Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

23 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані тим, що 27.04.2010 Козівським районним судом Тернопільської області виконавчим листом №2-162 зобов`язано відповідача [PERSON] сплачувати аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з 16.03.2010. Зазначила, що розмір присуджених судом аліментів є недостатнім, оскільки в силу, оскільки свого віку діти потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше. Також підросли ціни на продукти харчування, товари та інші послуги, що потребує значно більших витрат на утримання дитини, а визначений рішенням суду розмір аліментів на даний час не можна вважати достатнім для належного утримання дітей, які на даний час навчаються у школі. Крім того, з часу присудження судом аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і на даний час для дитини віком від 6 до 18 років становить 1416,50 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд змінити розмір аліментів, який було встановлено виконавчим листом Козівського районного суду Тернопільської області від 27.04.2010 №2-162 на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з 16.03.2010 на стягнення аліментів у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 28.02.2023 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 19.04.2023 подала клопотання у якому вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Справу просила слухати без її участі, у зв`язку із неможливістю її явки. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, 22.05.2023 подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає частково, оскільки в нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, а тому він не зможе сплачувати більший розмір аліментів. Справу просив слухати без його участі. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Думінської Т. В. від 16.06.2010 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-162 виданого 27.04.2010 Козівським районним судом про стягнення з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з 16.03.2010. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Теофіпільською сільською радою Козівського району Тернопільської області 21.07.2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Судом також встановлено, що у відповідача на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Буського районного управління юстиції у Львівській області 24.12.2014 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] повторно виданим Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 13.07.2018. Згідно довідки про склад сім`ї виданої, Гумниською сільською радою 24.02.2020 №69, до складу сім`ї [PERSON] входять [PERSON] (син) та [PERSON] (дочка). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з\~ст. 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~ст. 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому слід відзначити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143 цс 13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями \~ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема те, що право на визначення підстави позову є виключеним правом позивача (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України), а у взаємозв`язку із установленим\~статтею 12 цього Кодексу\~принципом змагальності сторін на позивача покладається обов`язок доведення визначеної ним підстави позову. Як видно зі змісту позовної заяви позивач визначила підставою її позову те, що в силу свого віку діти, потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше. Також підросли ціни на продукти харчування, товари та інші послуги, що потребує значно більших витрат на утримання дитини, а визначений рішенням суду розмір аліментів на даний час не можна вважати достатнім для належного утримання дітей, які на даний час навчаються у школі. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, посилається на відсутність можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. Поряд із цим, будь яких підтверджуючих документів ним не долучено. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачем не доведено належними, допустимими, достовірними, а також в їх сукупності достатніми доказами наявності підстав для відмови у задоволенні стягнення аліментів в заявленому розмірі з огляду на вимоги\~ст. 192 СК України. Таким чином, при визначенні аліментів у новому розмірі суд враховує обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, в якого після ухвалення Козівським районним судом Тернопільської області з рішення народилося двоє дітей, Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що аліменти, які сплачуються з відповідача є недостатніми для утримання та нормального розвитку малолітньої дитини сторін, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, оскільки таке право позивачу гарантовано ч.3\~ст.181 СК України. Відтак, слід змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду від 03.10.2017 та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць до досягнення повноліття дітьми. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони його батька, буде сприяти гармонійному розвитку, зможе забезпечити право на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти у змсіненому розмярі слід стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Також слід припинити нарахування і стягнення аліментів за виконавчим листом №2-162, виданим Козівським районним судом Тернопільської області 27.07.2010 та відкликати такий після набрання чинності цим рішенням. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved