Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з 1977 по 2005 роки перебувала у шлюбі з [PERSON] , який було припинено у зв`язку зі смертю останнього. Позивач та її покійний чоловік працювали у Мостозагоні № 60. У зв`язку з роботою, [PERSON] було надано для поживання кімнату [ADDRESS]. Власником вказаного гуртожитку на даним момент є Луцька міська рада, оперативне управління здійснює будинковий комітет «Мостовик». В 2007 році [PERSON] стала проживати однією сім`єю з [PERSON] , який вселився до неї в кімнату [NUMBER]. У 2009 році останньому діагностували важке онкологічне захворювання. Враховуючи вказане, адміністрація виділила їм у користування кімнату [NUMBER] (ордер на заселення видано ВК ЛМР на ім`я [PERSON] ). Зважаючи на хворобу [PERSON] , адміністрація з 2014 року укладала договори оренди з позивачем (спочатку на одну кімнату, згодом на дві). 30.11.2018 року вони продали кімнату [NUMBER] , яку на той час приватизувала позивач. Для сплати комунальних платежів за проживання в кімнаті [NUMBER] [PERSON] нараховувалась субсидія. Не бажаючи її втратити позивач не здійснила реєстрацію місця проживання у вказаній кімнаті, однак фактично продовжила там проживати як член сім`ї [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, позивач продовжує проживати кімнаті [NUMBER] гуртожитку. Враховуючи наведене, [PERSON] просить суд встановити факт свого спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2007 року до моменту смерті останнього в 2021 році, а також визнати за нею право користування кімнатою [ADDRESS] . Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі письмових пояснень не скористався. Враховуючи наведене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 1977 по 2005 роки перебувала у шлюбі з [PERSON] (до моменту смерті останнього). У зв`язку з наявністю трудових відносин, [PERSON] надано в користування кімнату [ADDRESS], де він проживав разом з дружиною. Після смерті чоловіка [PERSON] продовжувала проживати у вказаному житловому приміщенні (а.с.9-11). З 2007 року позивач почала проживати з [PERSON] у вказаній кімнаті [NUMBER]. 2014 року у зв`язку з хворобою [PERSON] видано ордер на жиле приміщення в гуртожитку (кімната [NUMBER]) (а.с.17, 25,26). Зважаючи на хворобу, трудові відносини [PERSON] були припиненні, договори оренди на дві кімнати ([NUMBER], [NUMBER]) укладались з позивачем (а.с.12-13). Крім того, з її заробітної плати утримувались комунальні платежі за вказані дві кімнати [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 24,26). 13 листопада 2018 року [PERSON] здійснила продаж жилого приміщення гуртожитку [ADDRESS] , належного їй на праві власності (а.с.27). [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2022 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про визнання за нею права користування жилим приміщенням (кімнатою гуртожитку [NUMBER]) (а.с.19-20). Постановою Волинського апеляційного суду від 25 січня 2023 року вказане рішення залишено без змін (а.с.22-23). Вказано, що для визначення позивача як члена сім`ї наймача житлового приміщення [PERSON] потрібно підтвердити факт спільного проживання з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Предметом розгляду є встановлення факту спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу та визнання права користування жилим приміщенням. Згідно частин 2, 4 статті 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню, це: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 р. №5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. З матеріалів справи вбачається, що сторони спільно користувались спірним нерухомим майном, сплачували комунальні платежі (а.с. 34-38), деякі з яких на ім`я [PERSON] сплачено з банківської карти [PERSON] (а.с.39-40, 33), мали спільних друзів, родичів та знайомих, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля та свята (а.с.30-31 фото). Згідно письмових пояснень [PERSON] (рідна сестра [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю (вели спільне господарство, мали спільних знайомих, приймали гостей), більше десяти років. Спочатку в кімнаті гуртожитку [ADDRESS] , згодом використовували дві кімнати (в т.ч. № 9). Після продажу кімнати [NUMBER], вони стали разом проживати в кімнаті [NUMBER] . Після смерті [PERSON] позивач продовжує там проживати. З урахуванням всіх досліджених доказів в їх сукупності, суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу з 2007 року по 10 серпня 2021 року. Щодо вимоги про визнання права користування, суд зазначає наступне. На підставі ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Положеннями ч. 1 ст. 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК УРСР). Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц (провадження № 61-11097св20). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що «при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи постійність та тривалість часу проживання позивача з наймачем житлового приміщення [PERSON] , ведення ними спільного господарства, проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірному житловому приміщенні, вимоги про визнання за [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. З огляду на предмет позову, положення ч. 7 ст. 294 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вказаній справі покладаються на позивача.

Outcome: approved