Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

15 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначив, що з 27 квітня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 16 серпня 2021 року шлюб між ними розірвано за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки. Після розірвання їх шлюбу син проживав разом з відповідачем, він з ним постійно спілкувався, дбав про нього, наприкінці березня 2022 року відповідач, разом із сином, виїхала до Республіки Польщі, до січня 2023 року він підтримував їз сином зв`язок, цікавився його життям, навчанням. В середині січня 2023 року йому зателефонував син та попросив забрати його до себе, бо з матір`ю жити не хоче, пояснивши, що у матері з`явився новий чоловік, який живе з ними вже 2 місяці, цей чоловік і відповідач його принижують, потім йому зателефонувала відповідач та запитала, чи буде він забирати сина до себе, повідомивши, що посадила сина на поїзд, який довезе його з м.Львова до м.Дніпра. 23 січня 2023 року він зустрів сина в м.Дніпрі і з того часу син проживає постійно з ним. Він знаходиться у новому шлюбі, має житло, для сина створені всі належні умови проживання та розвитку. Він самостійно займається вихованням та утриманням сина Син бажає проживати з ним. Просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з ним, припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, про дати розгляду справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації та смс-повідомленнями, про причини неявки суд не сповістила, заяви про розгляд справи в її відсутність, не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить винести рішення згідно чинного законодавства, враховуючи витяг з протоколу №3 від 29 березня 2023 року комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 22 січня 2009 року. 27 квітня 2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом №64. Прізвище дружини змінене на [PERSON] . Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1690/14-ц від 28 жовтня 2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/891/21 від 16 серпня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 17 червня 2022 року підтверджується, що [PERSON] 17 червня 2022 року уклав шлюб з [PERSON] , прізвище дружини змінене на [PERSON] . Дитина сторін - [PERSON] навчається у 8-б класі Першотравенського ліцею №3 Першотравенської міської ради, позитивно характеризується. У жовтні 2022 року батько дитини забрав документи учня, оскільки останній з березня 2022 року навчався у Польщі, а 26 січня 2023 року батько дитини, разом з останнім, надали документи щодо повторного зарахування учня до їх закладу, зв`язок з класним керівником та адміністрацією закладу підтримує батько дитини. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи, має стабільний заробіток, ним створені всі належні умови для проживання та розвитку сина. Актом ПП "Комунальщик-3" від 13 лютого 2023 року підтверджується, що по [ADDRESS] мешкає без реєстрації [PERSON] , разом із сином - [PERSON] , 2009 року народження, з 21 січня 2023 року, що підтверджують сусіди. Матеріали справи містять заяву матері дитини - [PERSON] , в якій вона не заперечує проти зміни контактної особи в декларації її сина - на батька дитини. Дитина сторін по справі - [PERSON] подав суду заяву, в якій зазначив, що проживає з батьком з 22 січня 2023 року, хоче й надалі проживати з ним, так як його матір знаходиться закордоном, у неї там інша сім`я, просить позов батька задовільнити. Витягом із протоколу №3 від 29 березня 2023 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Першотравенської міської ради підтверджується, що, враховуючи те, що відповідно ст.160 СК України, якщо батьки дитини проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою, орган опіки та піклування не приймає рішення з даного питання. Таким чином, судом встановлено, що з січня 2023 року неповнолітній син сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своїм батьком та знаходиться на його утриманні. Мати дитини проживає окремо від них. Вирішуючи позовні вимоги в частині заявлених позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Судами встановлено, що після розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем, дитина залишилася проживати з матір`ю. Батьки дитини проживали окремо, кожен згодом створив нову сім`ю. До січня 2023 року дитина проживала з матір`ю, після - з батьком. Суду не доведено, що між батьками дитини існує спір про місце проживання дитини. Крім того, за змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції до винесення рішення по суті спору [PERSON] виповнилося 14 років, суд, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком, а тому ця позовна вимога є такою, що не підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини, суд приходить до наступного. Рішенням Першотравенського\~міського суду\~Дніпропетровської області\~№186/1690/14-ц\~від 28\~жовтня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 02 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Судом встановлено, що починаючи з січня 2023 року неповнолітня дитина перебуває на повному утриманні свого батька - [PERSON] та проживає разом з ним до цього часу, саме він опікується дитиною, ним забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, батько дитини з січня 2023 року самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним. В той же час мати дитини отримує аліменти на утримання сина і користується ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини. Доказів зворотного суду не надала. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Судом достовірно встановлено, що позивач утримує малолітнього сина, повністю задовольняючи його вимоги щодо життя, здоров`я та дозвілля. Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача [PERSON] , шляхом звільнення його від сплаті аліментів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , суд приходить до наступного. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 86,180-183, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з січня 2023 року проживає разом з батьком - [PERSON] та знаходиться на його повному утриманні, доказів того, що мати дитини - [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суду не надано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивача, який надає матеріальну допомогу дитині, однак самостійно не може повноцінно утримувати її, оскільки несе інші витрати пов`язані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, що не заперечується сторонами, з урахуванням приписів ч.2 ст.183 СК України, суд вважає, що з останньої слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 15 лютого 2023 року, допустивши рішення суду в цій частині до негайного виконання в межах місячної суми стягнення аліментів. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат по справі. Позивачем по справи було заявлено три позовні вимоги, при пред`явленні до суду яких, ним сплачено судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 2 147,20 гривень, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Позовні вимоги про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідача задоволено судом, в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини - відмовлено, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень, та судовий збір на користь держави в розмірі 1 073,60 гривень, а решту судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved