Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. Згідно з прохальною частиною позовної заяви, просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 50000 гривень завданої моральної шкоди. Обґрунтовуючи\~заявлені\~вимоги, позивач вказує, що 21.08.2022 року поліцейськими ВП № 2 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області було складено відносно [PERSON] протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ззгідно з протоколом, 21.08.2022 о 14 год. 02 хв. [PERSON] , керував транспортним засобом у м. Миколаєві на пл. Ринок, 31 з ознаками наркотичного сп`яніння, що виражалося у тремтінні пальців рук, поведінці, що не відповідала обстановці, порушенні мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я КНП Миколаївська ЦРЛ відмовився. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області у справі № 447/2016/22 від 29.09.2022 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. На твердження позивача, внаслідок незаконного складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 21.08.2022 та формулюванням протиправного обвинувачення відносно останнього, йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у негативних емоціях, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, а також приниженні гідності і втратою авторитету серед односельчан. У зв`язку з наведеним, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 13.02.2023 року, позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 23.02.2023 року, у зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.03.2023 року від представника Головного управління Національної поліції у Львівській області Лазорка І.І. надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту поданого відзиву вбачається, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, представник відповідача вказує, що важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у ст. 23 ЦК України. Доказами заподіяння моральної шкоди є висновки психолого-психіатричної експертизи. Позивачем, жодної експертизи на підтвердження отримання фізичних чи духовних страждань не проводилося. Представник відповідача стверджує, що позивачем не доведено наявності вини ГУ НП у Львівській області, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями відповідача та заподіяною моральною шкодою. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. 07.04.2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, також подано клопотання про залучення до розгляду справи у якості співвідповідача Державної казначейської служби України. На спростування аргументів відповідача, представник позивача стверджує, що дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 1174 ЦК України, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про безпідставність здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння їй моральної шкоди. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 13.04.2023 року залучено до розгляду справи у якості співвідповідача Державну казначейську службу України. 01.05.2023 року від представника Казначейства надійшов відзив на позовну заяву. У наведеному відзиві представник відповідача вказує, що Державна казначейська служба України, яка у даній справі є відповідачем, може бути залучена до розгляду даної категорії справ виключно, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на органи казначейства лише покладено функції з виконання судових рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Окрім того, представник відповідача вказує, що позивач повинен надати до суду обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути з Державного бюджету України та підтвердити належними та допустимими доказами, дані вимоги позивачем не виконано. На твердження відповідача, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконних дій ГУ НП у Львівській області, оскільки жодного адміністративного стягнення не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Відтак, Державна казначейська служба України просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 05.06.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі та клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідно до наведених пояснень, представник позивача зауважує, що внаслідок протиправних дій ГУНП у Львівській області позивач змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя та призвело до душевних страждань, нервової напруги, порушило його звичний ритм життя, вплинуло на репутацію, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, слід стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Такий розмір компенсації, на думку позивача, є адекватним відшкодуванням спричиненої моральної шкоди, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, згідно наявного у матеріалах справи клопотання, просять проводити розгляд справи за їх відсутності. Представник ГУ НП у Львівській області позов заперечив з мотивів необґрунтованості та доводів наведених у відзиві. Зокрема, вказав, що позивачем належним чином не обґрунтовано наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та спричиненої йому шкоди. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представники Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу учасника справи. Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Також, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження\~судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм\~судочинства прямо забороняється Законом. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і справедливого та вірного вирішення її по суті, врахувавши пояснення, заперечення та доповнення учасників справи у процесі її розгляду, суд прийшов до наступних висновків.\~\~ Судом встановлено, що 21.08.2022 року поліцейськими ВП № 2 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області було складено відносно [PERSON] протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно з протоколом, від 21.08.2022 о 14 год. 02 хв. [PERSON] , керував транспортним засобом у м. Миколаєві по пл. Ринок, 31 з ознаками наркотичного сп`яніння, що виражалося у тремтінні пальців рук, поведінці, що не відповідала обстановці, порушенні мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я КНП Миколаївська ЦРЛ відмовився. Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області у справі № 447/2016/22 від 29.09.2022 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, будучи незаконно притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст. 130 КУпАП, внаслідок незаконного ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення (складання стосовно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення), останній має право на відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55\~Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56\~Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 16 Цивільного кодексу України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженою особою. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі №532/1243/16-ц (провадження №61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі №142/143/17 (провадження №61-5739св19), а також об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц. Відповідно до\~ст.23 ч.3 абз.2 ЦК України,\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, його час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості. В ході розгляду справи встановлено, що внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення, позивач змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя та призвело до душевних страждань, нервової напруги, порушило його звичний ритм життя, вплинуло на репутацію Наведені обставини безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) стражданнях, пов`язаних з необхідністю доведення своєї невинуватості та витраті зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачами. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] у сумі 10000 гривень буде справедливою компенсацією сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із шкодою спричиненою\~позивачу. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується доводів відповідача ? Державної казначейської служби України про те, що ця служба, яка у даній справі є відповідачем, може бути залучена до розгляду даної категорії справ виключно, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на Казначейство лише покладено функції з виконання судових рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, суд приходить до висновку, що такі слід відхилити виходячи з наступного. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого\~\~призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16). В свою чергу, саме позивач наділений повноваженнями визначати суб`єкта до якого звертається з відповідною вимогою. Як встановлено в ході розгляду справи саме наведеними вище критеріями керувався позивач звертаючись до суду. В свою чергу зазначені твердження відповідача жодним чином не спростовують доводів позивача щодо суті і підстав заявлених вимог та не можуть слугувати законною підставою для відмови у задоволенні позову, тим більше у ситуації коли фактичне виконання рішення суду, у разі задоволення позову, буде здійснюватися наведеним відповідачем. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.13 ч.2\~ст.3 Закону України «Про судовий збір»,\~судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial