Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

У травні 2022 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про скасування усиновлення, мотивуючи своє звернення тим, що на підставі судового рішення, яке набрало законно сили, останніми усиновлено [PERSON] , змінено її прізвище, ім`я по батькові на [PERSON] , [INFO] . Як зазначають позивачі то фактично з моменту усиновлення у них були певні проблеми з дитиною, такі як згризання нігтів, мастурбація, поїдання кіз з носа, негативне відношення до верхнього одягу та взуття, купання, миття голови, це супроводжувалося істериками і криками, однак вони сподівалися на припинення цих проблем з віком і тому приділяли багато уваги вихованню [PERSON] , роз`яснювали правила поведінки. Разом з цим, дії позивачів не дали бажаного результату, внаслідок чого у 2016 році дитину було взято на облік дитячого лікаря психіатра. Позивачі в обґрунтування позову посилаються на той факт, що вони як батьки прагнули великих успіхів дитини, мріяли про вищу всесвітню відому художню школу Дірюгіних у місті Києві, щоб досягти олімпійських перемог, їздили на змагання, брали індивідуальні заняття з тренером, але їх зусилля були марні і донька покинула спорт, яким займалася з 2017 року, після чого стосунки між ними та донькою ще більш погіршилися. Позивачі посилаються також на той факт, що їх неодноразові спроби налагодити стосунки з дитиною такі як консультації з дитячим психологом та неврологом також на надали очікуваного останніми результати, і дитина все одне прагне до відсутності контролю з боку батьків, відкрито демонструючи небажання отримувати піклування та виховання з боку позивачів, при цьому ігноруючи будь які зауваження зроблені останніми щодо її поведінки. На підставі викладеного [PERSON] та [PERSON] прохали суд постановити рішення яким скасувати усиновлення ними [PERSON] , [INFO] (після усиновлення [PERSON] , [INFO] , встановленого рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.04.2014, внести зміни до актового запису про народження від 01.03.2013 № 126, а саме: змінити змінивши записи про матір дитини із « [PERSON] » на « [PERSON] », виключити запис про батька дитини - « [PERSON] »; неповнолітню [PERSON] (до усиновлення - [PERSON] ), [INFO] , передати під опіку органу опіки та піклування за місцем первинного обліку до її усиновлення. 15.08.2022 ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Зоріною Д.О. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 17.10.2022 виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] звернувся до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з квітня 2014 року, на обліку служби у справах дітей Крюківської районної ради (на даний час Крюківської районнної адміністрації) перебували малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були усиновлені громадянами [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.04.2014. Як зазначає ініціатор позовної заяви протягом першого місяця проживання дітей в сім`ї, виникали проблеми адаптаційного періоду, про що батьки повідомляли службу у справах дітей і останніми було ініційовано звернення до Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з проханням взяти сім`ю [PERSON] під соціальний супровід з метою надання відповідної допомоги у зв`язку з можливістю скасування усиновлення. Відповідно до інформації Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом з 06.05.2014 по 25.07.2014, після чого сім`я знята з соціального супроводу з позитивним результатом. Однак у 2017 році відповідачі звернулись до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом про скасування усиновлення доньки [PERSON] , [INFO] і рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.09.2017 позовні вимоги останніх було задоволено, а дитина передана органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, при цьому як наслідок в сім`ї [PERSON] залишилася одна усиновлена останніми дитини на ім`я [PERSON] , стосовно якої на час розгляду справи в суді позивачі по первісному позову категорично заперечували можливість скасування усиновлення останньої, яка є рідною сестрою [PERSON] , мотивуючи це тим, що люблять її та сприймають як рідну дитину. Як зазначає позивач по зустрічній заяві, у березні 2022 до служби у справах дітей звернулись відповідачі з повідомленням про наявність проблем у вихованні [PERSON] , а саме поскаржились на відсутність взаєморозуміння з дитиною, напружені стосунки, відмову дитини навчатися, неслухняність та інші поведінкові розлади та зазначили, що дитина перебуває під наглядом дитячого лікаря психіатра, при цьому останні надали письмову заяву на адресу служби у справах дітей з проханням скасувати усиновлення дитини [PERSON] . З метою попередження скасування усиновлення дитини, службою у справах дітей було була проведена особиста бесіда як з [PERSON] так і з батьками (усиновлювачами) останньої під час якої дитина поводила себе врівноважено, іноді соромилась розповідати про свою негативну поведінку, підтвердила, що не хоче робити домашні завдання, бажає багато часу проводити з друзями на вулиці, пробувала з ними палити, були випадки, коли з гаманця у мами брала без дозволу гроші. Однак неодноразові бесіди із батьками в тому числі з матір`ю [PERSON] позитивного результату не надали, остання зазначала що вони з батьком дитини категорично налаштовані на скасування усиновлення, не розглядають можливість продовжувати корекційну роботу з дитиною та змінювати свій підхід до виховання останньої, оскільки не бачать в собі ресурсів для її подальшого виховання. На думку, органу опіки та піклування, наведене вище свідчить про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично відмовляються від подальшого виховання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не бажають продовжувати дбати про стан її здоров`я, духовний та моральний розвиток, навчання, що свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків, і є визначеною статтею 164 Сімейного Кодексу України обставиною для позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітньої доньки із покладенням на останніх передбаченого статтею 180 зазначеного вище Закону обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а саме стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України. 09.01.2023 ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області до участі в справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про скасування усиновлення було залучено як співвідповідача виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування. Позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] , їх представник адвокат Гонтарь В.М. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, одночасно заперечували проти позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на відсутність визначених частиною першою статті 164 СК України підстав, для позбавлення відповідачів за зустрічним позовом батьківських прав, оскільки орган опіки та піклування не надав беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання усиновленої ними дитини та їхньої винної поведінки. Представник відповідача за первісною позовною заявою та позивач за зустрічним позовом виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування заперечували проти скасування усиновлення малолітньої дитини з підстав недоведеності визначених статтею 238 Сімейного Кодексу України обставин, чіткий перелік яких визначений зазначеною вище статтею Закону. Натомість, сторона позивача за зустрічним позовом прохала їх вимоги задовольнити, оскільки на думку останніх, у бажанні батьків скасувати усиновлення малолітньої дитини [PERSON] вбачається свідома відмова від дитини, що свідчить про недотримання інтересів останньої і є як наслідок визначена статтею 164 Сімейного Кодексу України обставина для позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Представник відповідача за первісним позовом служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заперечував проти скасування усиновлення малолітньої дитини, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. 08.04.2014 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.04.2014, [PERSON] та [PERSON] усиновили малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після усиновлення прізвища, ім`я та по-батькові відповідно змінені на [PERSON] та [PERSON] (згідно актових записів про народження). 22.04.2014 було складено акт про вибуття дитини у сім`ю усиновлювачів за змістом якого вбачається що передана [PERSON] та [PERSON] дитина [PERSON] , [INFO] здорова. Відповідно до інформації Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом з 06.05.2014 по 25.07.2014 з тих підстав що протягом першого місяця проживання дітей в сім`ї, виникали проблеми адаптаційного періоду, про що саме батьки повідомили службу у справах дітей. За час супроводу матері надавалась психологічна та соціально-педагогічна допомога в адаптації усиновлених дітей [PERSON] та [PERSON] . Сім`я знята з соціального супроводу з позитивним результатом. Протягом 2015-2016, сім`я [PERSON] та [PERSON] відвідувалась службою у справах дітей з метою перевірки умов проживання та виховання усиновлених дітей [PERSON] та [PERSON] . Порушень щодо утримання, виховання, проживання дітей виявлено не було. [PERSON] та [PERSON] мали все необхідне для повноцінного розвитку, забезпечувались харчуванням, одягом, взуттям, іграшками, засобами догляду тощо. Батьки повідомляли, що є певні проблеми в поведінці старшої доньки [PERSON] , зокрема дрібні крадіжки, але батьки залучають психологів для надання допомоги у вихованні дитини, та докладають зусилля щодо корекції поведінки [PERSON] , сприяють виправленню її поведінки. Скарг щодо проблем у вихованні молодшої доньки [PERSON] з боку батьків не було. 07.11.2016 після скарг батьків на непередбачуваний та дратівливий характер дитини, у віці 3 років 6 місяців [PERSON] , 2013 року народження було встановлено діагноз: специфічні та емоційні розлади. В період часу з 11.01.2017 по 15.02.2017 дитина пройшла курс лікування в дитячому психоневрологічному санаторію - була виписана з покращенням. У 2017 році [PERSON] та [PERSON] звернулись до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовом про скасування усиновлення доньки [PERSON] , [INFO] і рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.09.2017 позовні вимоги останніх було задоволено, а дитина передана органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області. 21.03.2022 [PERSON] та [PERSON] звернулись до служби у справах дітей із заявою про скасування усиновлення другої дитини [PERSON] у зв`язку з тим що дитина страждає на психічну хворобу, про що усиновлювач не знав та не міг знати. 25.03.2022 працівники служби у справах дітей здійснили вихід за місцем проживання усиновлювачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також склали відповідний акт обстеження умов проживання . Під час проведення обстеження встановлено, що в помешканні дотримані санітарно-гігієнічні та побутові умови проживання, квартира заг. площею 68 кв.м., складається з 3-х кімнат, обладнана необхідними меблями, електропобутовою технікою. [PERSON] має окреме спальне місце, місце для підготовки домашніх завдань, є шафа для зберігання речей, в достатній кількості іграшки, шкільне приладдя. В помешканні проживають мати [PERSON] , батько [PERSON] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Під час бесіди з батьками та малолітньою [PERSON] з представниками служби у справах дітей спостерігались напружені стосунки між батьками та дитиною, батьки скаржились на неслухняність доньки, відсутність бажання навчатися, дотримуватись правил поведінки, слідкувати за собою. [PERSON] частково підтвердила скарги батьків, зазначила, що не любить їх, їй подобається бути безконтрольною. Також у звіті про умови про проживання та виховання усиновленої дитини, складеного під час відвідування, що зі слів батьків загострення відносин з дитиною відбулось з серпня 2021, дитина перебуває під наглядом дитячого лікаря психіатра з наявними специфічними поведінковими та емоційними розладами, фізично розвинута за віком, спостерігається шкільна та соціальна дезадаптація. Дитина навчається у Кременчуцькому ліцеї № 6 «Правобережний», спілкується з однолітками. 14.04.2022 листом служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області позивам за первісним позовом було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] та [PERSON] про скасування усиновлення дитини. 26.08.2022 з метою попередження скасування усиновлення дитини, службою у справах дітей було направлено клопотання до Кременчуцького міського центру соціальних служб з проханням надати соціальну та психологічну підтримку сім`ї. Відповідно до інформації, наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб від 29.08.2022, сім`я [PERSON] відноситься до вразливої категорії населення. Відповідно до визначених потреб родині було запропоновано соціальні послуги, зокрема соціальну послугу психологічного консультування, від яких вона відмовилась. Станом на 29.08.2022 сім`я [PERSON] за соціальними послугами до Кременчуцького міського центру соціальних служб не зверталась. Згідно відповіді КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Кременчука від 13.04.2022 та 02.09.2022, дитина [PERSON] має хронічне захворювання, перебуває на диспансерному обліку у психіатра, невролога, щеплена за календарем. Медичні огляди проходять вчасно. Мати рекомендації лікаря виконує. Декларація про надання первинної медичної допомоги дитині укладена матір`ю з лікарем педіатром [PERSON] . Відповідно до інформації, наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб від 26.04.2022 про проведену роботу з сім`єю [PERSON] , відомо, що з метою складання оцінки потреб родину запрошено до Центру. Під час спілкування з батьками, фахівцем центру з`ясовано, що вони є усиновлювачами молодшої доньки [PERSON] , з якою наразі у них виникають складні взаємостосунки. В ході опрацювання оцінки потреб батькам та дитині були надані соціальні послуги інформування та консультування. Під час спілкування зі [PERSON] було з`ясовано, що в їх родині переважає авторитарний стиль виховання, який проявляється у надмірному батьківському контролі, що унеможливлює розвиток самостійності дитини. Наслідком такого виховання є те, що донька [PERSON] висловлює протести, починає грубити, втікати з дому. В ході діагностичного інтерв`ю з [PERSON] з`ясовано, що дитина емоційно стабільна, ознак страхів та тривожності не проявляє, любить і цінує себе та власні потреби, шукає яскравих вражень, на недостатньому рівні сформовано інтерес до навчання та навички подолання труднощів. Дитина відкрито заявляє про небажання жити в родині і підкорятись вимогам батьків. Відповідно до визначених потреб сім`ї була запропонована соціальна послуга консультування, від якої [PERSON] відмовилась, аргументуючи тим, що проблем у взаємостосунках з донькою не вбачає, при цьому дорікаючи дитині у її небажанні жити в родині, про що надала відповідну заяву. Відповідно до інформації Кременчуцького ліцею № 6 «Правобережний» від 05.09.2022, [PERSON] навчається у ліцеї з другого класу. Має досягнення достатнього рівня, навчається не в повну міру своїх можливостей, на уроках хоче постійно відповідати, але відповіді не обґрунтовані. Завдання виконує в залежності від настрою. Має задовільну зорову, слухову пам`ять. Дитина стисло і вибірково передає зміст почутого, висловлює власні погляди, підтверджує їх прикладами, визначає спільні властивості об`єктів. Особливий інтерес виявляє до уроків природничого циклу. [PERSON] формулює дослідницькі проблеми, знаходить інформацію та систематизує її, пропонує різні способи використання об`єктів навколишнього світу. Має лідерські якості. Під час навчального процесу спостерігаються негативні поведінкові прояви: відволікання на уроку, кривляння, викрикування. На прохання вчителя реагує адекватно. Дитина із задоволенням малює та співає. За характером [PERSON] весела, розсудлива, самостійна. Прагне спілкуватися, але обирає друзів таких, що будуть «корисними» для неї. Бере активну участь у класних справах. Правила поведінки знає, але не завжди виконує. Психологом ліцею була проведена разова консультація мами, метою якої стало надання підтримки в питаннях виховання доньки. Більше мама по допомогу не зверталась. Відповідно до інформації КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» у м. Полтава від 13.09.2022, [PERSON] у 2017 році пройшла курс лікування у дитячому психоневрологічному диспансері, виписана з покращенням. 03.02.2022 проведено ЕЕГ дослідження, висновок: Помірні дифузні зміни біоелектричної активності головного мозку з ознаками дисфункції серединних структур. Відзначалися специфічні феномени у вигляді дизритмії. 02.08.2022 консультована дитячим неврологом, діагноз: Специфічні емоційні розлади. Епісиндром. З березня 2022 приймає карбомазепін. Як відомо з усних відомостей матері, останнім часом стан дівчинки погіршився, коли порушився сон, стала гуляти в небезпечних місцях, крала гроші, за собою не слідкувала, сперечалася з дорослими, не мала бажання навчатися. В зв`язку з чим, за наполяганням батьків, була направлена на лікування в денний стаціонар. Психіатрична допомога надавалась безкоштовно, було проведено обстеження психіатром, логопедом, психологом, дослідження ЕЕГ, ЕКГ. 31.08.2022 оглянута ЛКК, встановлено діагноз згідно МКХ-10: Змішані розлади поведінки та емоцій. Як показала динаміка перебігу розладу ступінь тяжкості: легко виражений з медикаментозною компенсацією в умовах стаціонару. Після проходження курсу лікування батькам було надано такі рекомендації: продовження лікування у психіатра дитячого амбулаторно та/або сімейного лікаря (педіатра); прийом рисперону під наглядом лікаря з подальшою корекцією лікування в залежності від перебігу психічного розладу дитини; корекційно-виховна робота, сімейна терапія, дотримання режиму праці та відпочинку. Під час лікування [PERSON] потреби направлення її в інші лікувальні заклади не було. Відповідно до висновку виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування від 13.09.2022 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . 28.09.2022 рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було затверджено висновок органу опіки та піклування від 13.09.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21). З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21). Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. Як встановлено судом, у 2014 році родиною [PERSON] було усиновлено дві малолітні дитини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і вже у 2017 році за ініціативою [PERSON] та [PERSON] усиновлення старшої дитини [PERSON] рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12.09.2017 було скасовано. Як вбачається зі змісту рішення суду підставою для скасування усиновлення стала наявність у дитини психічної хвороби про що усиновлювач не знав і те що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Як вбачається зі змісту позовної заяви що є предметом даного судового розгляду, підставою для звернення позивачів до суду про скасування усиновлення вже другої дитини [PERSON] яка проживала в сім`ї усиновлювачів більше восьми років, є аналогічні обставини тим що були встановлені зазначеним вище рішенням суду при задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у 2017 році при скасуванні усиновлення старшої сестри [PERSON] . При цьому суд звертає увагу на той факт, що перший огляд [PERSON] лікарем психіатром відбувся майже за рік до цих подій, а саме 07.11.2016 і саме тоді дитині був поставлений відповідний діагноз та пройдено курс лікування якій дав позитивний результат. За викладених обставин, суд не погоджується із посиланням сторони позивача на визначену пунктом 2 частини 1 статті 238 СК України обставину як наявність у дитини психічної хвороби, про яку усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення із врахуванням того факту що по перше: позивачі за первісним позовом 1 вересні 2017 року ініціювали питання скасування усиновлення лише однієї дитини з посиланням на факт психічного захворювання останньої, при цьому на поведінку молодшої дитини та неадекватність її поведінки не скаржилися, хоча і були обізнані про психічні розлади останньої і по-друге: у період з 2015 року по 2021 рік повідомлень від батьків, [PERSON] та [PERSON] , або інформації від інших установ, організацій щодо проблем у вихованні доньки [PERSON] до служби у справах дітей не надходило; відповідно до звітів, складених службою у справах дітей Крюківської районної адміністрації відповідно до графіків відвідування протягом 2015-2020, дитина здорова, забезпечена всім необхідним для виховання та розвитку, розвинута згідно віку, стосунки з батьками сімейні, гармонійні, скарги щодо поведінки дитини з боку батьків відсутні. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача за первісним позовом на підтвердження факту психічного захворювання дитини було надано наступні письмові докази: протокол обстеження ЕЕГ, проведених ЛЦД «Арніка Плюс» 03.02.2022 відповідно до якого у [PERSON] відзначаються специфічні ЕЕГ феномени у вигляді дизритмії; консультативний висновок лікаря гінеколога [PERSON] від 27.01.2022 відповідно до якого [PERSON] здорова; довідка про огляд лікарем неврологом приватної практики [PERSON] від 14.09.2021 відповідно до якого у [PERSON] вогнищевої патології з боку ЦНС немає; консультаційний висновок дитячого лікаря-невролога ПП «Віком Мед-2» [PERSON] від 26.03.2022 за змістом якого вбачається що у [PERSON] наявні специфічні емоційні розлади, епісиндром; довідку видану 16.03.2022 дитячим лікарем психіатром [PERSON] відокремленого підрозділу -обласна консультативна психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром № 2 КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», відповідно до якої дитина [PERSON] отримує амбулаторну психіатричну допомогу у зв`язку з наявністю у неї специфічних поведінкових та емоційних розладів з наростаючою шкільною та соціальною дезадаптацією перше звернулися 07.11.2016 року зі скаргами на нестійкій настрій, непередбачену поведінку, стійку мастурбацію; за весь період медичного спостереження батьки багаторазово звертались за допомогою, проходили психологічне обстеження, ЕЕГ, дитина оздоровлювалась санаторно, стан погіршився з 2021 року, кинула тренування ДСШ, сформувалась звичка до брехні, відмова від навчання, зниження навичок по самообслуговуванню, стійка поведінка з викликом; виписки з медичної карти стаціонарного хворого відповідно до яких вбачається факт перебування [PERSON] , 2013 року народження на стаціонарному лікування у психіатричному закладі в період часу 2021-2022 роках. Суд не приймає до уваги твердження сторони позивача за первісним позовом що надані останніми медичні документи які підтверджують факт перебування дитини на стаціонарному лікуванні у медичному закладі доводять погіршення психічного стану дитини, оскільки жоден із медичних документів не підтверджує зазначеної вище обставини, навпаки усі висновки лікарів фактично констатують позитивні результати. Окрім того суд також враховує і той факт, що знаходження дитини у психічному закладі було викликано не суспільною або медичною необхідністю, а було виключно ініціативою батьків останньої, що підтверджується листом КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» у м. Полтава від 13.09.2022. Аналізуючи норму зазначеної вище статті Закону щодо такої підстави для скасування усиновлення як наявність психіатричної хвороби про яку не був обізнаний усиновлювач, суд вважає що в даному випадку законодавець мав на увазі наявність генетичної хвороби у дитини ознаки якої проявилися пізніше, що і повинна довести в судовому засіданні сторона яка посилається на цю обставину як на підставу своїх вимог. Разом з цим сторона позивача за первісним позовом не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вище обставини на яку останні посилаються як на підставу для скасування усиновлення, оскільки відповідно до наданих останніми письмових доказів вбачається, що вперше ознаки психічного розладу було виявлено у [PERSON] в листопаді 2016 року, тоді як до родини [PERSON] вона була передана будучи здоровою дитиною 22.04.2014, тобто ознаки психічного розладу у дитини було встановлено через 2 роки 6 місяців проживання дитини в сім`ї усиновлювачів, Як вбачається зі змісту позовної заяви про скасування усиновлення, визначений пунктом 3 частини 1 статті 238 Сімейного Кодексу України факт того те що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, сторона позивача підтверджує листами бажань складених малолітньою [PERSON] під час відвідування дитячого психолога за змістом яких остання висловлює бажання самостійно керувати своїм життям та діями і показами самих усиновлювачів які зазначають про те що вони категорично налаштовані на скасування усиновлення, оскільки не бачать в собі ресурсів для її подальшого виховання і тому не готові проявляти терпіння та розуміння до поведінкових особливостей доньки. З огляду на досліджені судом докази надані учасниками справи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачами обставини про те, що поведінка дитини, під час проживання в їх сім`ї, змінилась настільки, що негативно вплинуло на взаєморозуміння в сім`ї, з приводу чого виникли конфліктні відносини та призвело до ускладнень стосунків між батьками та дитиною поза волею позивачів. На думку суду, встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивачів вплинула на їх стосунки з дитиною, зокрема батьки (усиновлювачі) не вчинили достатніх дій та не приклали необхідних зусиль для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та дитиною, порівнюючи останню із своїми рідними дітьми, з якими, як вбачається із пояснень позивачки під час судового розгляду, не мали будь яких проблем у вихованні. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення, а саме, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] про скасування усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] слід відмовити. Щодо позбавлення усиновлювачів батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, на підставі якої заявлено зустрічний позов, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особливої уваги потребує вирішення питання позбавлення батьківських прав усиновлювачів, оскільки вони стали батьками внаслідок особистого волевиявлення на батьківство. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України) і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У частинах 7, 8 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить у цій справі з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце не тільки коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що є основою батьківського піклування дитиною. Але й коли батьки, надаючи дитині житло та необхідне харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено у статті 166 СК України. Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Як встановлено судом, родина [PERSON] , які стали батьками дитини на підставі судового рішення, у подальшому не бажають брати участь у вихованні та утриманні дитини, не бажають налагодити стосунки з дівчинкою, про що неодноразово заявляли як під час судового розгляду так і під час спілкування з органами опіки та піклування та службою у справах дітей, що вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування від 13.09.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд також встановив відсутність підстав для скасування усиновлення, які визначені у статті 238 СК України, на підставі належним чином оцінених доказів у сукупності з усіма обставинами справи. Проаналізувавши встановлені обставини справи в частині зустрічних позовних вимог про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав та надавши їм правову оцінку, із врахуванням вище встановленого судом факту відсутності підстав для скасування усиновлення, суд приходить до висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно усиновленої ними дитини, оскільки на думку суду, у бажанні відповідачів вже вдруге скасувати усиновлення, вбачається свідома відмова від дитини, що доводить факт умисного нехтування родиною [PERSON] своїми батьківськими обов`язками стосовно усиновленої дитини. За викладених обставин, враховуючи якнайкраще забезпечення інтересів дитини, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно усиновленої малолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження. Так, частиною четвертою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У частині другій статті 166 СК України зазначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Із врахуванням матеріального стану відповідачів що підтверджується наданими довідками про заробітну плату останніх та перебування на утриманні останніх однією неповнолітньої дитини та другої хоча і повнолітньої однак такої що продовжує навчання у країні Словачини, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , 2013 року народження в розмірі 1/6 частини заробітку останніх. Виходячи з положень статті 141 Цивільного процесуального Кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі по 536 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial