Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

11.04.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що у 2021 році його дід [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,6700 га, яка знаходиться на території с. Вітоніж Луцького району Волинської області (далі земельна ділянка). 09.09.2021 року відповідач своїм рішенням затвердив [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надав її у власність, а також провів державну реєстрацію права власності земельної ділянки відповідно до вимого чинного законодавства. [INFO] його дід помер. Як наслідок, він звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. з метою оформлення своїх спадкових прав, зокрема, на земельну ділянку, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, у зв`язку із неподанням необхідних документів для вчинення нотаріальної дії. Вказані обставини позбавляють його можливості реалізувати своє право на спадщину. Просить суд визнати за ним право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 29.05.2023 року від приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. у відповідь на запит суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 27/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 62-95). До початку судового засідання представником позивача суду подано заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі (а.с. 96). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до його початку подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги визнає (а.с. 50). Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. до початку судового засідання також надійшло клопотання з проханням розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с. 52). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.06.2021 року [PERSON] звернувся до Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,6700 га, на території с. Вітоніж для ведення особистого селянського господарства (а.с. 10). 11.06.2021 року Доросинівською сільською радою Луцького району Волинського області було прийнято рішення № 6/184 про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,6700 га, яка знаходиться на території села Вітоніж за рахунок земель Доросинівської сільської ради (а.а. 11). На підставі вищевказаного рішення, договору та завдання на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 01.07.2021 року № 2/07_2021, ФОП [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] (а.с. 12). 30.08.2021 року на підставі зазначеного вище Проекту землеустрою до Державного земельного кадастру було внесені відомості про земельну ділянку та кадастровий номер: 0724587800:02:001:0098 (а.с. 36-38). 09.09.2021 року Доросинівською сільською радою Луцького району Волинського області було прийнято рішення, яким [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення) площею 0,6693 га, кадастровий номер 0724587800:02:001:0098, яка знаходиться на території с. Вітоніж Луцького району Волинської області, передано її у власність, а також проведено державну реєстрацію права власності земельної ділянки відповідно до вимого чинного законодавства (а.с. 39). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 40). На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, який 30.08.2021 року був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А., відповідно до якого усе належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося, а також все те, що на що він за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON] , [INFO] (а.с. 68) Судом також встановлено, що за свого життя [PERSON] не отримав правовстановлюючий документ та не зареєстрував право власності на земельну ділянку приватизацію щодо якої він розпочав. 30.12.2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 63). 29.03.2023 року приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв`язку із неподанням необхідних документів для вчинення нотаріальної дії (а.с. 41-42). Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки (в т.ч. майнові), що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.04.2019 року у справі № 723/1061/17 провадження № 61-26091св18, зазначено, що у разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.? Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 14-652цс18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18), зроблено висновок, що «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18), зроблено висновок, що «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації». Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.11.2022 року у справі № 692/769/21 (провадження № 61-6245св22) та постанові від 08.12.2022 року у справі № 692/768/21 (провадження № 61-5004ск22). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією із підстав реєстрації права власності та інших речових прав є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, як було встановлено судом, померлий [INFO] [PERSON] за свого життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки згідно ст. ст. 118, 121 ЗК України, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю. Оскільки, позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та не заявив відмови від її прийняття, інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті останнього відсутні, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні даного спору, суд також приймає до положення ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем (як розпорядником земель, до складу яких входить спірна земельна ділянка) позову на зачіпає законних прав та інтересів будь-яких третіх осіб.

Outcome: approved