Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач подав до суду вищезазначений позов, посилаючись на те, що між КС "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ" та [PERSON] 14.09.2018 було укладено кредитний договір кредитної лінії № В54/287/18/136/95С3 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 10 077 грн 78 коп. 14.09.2018 між сторонами було укладено додатковий договір про транш №1 до кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п.1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш у розмірі 10 077 грн 78 коп. за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору № 1- 10 077 грн 78 коп. Водночас сторонами у п.3 додаткового договору № 1 було погоджено графік платежів по кредиту та відсотках. Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував кошти в сумі 10 077 грн 78 коп. згідно заяви позичальника про перерахування коштів в сумі 10 077 грн 78 коп. на рахунок АТ КБ "Приват Банк", підтвердження перерахування: платіжна інструкція № 18380 від 14.09.2018 та копія виписки з рахунку позивача. Позивач вказує, що позичальником було порушено п.3 умов кредитного договору кредитної лінії, а саме: зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами не меншими, ніж вказано у графіку платежів, що в свою чергу спричинило затримку відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за кредитним договором. Зазначене вище підтверджується розрахунком нарахування заборгованості по кредитному договору кредитної лінії станом на 22.02.2023, згідно якого заборгованість відповідачки перед позивачем складає 38 294 грн 99 коп., з яких 9243 грн 50 коп.- тіло кредиту; 29 051 грн 49 коп. - заборгованість по процентам за період з 12.12.2018 по 22.02.2023. Крім того, позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми по кредитному договору кредитної лінії станом на 23.02.2022 та вказував, що заборгованість позичальника перед позивачем в цій частині складає 4655 грн 59 коп., з яких 1788 грн 53 коп. - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 21.05.2019 ро 23.02.2022; 766 грн 58 коп - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 21.05.2019 по 23.02.2022; 2100 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 12.12.2018 по 23.02.2022. Позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь кошти у розмірі 42 950 грн 58 коп., з яких: 9 243 грн 50 коп.- тіло кредиту; 29 051 грн 49 коп. - заборгованість за процентами за період з 12.12.2018 по 22.02.2023, 1788 грн 53 коп. - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 21.05.2019 ро 23.02.2022; 766 грн 58 коп - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 21.05.2019 по 23.02.2022; 2100 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за процентами за період з 12.12.2018 по 23.02.2022 та витрати на відшкодування судового збору у розмірі 2 684 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22.03.2023 було відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 12.04.2023 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, представник позивача Захарова Я.В. надсилала письмові клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подавши заяву, в якій позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, просила розглядати справу без її участі. Крім того, 10.04.2023 [PERSON] подала письмові пояснення, де вказувала, що договір № В54/287/18/136/95С3 від 14.09.2018 вона не підписувала та кредит не брала. У зв`язку з підробленням її підпису у кредитному договорі вона зверталась до поліції. (а.с. 37-39, 41). Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу без участі сторін, у порядку, передбаченому ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Згідно з копією кредитного договору (а.с.7-8) встановлено, що 14.09.2018 було оформлено кредитний договір кредитної лінії № В54/287/18/136/95С3 про надання коштів у позику, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 10077 грн 78 коп. сторони договору КС "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ" та [PERSON] . Додатковим договором про транш №1 сторони визначили графік платежів по кредиту та відсотках (а.с.9-9 зворот). Вказаний договір від імені кредитної спілки підписано [PERSON] . Відповідно до платіжної інструкції №18380 від 14.09.2018 КС "Центр фінансових послуг" перераховано в АТ КБ "Приват Банк" кошти в сумі 10 077 грн 78 коп. (погашення заборгованості по КД СК54/055/18/136/21СЗ від 27.02.2018 [PERSON] ) (а.с.12). Відповідно до розрахунку заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних (а.с.4-5) встановлено, що позивачем нараховано кошти у розмірі 42 950 грн 58 коп., з яких: 9 243 грн 50 коп.- тіло кредиту; 29 051 грн 49 коп. - заборгованість за процентами за період з 12.12.2018 по 22.02.2023, 1788 грн 53 коп. - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 21.05.2019 ро 23.02.2022; 766 грн 58 коп - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 21.05.2019 по 23.02.2022; 2100 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання за процентами за період з 12.12.2018 по 23.02.2022. Згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-21/1860-ПЧ від 11.02.2021 (а.с. 62-87), який було надано прокурором на виконання ухвали суду від 08.05.2023 про витребування документів встановлено, що на експертизу надані документи, серед яких кредитний договір кредитної лінії № В54/287/18/136/95С3 від 14.09.2023; умовно вільні зразки підпису [PERSON] у заявах від 05.06.2019 на 1 арк та від 10.12.2019 на 2 арк., поясненні від 06.05.2019 на 1 арк., протоколі допиту потерпілого від 10.12.2019 на 2 арк., пам`ятці від 10.12.2019 на 1 арк. Вказаним висновком встановлено, що підписи від імені [PERSON] у графах "Позичальник (підпис)" в кредитному договорі № В54/287/18/136/95С3 від 14.09.2023 виконаний не [PERSON] (а.с.87 зворот). Норми права, застосовані судом. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. За змістом ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (ч.ч. 2, 4 ст. 207 ЦК України). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність самого по собі підпису на письмовому тексті правочину, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у ч. 3 ст. 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто, як у ч.1 ст. 215 ЦК України, так і в ст. ст. 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Законодавством за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачено наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків). За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що у кредитному договорі №В54/287/18/136/95СЗ від 14.09.2018 підпис від імені позичальника [PERSON] виконано не [PERSON] . Вказане підтверджується копією висновку експерта № СЕ-19/111-21/1860-ПЧ від 11.02.2021 (а.с.62-87 зворот). За встановленими у справі обставинами, оскільки договір кредитної лінії №В54/287/18/136/95СЗ від 14.09.2018 [PERSON] як позичальник не підписувала та, відповідно, волевиявлення щодо правочину не встановлено, істотних умов цього договору відповідач не погоджувала. З урахуванням викладеного немає підстав вважати договір кредитної лінії №В54/287/18/136/95СЗ від 14.09.2018 укладеним. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке особа вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Такі ж правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 (справа № 227/3760/19-ц, провадження № 14-79цс21). Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог КС "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ" необхідно відмовити. В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: dismissed