Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У травні 2021 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, в обґрунтування якого зазначило, що 25.08.2020 по вул. Лопанській, 31 у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Chevrolet, днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Toyota, днз [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ДТП сталося внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України та вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час вчинення ДТП була застрахована згідно Полісу № 200622908 від 16.07.2020 в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «ВАН КЛІК». 31.08.2020 \~ \~ \~ \~до ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» звернувся власник пошкодженого автомобіля з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку. ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 6929,72 грн. 01.01.2020 \~ \~ \~ \~між ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» та ТОВ «МАРКС.КАШТАЛ» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020 за яким до нового кредитора перейшло право вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли у ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» до [PERSON] 23.11.2020 \~ \~ \~ \~новий кредитор направив відповідачу претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, однак вимоги відповідачем не виконано. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» матеріальну шкоду в розмірі 6929,72 гривень, а також стягнути судові витрати, які складаються з 2270,00 грн судовий збір та 4000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, враховуючи розумні строки розгляду справи, достатню наявність у справі матеріалів для розгляду її по суті, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2020 року о 18 годині 50 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Nubira, державний номерний знак [NUMBER] , в м. Харкові по вул. Лопанська, в районі будинку 31, не дотримався безпечного бокового інтервалу, здійснив наїзд на транспортний засіб Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Після ДТП, [PERSON] залишив місце пригоди з невідомих причин. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.13.1, 2.10а Правил дорожнього руху. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року у справі № 638/12441/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП за фактом даної ДТП. На час скоєння ДТП Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chevrolet д.и.э. [NUMBER] була застрахована відповідно до Полісу № 200622908 від 16.07.2020 в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «ВАН КЛІК». 31.08.2020 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку. На підставі протоколу огляду транспортного засобу від 31.08.2020, ремонтної калькуляції від 07.09.2020 №0028324.08, Страхового акту №0028324.08.20/1 від 20.11.2020 та Розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №0028324.08.20/1 від 20.11.2020, ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» прийнято рішення та здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 6929,72 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №8880 від 20.11.2020. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Відповідно до підпункту в) п.38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, оскільки постановою суду, яка набрала законної сили, встановлено факт самовільного залишення водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, місця дорожньо-транспортної пригоди, тому у страховика - ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» виникло право регресної вимоги до страхувальника [PERSON] в межах суми страхового відшкодування, тобто 6929,72 грн. 01.01.2020 \~ \~ \~ \~між ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020 щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли, у ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» до [PERSON] , що підтверджується актом прийому-передачі документів від 23.11.2020 № 11-04. Відповідно до пункту 11 Переліку переданих регресних вимог № 04-20 (за період з 01.10.2020 по 31.12.2020), який є невід`ємною частиною Договору факторингу №01.01.2020-ВК від 01.01.2020, право вимоги до [PERSON] перейшло до Фактора ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ». В Переліку переданих регресних вимог № 04-20 (за період з 01.10.2020 по 31.12.2020) зазначено, що за регресні вимоги Фактор сплачує Клієнту - ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» 84 245,06 грн включно до 30.06.2021. Відповідно до платіжних доручень від 29.12.2020 №10, 15.01.2021 \~ \~ \~ \~№15, від 28.01.2021 №42 та від 06.05.2021 №115 ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» сплатило кошти на користь ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» грошові кошти за договором. Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином судом встановлено, що на підставі вищевказаного Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, який у встановленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсними, від ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» перейшли права кредитора у зобов`язальному правовідношенні з [PERSON] , тому останній відшкодувати новому кредитору в порядку регресу сплачене страхове відшкодування у розмірі 6929,72 грн. З метою досудового врегулювання спору 23.11.2020 ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» направило Відповідачу претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу №06602, яку останнім не було отримано з пошти, про що свідчить відмітка на конверті поштового відправлення. Окрім того, на виконання вимог п.3.4.2 Договору про надання фінансових послуг факторингу №01.01.2020-ВК від 01.01.2020, ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» направило Відповідачу повідомлення про відступлення прав вимоги за вих №06602/1. Однак матеріали справи не містять доказів відшкодування відповідачем зазначеної суми у добровільному порядку. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами; 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн позивачем надано копію Договору про надання професійної правничої допомоги №11/2020 від 26.10.2020, копію Детального опису робіт (наданих послуг) до Акту надання послуг від 24.05.2021 року, копію Акту надання послуг від 24 травня 2021 року, де зазначено, що адвокатом надано наступні послуги: 1) ознайомлення з матеріалами справи ознайомлення з матеріалами справи, аналіз нормативно - правової бази, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики та правових позицій верховного Суду щодо застосування норм прана у спірних правовідносинах, визначення тактики захисту прав та інтересів клієнта, формування правової позиції по справі витрачено 3 години, загальна вартість 1800 грн; 2) ідготовка та направлення до Дзержииського районного суду м. Харкова позовної заяви про стягнення з [PERSON] шкоди в розмірі 6 929.72 грн. в порядку регресу - послуга вартістю 2200 грн. Таким чином позивачем належними та допустимими доказами доведено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи те, що відповідач не оспорював встановленого судом розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн.

Outcome: approved