Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 11.12.2019 року у Карлівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного теритоіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №112, визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач посилається на те, що подружні стосунки між нею та відповідачем припинені з липня 2022, відповідач проживає окремо; зберереження сім`ї та примирення є неможливим. Від спільного подружнього життя сторони по справі мають дочку: [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір`ю. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності і зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився та надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відстуності, визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Щодо визначення місця проживання дочки з позивачкою, зазначив, що позивачкою не обґрунтовано і не підтверджено доказами, чому саме проживання дочки необхідно визначити з матір`ю. Також вважає необґрунтованою суму витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Щодо розірвання шлюбу. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.12.2019 року у Карлівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного теритоіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №112 (а.с.11). Подружні стосунки між сторонами припинені з липня 2022 року, сім`я фактично розпалася; відновлення подружніх стосунків сторони не бажають. Врахувавши вищевикладене, суд вважає, що визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст.112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила не змінювати прізвище на дошлюбне. Щодо визначення місця проживання дитини. Від спільного подружнього життя сторони мають дочку: [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з п. 26 Правил..., у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено у судовому засіданні, між сторонами існує спір, оскільки відповідач вважає, що позивачкою не обґрунтовано позов в цій частині та бажає, щою дитина проживала з ним. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 11.04.2023 було складено Акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого маються необхідні умови для проживання та розвитку дитини, є окреме спальне місце, іграшки, книжки, одяг у достатній кількості. У родині стосунки щирі та доброзичливі, члени сім`ї забезпечують дитину увагою, турботою та любов`ю. Службою у справах дітей ВК Ланнівської сільради, було надано Висновок від 21.04.2023 №01-22/19, відповідно до якого, вбачається доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Відповідачем не надано суду належні та допустимі докази, які б дали суду підстави вважати, що проживання спільної дочки сторін з матір`ю, суперечитиме інтересам дитини. Судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, вона створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дочки. Виходячи з пріоритету інтересів дитини, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що мається достатньо підстав для задоволення позовних вимог у цій частині та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Позивачкою, при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., який підтверджено квитанцією та підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підтвердження витрат понесених позивачкою на оплату правової допомог, нею надано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 22.12.2022 та квитанцію №64 від 22.12.2022 на суму 3100,00 грн. Договору про надання правничої допомоги, для можливості встановлення розміру суми, що підлягає сплаті, всупереч вимозі п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, позивачкою суду не було надано. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про доцільність відмови у стягненні з відповідача на користь позивачки судових витрат, понесених нею на оплату правової допомоги. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 104, 105, 112, 157, 160 СК України,

Outcome: partial