Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

04.04.2023 року представник позивача Трун О.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до ТОВ "Краснолиманське" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 12.03.2018 року по 26.02.2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі. 26.02.2023 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, однак у день звільнення остаточного розрахунку з ним проведено не було. Відповідачем не надано відповіді на адвокатський запит стосовно розміру заборгованості, тому просить витребувати довідку щодо наявної заборгованості у відповідача та стягнути її згідно наданої відповіді. Ухвалою судді від 05.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» відомості щодо розміру заборгованості по заробітній платі. В судовому засіданні 02.05.2023 року позивач позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, відповідні викладеним в заяві. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача (а.с.49-51). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, посилаючись, що не має можливості бути присутнім через оголошений та введений в Україні військовий стан. Просить винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Також представником відповідача надіслано довідку про розмір заборгованості з заробітної плати перед позивачем (а.с.45-48). Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12 березня 2018 року по 26 лютого 2021 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , виданої на ім`я позивача(а.с.12-13). 12 березня 2018 року, відповідно до наказу № 523/к , [PERSON] було прийнято до ТОВ «Краснолиманське» за переведенням, прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті (запис № 37). 26 лютого 2021 року звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу № 57к (запис № 38). Згідно долученої представником відповідача до матеріалів справи довідки № 108 від 16.05.2023 року, [PERSON] працював на підприємстві з 12 березня 2018 року, був звільнений 26 лютого 2021 року наказом № 57/к. Сума заборгованості з виплати заробітної плати на дату складання довідки становить 121496,29 грн. Сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За приписам ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було. Відповідач у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи. Відповідно до вимог абзацу 5 пункту 6 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки наявність заборгованості перед позивачем підтверджується довідкою відповідача, в якій сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 121 496,29 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на день подання позовної заяви, законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2684,00 грн. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1214, 96 грн.( 121 496,29 грн.*1%). На підставі викладеного,

Outcome: approved