рішенням встановлено, що його середньоденна заробітна плата складає 957 грн 46 коп. Оскільки в порушення трудового законодавства відповідач не розрахувався з ним у день звільнення, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 (наступний робочий день після пред`явлення вимоги про розрахунок) по 29.03.2023 (день подачі позову до суду) в сумі 120639 грн 96 коп., із розрахунку 957 грн 46 коп. х 126, де: 957 грн 46 коп. - середньоденний заробіток; 126 - кількість робочих днів за період з 05.10.2022 по 29.03.2023, а також понесені ним витрати зі сплати судового збору. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, подав відзив на позовну заяву, згідно із яким позовні вимоги не визнав та вказав, що відповідачу стало відомо про вимогу позивача після отримання копії цієї позовної заяви, тобто 05.04.2023, тому час затримки розрахунку при звільненні позивача повинен розраховуватися з 06.04.2023 (наступний день пред`явлення вимоги), оскільки до 05.04.2023 ніяких вимог стосовно затримки розрахунку при звільненні позивач не пред`являв. Виходячи із того, що відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах позовних вимог, у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того позивач звернувся до суду з цим позовом з пропущенням встановленого тримісячного строку для звернення з позовною заявою до суду, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, бо позивачем була отримана довідка про середньоденний заробіток ще 24.03.2022, саме з цієї дати повинен розраховуватися тримісячний строк. Заяви про поновлення строку позивач не надав. При цьому ніщо не могло завадити позивачу звернутися до Димитровського міського суду, який здійснює правосуддя під час воєнного стану, за захистом своїх прав. Також позивач вводить в оману суд, зазначаючи, що ним не подано іншого позову до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. 31.10.2022 згідно із рішенням Димитровського міського суду Донецької області у справі № 226/967/22 (провадження № 2/226/463/2022) позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.07.2020 по 07.01.2021 відмовлено. Незважаючи на зміну позовних вимог, які виразилися в зазначенні іншого періоду з 05.10.2022 по 29.03.2023 стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, предмет спору залишився тим самим та це питання раніше вирішено судом. У разі, якщо суд не розділяє вищевикладену позицію, просить врахувати тяжке фінансове становище підприємства та зменшити розмір спірної суми до розумної пропорційності. Згідно із ухвалою суду від 04.04.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 11.12.2018 до 06.07.2020 знаходився у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірником очисного забою з повним підземним робочим днем у шахті. Відповідно до наказу № 957-к від 06.07.2020 [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 24.03.2022 середньоденна заробітна плата [PERSON] , яка розрахована згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 за два останні місяці роботи перед звільненням, складає 957 грн 46 коп. Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 24.03.2022 заборгованість підприємства перед [PERSON] з виплати заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2020 року складає 88205 грн 30 коп. Ця сума вказана після утримання обов`язкових податків і зборів. Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2022 з ДП «ВК«Краснолиманська» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 88205 грн 30 коп. з урахуванням вже утриманих податку та інших обов`язкових платежів. У задоволенні позовних вимог про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені за період з 07.07.2020 по 07.01.2021 в сумі 122554 грн 88 коп. відмовлено. Це рішення набрало законної вили 02.12.2020 Вказаним рішенням встановлено, що згідно з інформацією відділу контрольного табелю ДП «ВК «Краснолиманська» Лободюк М.С. у день звільнення не працював. Згідно із випискою з банківського рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.09.2022 по 28.03.2023 заборгованість по заробітній платі позивача відповідачем не виплачувалася. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України. Судом на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2022 встановлено, що позивач у день звільнення 06.07.2020 не працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Згідно із рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2022 відповідачу вперше стало відомо про вимогу позивача, коли той отримав копію позовної заяви, а саме 04.10.2022, про що свідчить розписка представника відповідача Дорофієнка В.В . Встановлена обставина спростовує позицію відповідача з приводу того, що підприємству стало відомо про вимогу позивача після отримання копії позовної заяви у цій справі, тобто 05.04.2023. При цьому суд зауважує, що згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Таким чином, факт пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок саме 04.10.2020 підтверджений судовими рішеннями і не підлягає доведенню. Отже час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з наступного дня після отримання відповідачем копії позовної заяви про стягнення несплачених сум при звільненні, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2022, яке набрало законної сили 02.12.2020. До такого висновку суд прийшов з огляду на правову позицію, викладену у постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), яку суд згідно з ч.4 ст.263 ЦПК враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Згідно із ч.1 ст.13 суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Висовуючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначає період затримки з 05.10.2022 до 29.03.2023. Цей період відповідає правовим нормам і усталеній судовій практиці, у тому числі передбаченому ст.117 КЗпП України обмеженню (не більше шести місяців). З урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів з 05.10.2022 до 29.03.2023 становить 126. Сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.10.2022 до 29.03.2023 буде дорівнювати: 120639 грн 96 коп., із розрахунку: 126 робочих дня х 957 грн 46 коп. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, а саме 88205 грн 30 коп., яка вказана відповідачем після утримання обов`язкових податків і зборів, період затримки виплати такої заборгованості (три роки), яка ще не виплачена, граничний шестимісячний період для стягнення середнього заробітку за час затримки, суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача в сумі 120639 грн 96 коп., яка і підлягає відшкодуванню з роботодавця. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч.1 ст.233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Тобто перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку, а не з дня одержання позивачем довідки від 24.03.2022 про середньоденний заробіток, як зазначає відповідач. На хибність позиції відповідача з приводу пропуску тримісячного строку при зверненні з цим позовом до суду вказують п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21). Оскільки відповідач до теперішнього часу не розрахувався з позивачем, перебіг тримісячного строку звернення до суду з цим позовом не розпочався, а тому ніяких порушень (пропуску) цього строку не відбулося. Також суд не погоджується з відповідачем з приводу того, що позивач звернувся до суду з тим самим предметом та з тих самих підстав, які були зазначені в позові, за результатами якого винесено рішення від 31.10.2022 у справі № 226/967/22 (провадження № 2/226/463/2022), оскільки предметом розгляду цієї справи є інший період затримки розрахунку при звільненні ніж той, що пред`являвся в попередньому позові. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн з 1 січня 2023 року, з урахуванням якого мінімальна сума судового збору становить 1073 грн 60 коп. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1206 грн 41 коп. (1% від ціни позову), яку слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача. На підставі ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved