Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтований тим, що 10.02.2022 він був прийнятий на роботу до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг», 06.12.2023 звернувся до керівництва підприємства з заявою про звільнення з 08.02.2023 за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати та наявною значною заборгованістю по заробітній платі. Проте наказом №2976/ВК від 06.12.2022 його було звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки ним подано заяву про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а звільнення на підставі ч.1 вказаної норми проведене з порушенням порядку, установленого законом. Також позивачу не було виплачено всіх коштів, які належать йому при звільненні. Посилаючись на вказані обставини, просить: - зобов`язати Акціонерне товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» змінити формулювання причини звільнення у наказі від 06.12.2022 №2976/ВК «Про звільнення [PERSON] »; - визнати незаконним та скасувати наказ від 06.12.2022 №2976/ВК «Про звільнення [PERSON] », про звільнення його з посади охоронця ІІ розряду на підставі ст.38 КЗпП України, визнати припиненими трудові відносини між ним та Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю, умов колективного договору чи трудового договору; -стягнути на його користь з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» вихідну допомогу у розмірі 21\~360 грн. Ухвалою суду від 22.02.2023 по справі було відкрито спрощене позовне провадження, призначене судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов представник АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи про пропуск [PERSON] визначеного ч.2 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду. У відповідності до ч.3 ст.10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Передумовами виникненню заборгованості по заробітній платі стала неможливість товариства в нормальному режимі в умовах запровадженого воєнного стану забезпечувати працею своїх працівників, через що товариство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми працівниками і суттєво скоротити обсяги виробництва. Листом від 28.02.2022 ТПП України засвідчила військову агресію РФ проти України як форс-мажорні обставини, крім того товариству Сумською ТПП видано три сертифікати, якими засвідчено форс-мажорні обставини. Тому позивач не має права на виплату вихідної допомоги, оскільки порушення встановлених законом строків виплати заробітної плати з боку відповідача не було та АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» відповідно до чинного законодавства було видано наказ про звільнення [PERSON] за власним бажанням за ст.38 КЗпПУ. В судовому засіданні 28.04.2023 позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити. В дане судове засідання учасники не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням представника [PERSON] у відпустці. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В той же час представником відповідача надано відзив на позов, в судовому засіданні 28.04.2023 представник [PERSON] аргументувала заперечення на позов, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття рішення, не відкладаючи судовий розгляд, відтак суд вважає за можливе провести дане судове засідання у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 10.02.2022 [PERSON] був прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.4-8). 06.12.2022 [PERSON] звернувся до керівництва товариства з заявою, у якій просив звільнити його з 07.12.2022 за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с. 18). Згідно з наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» від 06.12.2022 №2976/ВК [PERSON] , охоронника другого класу управління та режиму, звільнено з 07.12.2023 за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с. 19). Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом ст.38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №754/1936/16-ц, від 22.04.2020 у справі №199/8766/18, від 13.04.2022 у справі №344/1017/20, який у відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин. За вимогами ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З долученої до позовної заяви довідки АТ «СМНВО-Інжиніринг» від 26.01.2023 №16-07/49, вбачається, що сума заробітної плати, належної до виплати, на дату надання довідки (після відрахувань ПДФО та військового збору) [PERSON] становить 42\~714,35 грн; розрахунковими корінцями підтверджується, що борг підприємства перед [PERSON] станом на квітень 2022 складав 6\~135,20 грн, на травень 2022 7\~544,28 грн, на червень 7\~450,68 грн, на липень 2022 7\~436,45 грн, на серпень 22 6\~771,92 грн. Порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер; доказів на спростування вказаних фактів суду не надано. І саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з товариством трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При цьому, не заслуговують на увагу суду посилання відповідача на положення ч.3 ст.10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно з якою роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, оскільки право позивача бути звільненим на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України не є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку виплати заробітної плати. Долучені представником відповідача копії сертифікатів Сумської торгово-промислової палати жодним чином не свідчать про неможливість виконання зобов`язання із виплати заробітної плати; будь-яких даних щодо відсутності грошових коштів, неможливості їх залучення чи то неможливості використання наявних грошових коштів, що завадило забезпеченню реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, надано не було. За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача щодо порушення приписів чинного трудового законодавства, подана позивачем заява від 06.12.2022 містила чітку підставу для звільнення - ч.3 ст.38 КЗпП України, а відповідач самостійно змінив правову підставу розірвання трудового договору, вказавши таку, як звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що порушує права позивача, з огляду на встановлені обставини та приведені правові норми і правові висновки суд вважає необхідним змінити формулювання причини звільнення позивача та вважати [PERSON] , охоронника другого класу управління охорони та режиму, звільненим з 07 грудня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ». При цьому суд оцінює сутність позовних вимог, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Посилання представника відповідача, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] на пропуск ним встановленого ст.233 КЗпП України місячного строку звернення до суду, не заслуговують на увагу. Так,\~відповідно до\~вказаної норми,\~працівник може\~звернутися із\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до суду\~в тримісячний\~строк з\~дня,\~коли він\~дізнався або\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права,\~крім випадків,\~передбачених частиною\~другою цієї\~статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Спір про звільнення це спір за позовом про поновлення на роботі. Предметом позову в даній справі є вимога про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги. Про порушення свого права [PERSON] дізнався 07.12.2022 після отримання копії наказу про звільнення, з позовом до суду звернувся 21.02.2023, тобто в межах тримісячного строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України щодо захисту трудових прав. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом 1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного, заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (абзац 3 п.2 розділу ІІ Порядку). Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Ухвали суду від 22.02.2023, 05.04.2023 про витребування доказів довідки з зазначенням середнього заробітку [PERSON] відповідачем не виконані, відтак у відповідності до вимог ч.10 ст.84 ЦПК України суд визначає середній заробіток позивача за наявними в справі доказами. Згідно з довідкою ПФУ форма ОК-7 від 05.02.2023, протягом останніх двох місяців, що передували звільненню, за жовтень та листопад 2022 року заробітна плата [PERSON] становила 0 грн; виходячи з виплат за попередні два місяці: у серпні 2022 року 8\~412,32 грн та у вересні 2022 року 9\~673,77 грн, середньомісячна заробітна плата становить 9\~043,04 грн (18\~086,09/2). Отже, вихідна допомога, що підлягає стягненню на користь позивача відповідно до положень ст.44 КЗпП України становить 27\~129,13 грн (9\~043,04х3). Зважаючи на вимоги ст.13 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі 21\~360 грн в межах заявлених ним позовних вимог. Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved