Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

представник заявника [PERSON] адвокат Томашевська О.А. звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, вказавши заінтересованою особою у справі Кам`янець-Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). В обґрунтування вимог представник заявника вказує, що [INFO] померла подруга заявника [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок смерті [PERSON] Тираспольським відділом ДРАЦСУ в Придністровській Молдавській Республіці було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] , актовий запис №344, лікарське свідоцтво про смерть №151 від 14.03.2023 р., довідка про смерть №344 з відділу ДРАЦСу державної адміністрації м.Тирасполя і м. Дністровська. Факт смерті підтверджується фотокарткою з місця поховання померлої. Заявник має заповіт складений за життя [PERSON] від 27.08.2019 р. посвідчений секретарем Шустовецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Слободян О.Б., зареєстрований в реєстрі за №19, на його користь. 03.05.2023 р. він звернувся до Кам`янець-Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУМЮ (м.Київ) з наявними у нього документами для реєстрації смерті [PERSON] однак отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки форма лікарського свідоцтва про смерть не відповідає формі визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у МЮУ від 25.10.2006 року за №1150/13024. Факт смерті відбувся на території самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, документи видані не можуть бути прийняті на території України та не створюють правових наслідків. В позасудовому порядку заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] та реалізувати свої спадкові права на спадщину після смерті [PERSON] .. В заяві представник просить суд встановити факт смерть громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м.Тирасполь ПМР. В судовому засіданні представник заявника уточнив вимоги, просить суд встановити факт смерті [PERSON] [INFO] в м. Тирасполь Республіки Молдови. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, начальник відділу направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні заявлених вимог покладаються на думку суду. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорту(а.с.6). За життя [PERSON] , [INFO] , склала заповіт 27.08.2019 року, посвідчений секретарем Шустовецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Слободян О.Б. та зареєстрований в реєстрі за №19, яким на випадок смерті заповіла [PERSON] все її майно, де б воно не було із чого б воно не складалося в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями до нього, що знаходиться в с. Шустівці і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право.( а.с.4) 14.03.2023 р. [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується (мовою оригіналу) «Свидетельством о смерти» серії [NUMBER] виданого 15.03.2023 року Тираспольським відділом РАЦС, актовий запис №344, в якому зазначено місце смерті - м.Тирасполь. ( а.с.8). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується також: копією медичного свідоцтва про смерть № 151 по книзі РАЦС від 14.03.2023 р., виданого патологоанатомом Маршалюк А.В. (а.с.7), в якому зазначено причину смерті «гостра легенево-сердечна недостатність»; копією довідки про смерть [PERSON] , виданої відділом РАЦС державної адміністрації м.Тирасполя(а.с.9), в якому зазначена дата смерті [INFO] ; фотознімком з місця захоронення [PERSON] ,(а.с.10). 03.05.2023 року заявник звернувся до Кам`янець-Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУМЮ (м.Київ) з наявними у нього документами для реєстрації смерті [PERSON] та в той же день отримав письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки форма лікарського свідоцтва про смерть не відповідає формі визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у МЮУ від 25.10.2006 року за №1150/13024, що підтверджується копією відмови у проведенні державної реєстрації смерті(а.с.3). В теперішній час заявник бажає отримати спадщину, але через відсутність правовстановчого документу оформити своє волевиявлення неможливо. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно роз`яснень п. 13 зазначеної Постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У відповідності з ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Наявні у заявника документи про смерть [INFO] [PERSON] видані на території самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, не можуть бути підставою для здійснення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, щодержави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібі їпісля припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду протии Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр протии Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер протии Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, щонаводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказанного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, якіїм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер протии Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи вищевикладені обставини та вищевказані письмові докази по справі надані представником заявника, суд вважає доведеним факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Шустівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, яка проживала в [ADDRESS] , [INFO] у місті Тирасполь Республіки Молдова. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті спадкодавця та отримання свідоцтва про її смерть державного зразка. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України - рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved