Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

15.02.2022 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 09.11.2015 року, ухваленого по справі №273/1103/15-ц, та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що розмір аліментів, присуджених до стягнення вказаним рішенням суду не забезпечує потреб дитини відповідного віку, адже він визначений в твердій грошовій сумі лише по 100 грн. щомісячно. Відповідач перераховує вказані суми на банківську картку, але це настільки мізерні кошти, що їх навіть недостатньо для утримання самої банківської картки . Наявних коштів для нормального проживання дитини не вистачає. За весь час знаходження судового рішення про стягнення аліментів на виконанні відповідач хоча і був пенсіонером та інвалідом 3-ї групи , проте весь час був то офіційно, то неофіційно працевлаштований, отримував сталий дохід, мав у власності нерухомість та транспортні засоби, купував інше нерухоме майно за власні кошти. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що стягнення аліментів у твердій грошовій формі порушує права дитини та є неефективним, а тому змушена просити змінити їх розмір з твердої грошової суми на частку від доходу . Ухвалою судді Баранівського районного суду від 29.04.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 19- 20) . 16.08.2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він просив відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні даного позову. В обгрунтування відзиву вказав, що починаючи з 2015 року крім сплати аліментів, він постійно купує дитині весь сезонний одяг, телефон, іграшки, прикраси та інші речі та їжу, яку дитина забажає. Він вважає, що перерахування на банківську картку коштів не буде означати, що вони будуть потрачені на дитину. Крім того, він просить врахувати, що він є інвалідом, хворіє на онкологічне захворювання , більшу частину коштів його сім`я витрачає на його лікування. Позивач не надала жодного доказу про те, що він придбавав рухоме та нерухоме майно . Крім того, позивач не вказує про свій матеріальний стан і свої доходи, адже вона працює в м. Києві, в с. Дубрівку приїздить лише на вихідні і не кожного тижня, а тому всі обов`язки по утриманню дитини лежать на ньому особисто, а позивачка приймає в цьому лише опосередковану участь. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, направила заяву в якій просила розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника. Позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 26.03.2013 року (а.с. 6). Згідно копії рішення Баранівського районного суду від 09.11.2015 року було вирішено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 гривень щомісячно, починаючи з 13.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 9 - 10). У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 року , держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позивач, як одержувач аліментів, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема, тому що розмір присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини, крім того існує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, який становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач позов визнав, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища, а тому підлягають Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved