Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та третьої особи, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 17.01.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 90 та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Свої вимоги мотивував тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі з 17.01.2014 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачкою зовсім різні погляди на сімейне життя, взаємопорозуміння відсутнє, постійно виникають сварки, подальше спільне проживання неможливе і приводить до порушення душевного та психічного стану як його з відповідачкою так і їх малолітнього сина. Намагання зберегти сім`ю ні до чого не призвели, вони з відповідачкою не проживають як чоловік і дружина з 08.03.2022 року, коли вона поза волі позивача забрала дитину та виїхала до Румунії. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їх малолітнього сина. Майнового спору між сторонами немає. Малолітній син [PERSON] постійно проживає разом з позивачем, та знаходиться на утриманні позивача, відповідачка не визнає факт проживання сина з позивачем, а іноді й факти самостійного утримання та виховання сина з боку позивача. На теперішній час відповідачка знову хоче виїхати за межі України разом з дитиною та там залишитись. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивач не з`явився, але надав до суду заяву, відповідно до якої на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі, також просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 32-33). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, відповідно до якої проти позовних вимог позивача не заперечувала, також була згодна ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнає повністю без винятку, також просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 34-35). Представник третьої особи Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області до судового засідання не з`явився, однак від Служби у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області до суду надійшов лист, відповідно до якого зазначено, що під час розгляду матеріалів справи спеціалістами Служби у справах дітей Нерубайської сільської ради проведено бесіду з матір`ю дитини, в ході бесіди встановлено, що мати на теперішній час не заперечує щодо проживання дитини з батьком, та просить розглянути справу у відсутність представника у зв`язку завантаженістю (а.с. 31). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрованого 17.01.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 90, сторони уклали шлюб - 17.01.2014 року (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 04.07.2015 року (а.с. 13). Згідно довідки Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області № 1040 від 14.04.2023 року, [PERSON] проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї входить: син [PERSON] , [INFO] , син проживає разом із батьком та знаходиться на його утриманні (а.с. 17), що також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відповідно до довідки № 112 від 11.04.2023 року виданої ТОВ «Трейд Сервіс», [PERSON] дійсно працює на посаді агента торговельного відділу регіонального розвитку (м. Одеса) ТОВ «Трейд Сервіс» з 30.10.2019 року згідно Наказу № ТС-22-79 від 29.10.2019 року (а.с. 18). Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. На підставі ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. У Постанові від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні та вихованні. Враховуючи ту обставину, що між сторонами погоджено місце проживання дитини, відповідачка не заперечує щодо проживання сина [PERSON] з позивачем, суд вважає доцільним залишити на самостійному вихованні та утриманні позивача малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , при цьому суд враховує можливість відповідачки виїхати за межі України на тривалий час, тому погоджується з позицією позивача щодо визначивши побачення, можливість спільного відпочинку, місце та час спілкування матері [PERSON] , з малолітнім її сином [PERSON] без будь-яких обмежень На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачкою пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved