Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 22.06.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2016. У даному шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що діти сторін постійно проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та повністю перебувають на утриманні позивача. Відповідач залишив сім`ю сім років тому, після цього дітей не навідував, внаслідок чого дочка востаннє бачила свого батька у дворічному віці, а син взагалі не знає батька. Також зазначила, що внаслідок ухилення відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей у 2017 році позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2017 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей сторін у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 25.04.2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак відповідач й надалі свідомо ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 201500 грн. Наведене змусило позивача звернутися із відповідною заявою до органів поліції. Відтак відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не допомагає позивачу матеріально, не цікавиться життям дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться навчанням дітей, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з дітьми, що відображається на їх самоусвідомленні, не дає дітям доступ до культурних чи інших цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Попри це відповідач, маючи батьківські права щодо дітей, може користуватись соціальними пільгами, отримувати державну допомогу тощо, що суперечить інтересам дітей. Позивач зазначила, що не чинить жодних перешкод для відповідача у спілкуванні з дітьми чи вихованні дітей, однак, на думку позивача, поведінку [PERSON] щодо дітей неможливо змінити, а його самоусунення від виконання батьківських обов`язків є свідомим та умисним. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 11.01.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.02.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.02.2023 за клопотанням відповідача підготовче засідання відкладено на 01.03.2023. 01.03.2023 підготовче засідання не відбувалось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Марциновської І.В. у нарадчій кімнаті під час розгляду іншої цивільної справи. Підготовче засідання призначено на 28.03.2023. 28.03.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 25.04.2023. 25.04.2023 судове засідання відкладено на 18.05.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. У судовому засіданні 18.05.2023 представник позивача адвокат Бочан І.П. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що протягом 6 років відповідач жодного разу не сплатив позивачу аліменти, участі у житті дітей не приймає та діти батька взагалі не знають. У судове засідання 18.05.2023 позивач [PERSON] не з`явилася, однак бере участь у судовому процесі через свого представника Бочана І.П . У судове засідання 18.05.2023 уповноважений представник третьої особи органу опіки та піклування Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не з`явився. Подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі. У судове засідання 18.05.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, повторно не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 8). У даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 4, 5). Діти сторін зареєстровані разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 1903 від 23.11.2022 (а.с. 9). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дітей, не допомагає позивачу матеріально, не цікавиться життям дітей, а також не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2017 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 25.04.2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Указане рішення набрало законної сили 04.07.2017 (а.с. 6-7). Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості по аліментах, [PERSON] не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2017 та жодного разу не сплатив на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних дітей. Указане призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.11.2022 становила 201500 грн (а.с. 10-11). З талону повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 5147 від 18.11.2019 (а.с. 12) вбачається, що 18.11.2019 [PERSON] звернулась із заявою до Тернопільського районного відділення поліції Тернопільського відділу ГУНП в Тернопільській області про те, що її колишній чоловік [PERSON] не сплачує аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Зазначену заяву було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (журналі єдиного обліку) за № 5147. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білецької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Білецької сільської ради № 33 від 30.01.2023, вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 27, 28-29). Так, працівниками органу опіки та піклування встановлено, що відповідач не займається вихованням дітей, не цікавиться станом їхнього здоров`я, згідно з довідкою зі школи не цікавиться шкільним життям дітей, ніколи не відвідував батьківських зборів, не піклується про розвиток дітей, оскільки не спілкується з ними більше двох років, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 201500 грн, що свідчить про те, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Так само в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення чи заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав. Також суд враховує те, що відповідач, будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являвся та був присутній лише на першому підготовчому засіданні, заперечень щодо доводів позивача не висловив, а також не надав докази на спростування обставин, викладених у позові. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батька на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дітьми взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дітей, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дітей. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією ID № 0475-1490-0753-8181 від 22.12.2022 (а.с. 13). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved