Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що шлюб із відповідачем було зареєстровано 10.12.2014 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 899. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Приблизно з 15.01.2019 року сімейне життя між сторонами погіршилось, спільне проживання припинилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожна зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Сторонами 19.02.2019 року було укладено та нотаріально засвідчено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, її збереження неможливе та недоцільне. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши надані письмові докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 899. Свідоцтвом про народження підтверджується, що подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 308. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] збереження їх сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про повернення її дошлюбного прізвища - [PERSON] , то в цій частині позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Вказана в ч. 8 ст. 294 ЦПК України норма поширюється лише при розгляді справ окремого провадження про розірвання шлюбу, а при розірванні шлюбу на загальних підставах діє норма, відповідно до якої зміна прізвища після розірвання шлюбу відноситься до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки позивач не позбавлена права в загальному порядку звернутись до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища, крім того спору з цих вимог у сторін не виникає. Тому суд вважає за необхідне у задоволенні вимог [PERSON] про повернення її дошлюбного прізвища відмовити, оскільки позивачкою подано позов, який судом розглядався у позовному провадженні, а не в окремому. У зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. Аналізуючи вищезазначене,

Outcome: approved