Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Акціонерне товариство «Сенс Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 29.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 051/8-6469., відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 000 грн. 17.08.2017 року рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області по справі № 139/559/17 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 жовтня 2007 року, а саме: нежитлові будівлі, загальною площею 316 кв.м., позначені на плані літ. «А», погріб загальною площею 29,5 кв.м, позначений на плані літ. «Б» з метою погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 842537,78 грн., з яких: основний борг - 270000 грн.; заборгованість за відсотками - 482969,63 грн.; розмір інфляційних втрат за кредитом - 30500,89 грн.; розмір інфляційних втрат за відсотками - 59067,26 грн. шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в порядку cm. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не менше ніж 380 (триста вісімдесят) тисяч гривень. Рішення набрало законної сили. Однак, сума заборгованості за рішенням суду відповідачем не була погашена, тому позивачем за період з 12.03.2017 року до 03.10.2022 року нараховано 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 412 292, 68 грн., які він просить стягнути з відповідача на його користь, та понесені судові витрати із сплати судового збору. Згідно з ухвалою суду від 22.02.2023 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач повідомлявся про відкриття провадження з направленням копії позовної заяви з додатками рекомендованим листом з повідомленням на останню відому адресу; також на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено відповідне оголошення-повідомлення. Відзиву на позов відповідач не подав. 09.05.2023 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, де позивач просить збільшити позовні вимоги до 601774, 25 грн. з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. 29.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 051/8-6469, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 300000 грн. з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 10.10.2017 року. Відповідно до рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17.08.2017 року в справі № 139/559/17 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.10.2007 року, а саме: нежитлові будівлі загальною площею 316 кв.м, позначені на плані літ. «А», погріб загальною площею 29,5 кв.м, позначений на плані літ. «Б» з метою погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором в сумі 842537,78 грн., з яких: основний борг - 270 000 грн.; заборгованість за відсотками - 482969,63 грн.; розмір інфляційних втрат за кредитом - 30 500 гривень 89 копійок; розмір інфляційних втрат за відсотками - 59067,26 грн. шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в порядку cm. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не менше ніж 380 (триста вісімдесят) тисяч гривень. Сума заборгованості за рішенням суду від 17.08.2017 року [PERSON] не була погашена (доказів протилежного суду не подано), тому позивачем за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року нараховано 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 601774, 25 грн., яка складається з 124728, 36 грн. - 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та 477045, 90 грн. - інфляційні втрати розрахована за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, боржник свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що такий розрахунок відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені представником позивача в позовній заяві, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року - 124728, 36 грн. та ч. 2 ст. 625 ЦК України та 477045, 90 грн. - інфляційні втрати,. а всього 601774, 25 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 6184,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved