Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

29.04.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про встановлення батьківства до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради і Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.05.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 20.05.2021 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 17.08.2021 року. 17.08.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 27.10.2021 року. 27.10.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 16.12.2021 року. 16.12.2021 року підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 28.02.2022 року. 19.01.2022 року позивачем надана уточнена позовна заява. 28.02.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою сторін. Справа призначена до розгляду на 23.05.2022 року 23.05.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2022 року. 11.07.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 27.09.2022 року за клопотанням відповідача. 27.09.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 20.10.2022 року. 20.10.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 15.11.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 15.11.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 06.12.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 06.12.2022 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 21.12.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 21.12.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 01.02.2023 року. 01.02.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 22.03.2023року. 22.03.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 22.05.2023 роу Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 23.05.2023 року в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить визнати його батьком дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 70 від 14 квітня 2009 року про народження [PERSON] , [INFO] , яке зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції, відомості про матір залишити без змін та внести зміни до актового запису № 105 від 09 вересня 2014 про народження [PERSON] , [INFO] , яке зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, відомості про матір залишити без змін В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. В період з 2001 року по 2005 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] шлюб між ними був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109. 25 квітня 2005 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою продовжили проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Починаючи з травня 2005 року вони проживали в [ADDRESS] період спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Запис про батька в свідоцтві про народження сина вчинений зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Через деякий час він з відповідачкою та їхнім сином переїхали у нове помешкання за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них з відповідачкою народилась донька [PERSON] . Запис про батька в свідоцтві про народження доньки вчинений зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. В подальшому їхнє спільне життя з відповідачкою не склалося. Причиною розпаду сімейних відносин стали різні погляди на життя та цінності через що постійно виникали сварки. Вони переконались, що втратили спільні інтереси і з червня 2020 року припинили фактичні шлюбні відносини та почали проживати окремо. Діти залишились проживати з ним та знаходяться на його повному утриманні. Він є їх справжнім батьком. Однак йому стало відомо, що його дружина ініціювала питання в органах опіки і піклування про відібрання у нього їхніх спільних дітей з метою отримання аліментів. Приводом для відібрання дітей зі слів його колишньої дружини є те, що відомості про батька дітей в свідоцтвах про їх народження записані відповідно до ст. 135 СК України. З таким станом речей він не погоджується та бажає встановити своє батьківство по відношенню до дітей, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснив, що відповідачка зареєструвавши дітей ввела його в оману про те, що батьком дітей записаний саме він, оскільки в свідоцтвах про народження дітей в графі батько записаний, [PERSON] , в той час як фактично запис про нього, як про батька дітей зроблений відповідачкою з її слів. Відповідачка [PERSON] , в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що позивач вводить суд в оману щодо свого батьківства до дітей, оскільки в неї на час зачаття дітей були стосунки з іншим чоловіком. Крім того позивач подав позов про встановлення факту батьківства, що є можливим лише стосовно померлого. Представник відповідача пояснив, що надана суду експертиза, яка сама по собі є єдиним доказом батьківства позивача є недопустимим доказом, оскільки в ній не зазначається, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Крім того у висновку експерта не зазначено, що він виготовлений для суду. Треті особи, що не заявляють вимог щодо предмету спору, представник органу опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради і представник Верхньодніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень 14.04.2009 року зроблений актовий запис № 70, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. [INFO] народилась [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень 09.09.2014 року зроблений актовий запис № 105, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. В свідоцтвах про народження дітей батьком дітей записаний - [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] і [PERSON] , розірваний 25 квітня 2005 року про що зроблений актовий запис за № 70. Таким чином діти народилось не під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідно запис про батька дітей не міг бути вчиненим у відповідності із положеннями ст. 122 СК України. За доводами позивача, викладеними в позовній заяві, останній посилається на те, що в період з 2001 року по 2005 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109. 25 квітня 2005 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою продовжили проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Починаючи з травня 2005 року вони проживали в [ADDRESS] . Через деякий час він з відповідачкою та їхнім сином переїхали у нове помешкання за адресою: [ADDRESS] . Також позивач посилається на те, що в період спільного проживання у нього з відповідачкою народи лось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] і донька - [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача запис про батька дітей вчинений зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України, проте будь-яких доказів даного факту позивачем не надано. Проте позивач вважає себе батьком цих дітей та бажає встановити своєї батьківство по відношенню до них. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1. \~ \~ \~ \~за заявою матері та батька дитини; 2. \~ \~ \~ \~за рішенням суду. Відповідно до ч. 1,2,3, ст. 128 СК України - За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2003 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» - Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З метою підтвердження батьківства позивачем був наданий висновок спеціаліста № 869 від 20.09.2021 року, згідно до якого зазначається, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено. що у обох дітей серед досліджених локусів не виявлено алелів, які б не виявились у припустимого батька. Таким чином встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що гр. [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99.999%. Таким чином встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що гр. [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99.9999%» В свою чергу відповідач заперечує батьківство позивача щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні навіть не надав переконливих пояснень, щодо спільного проживання з відповідачкою після розірвання шлюбу та народження у них спільних дітей, вказуючи на те, що відповідачка є «випадковою жінкою». Представник відповідача та відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначають, що наданий позивачем висновок спеціаліста відділення судово-медичної генетики є недопустимим, оскільки цей висновок складений не за ухвалою суду, в ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, та не зазначено, що цей висновок складений для суду. Згідно ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у наданому суду висновку спеціаліста відділення судово-медичної генетики не зазначається про те, що експерт (спеціаліст) обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та не зазначено, що даний висновок підготовлений для подання до суду. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічна правова позиція викладені і в постанові Великої Палати верховного суду в рамках справи № 522/1029/18 від 18 грудня 2019 року. Враховуючи те, що наданий позивачем висновок спеціаліста відділення судово-медичної генетики не є належним та допустимим доказом у даному спорі, а позивач не надав жодного іншого належного і допустимого доказу на підставі якого б суд зміг би ухвалити рішення про визнання батьківства позивача стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Крім того позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи, а позивач по справі є живим, відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., відповідачем не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed