Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідачів в якому вказує, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному позивачу будинку є зареєстрованими відповідачі - усиновлені позивачем діти. 27.12.2016р. Службою у справах дітей Сокальської РДА усиновлених дітей [PERSON] та [PERSON] вилучено з родини позивача. 21.11.2017р. Сокальським районним судом позивача та його дружину позбавлено батьківських прав щодо дітей - відповідачів [PERSON] та [PERSON] .. Зазначає, що з 27.12.2016р. по теперішній час відповідачі жодного дня не проживали і не відвідували належного позивачу будинку, сторони не бачаться та не спілкуються. Реєстрація відповідачів в будинку позивача не дає йому можливості вільно користуватися ним, комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, що призводить до зайвої сплати таких. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування належним йому житловим будинком. Представник позивача - адвокат Бідненко В.М. в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Великомостівської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та при постановленні рішення у справі врахувати долучені ним документи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.2005р. [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить житловий будинок [ADDRESS] . Згідно акту складеного комісією Великомостівської міської ради від 01.11.2022р. за №159, встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є зареєстрованими в [ADDRESS] , однак не проживають. Відповідно до копії рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.11.2017р. встановлено, що таким задоволено позовні вимоги Сокальської районної державної адміністрації до [PERSON] та [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] та інспектора ювенальної інспекції сектору превенції Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, зокрема позбавлено [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Передано малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на опікування органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації. Разом з тим, із досліджених в судовому засіданні Витягу з протоколу №2 Комісії з питань захисту прав дитини Великомостівської міської ради Львівської області від 16.02.2023р. та рішення виконкому Великомостівської міської ради Львівської області №34 від 29.03.2023р., встановлено, що такими вирішено залишити право на житло [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Призначити опікуном над закріпленою житловою площею орган опіки та піклування Великомостівської міської ради Львівської області. Вирішуючи даний позов щодо вимог до відповідача [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації повнолітнього відповідача [PERSON] в будинку позивача не досягалось, співвласником житла він не являється та понад рік без поважних причин не проживає в будинку позивача, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивача. Що стосується вимог до відповідача [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що відповідачка є неповнолітньою та згідно рішення виконкому Великомостівської міської ради Львівської області №34 від 29.03.2023р., вирішено залишити за нею право на житло за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що вимога позивача про визнання такою, що втратила право користування житлом неповнолітньою відповідачкою [PERSON] до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial