Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

У грудні 2022 року позивачка звернулась до суду суд із позовом до відповідачів про визнання договору недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування будинку та земельної ділянки [ADDRESS] , кладений між [PERSON] та [PERSON] , повернути у власність [PERSON] вказане нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 26.10.2016 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав від позивачки 2320000,00 гр., які на той період часу складали 80000,00 Євро, та зобов`язався повернути до 24.10.2020 року. [PERSON] борг не повернув. Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. У процесі розгляду даного спору, стало відомо, що [PERSON] уклав спірний договір дарування із [PERSON] з метою уникнення відповідальності, та не повернення позики. Інше майно у [PERSON] відсутнє, за таких умов неможливо виконати постанову Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року справі № 619/1572/21. Ухвалою судді від 07.12.2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборонено [PERSON] , як власниці майна, самостійно або через уповноважених осіб будь-які дії із нерухомим майном. 09.02.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.03.2023 року представницею відповідача [PERSON] подано до суду відзив, в якому зазначено наступне. Позивачка та відповідач у період з 2002 по червень 2018 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Між позивачкою та відповідачем дійсно у 2016 році було укладено договір позики. Після припинення шлюбних відносин, між сторонами було вирішено всі майно питання. Також твердження позивачки щодо відсутності у [PERSON] майна не відповідає дійсності. Так у його власності перебуває садовий будинок, який розташований у Харківській області, та його оціночна вартість складає 6944358 грн. Тобто, вартість даного майна набагато вища за суму заборгованості та є достатньою для задоволення вимог позивачки. Договір дарування, який позивачка намагається визнати недійсним, насправді було укладено в якості подарунка [PERSON] . [PERSON] до першого дня народження спільної дочки. При укладені даного договору нотаріусом було роз`яснено відсутність будь-яких обтяжень щодо укладення будь-яких договорів. З урахуванням викладеного просила в позові відмовити, у зв`язку із його недоведеністю та необґрунтованістю. 14.03.2023 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов до суду відзив, в якому остання зазначила аналогічну позицію щодо мети укладеного договору. 17.03.2023 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив. 03.04.2023 року представницею відповідача [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив. 03.04.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні сторона позивачки просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач та його представниця просили позовні вимоги залишити без задоволення. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.10.2016 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким останній отримав від [PERSON] кошти у сумі 2320000,00 грн., що на той період часу складали 80000,00 Євро, із зобов`язанням їх повернення до 24.10.2020 року. [PERSON] борг не повернув. У зв`язку із чим, позивачка [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, яке залишене в силі Постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з\~\~ [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн., що складається з основного боргу - 2 533 160,00 грн, пені - 107 355,62 грн., 3% річних - 26 696,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Як стало відомо позивачці, 11.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:033:0080, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та житлового будинку з дворовими побудовами [ADDRESS] . Вказані договори дарування позивачка вважає незаконними, такими, що порушують її права, та вчинені з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору позики. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства .\~При здійсненні\~своїх прав\~особа зобов`язана\~утримуватися від\~дій,\~які могли\~б порушити\~права інших\~осіб,\~завдати шкоди\~довкіллю або\~культурній спадщині. Не\~допускаються дії\~особи,\~що вчиняються\~з наміром\~завдати шкоди\~іншій особі,\~а також\~зловживання правом\~в інших\~формах. При\~здійсненні цивільних\~прав особа\~повинна додержуватися\~моральних засад\~суспільства. Не\~допускаються використання\~цивільних прав\~з метою\~неправомірного обмеження\~конкуренції,\~зловживання монопольним\~становищем на\~ринку,\~а також\~недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі №317/3272/16-ц зроблено висновок, що згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризуються чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Суд не погоджується із позицією позивачки з огляду на наступне. Як зазначає сама позивачка та встановлено у судовому засіданні, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, яке залишене в силі Постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з\~\~ [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн., що складається з основного боргу - 2 533 160,00 грн., пені - 107 355,62 грн., 3% річних - 26 696,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. В рамках розгляду Дергачівським районним судом Харківської області справи між [PERSON] та [PERSON] , ухвалою від 08.04.2021 року забезпечено позов шляхом заборони відчуження садового будинку загальною площею 239,6 м2, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У рамках цієї ж справи, [PERSON] також просила накласти арешт на житловий будинок з дворовими побудовами, загальною площею 418,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, в цій частині накладення арешту позивачці було відмовлено з підстав не співмірності заявленими позовним вимогам. Це судове рішення про часткове забезпечення позову залишено без змін Харківським апеляційним судом. Отже, Дергачівським районним судом Харківської області встановлено, що майна у вигляді садового будинку загальною площею 239,6 м2, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] було цілком достатньо для задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У статті\~319\~ЦК України\~зазначено,\~що \~власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Під час укладання спірного договору дарування нотаріусом було роз`яснено, що на майно відсутнє будь-яке обтяження. У зв`язку із вищевикладеним, у [PERSON] були всі законні підстави розпорядитись своїм майном на власний розсуд. Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 7 статті 81\~цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним. В інакшому випадку відповідач був би позбавлений права розпоряджатися власним майном, яке не охоплювалося арештом, накладеним судовим рішенням про забезпечення позову, без будь-яких на те законних підстав. Суд не встановив в діях відповідача недобросовісності, яка б могла стати підставою для визнання оскаржуваного договору дарування недійним. На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed