Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що він, старший сержант поліції, проходив службу в ГУНП в Черкаській області на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області в період з 07.11.2015 року по 10.09.2020 року. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року у справі № 580/1232/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. до вересня 2016 р., грудень 2016 р., з лютого 2017 р. до вересня 2019 р., з серпня 2020 р. до 10.09.2020 р. та індексації грошового забезпечення за період 01.03.2016 по 31.10.2017; зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 р, з лютого 2017 р. до вересня 2019 р., з серпня 2020 р до 10.09.2020 р. та індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2016 по 31.10.2017. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 року апеляційну скаргу ГУНП в черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року без змін. У вересні 2022 року добровільно виплачено 1833 грн. 98 коп. 03.04.2023 року виплачено 9 687 грн. 52 коп. Тобто, остаточний розрахунок з ним проведений 03.04.2023 року. Незаконною невиплатою грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по квітень 2023 року в розмірі 11521 грн. 50 коп. протягом понад восьми років та витрачений час протягом цих років на судовий процес завдало йому моральної шкоди в розмірі 80000 грн. Протиправними діями відповідача йому було завдано моральна шкода яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода викликала у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Йому довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем його права на гідну заробітну плату порушило його законні права, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в нього загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з яким він змушений додатково пояснювати чому він став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Ним витрачено значний часу на захист своїх прав у суді. Окрім того, тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності як держаних так органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальною сферою, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались. За кожен місяць порушеного права, він оінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2023 р. для працездатних осіб 6 700 грн. ( ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»). Починаючи з червня 2016 (початок порушення права на заробітну плату) по грудень 2022 (кінець порушеного права), минуло 78 місяців Таким чином: 78 місяців * 6 700 грн. = 522 600 грн. Але враховуючи принцип співмірності, стягненню підлягає 80 000 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з ГУНП в Черкаській області на його користь моральну шкоду в сумі 80000 грн. 14.04.2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 25.04.2023 року року представником ГУНП в Черкаській області Желізняк Ю.В. подано до суду відзив по справі. Відзив обґрунтований тим, що позивач невірно визначив Головне управління Національної поліції в Черкаській області відповідачем. Вимоги про стягнення коштів Державного бюджету України пред`являються до Державної казначейської служби України, яка не є відповідачем то справі. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 2-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх гримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, звичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган». Отже, стягнення моральної шкоди відповідно до статті 1174 ЦК України здійснюється з державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Зважаючи на вищевикладене, ГУ НП в Черкаській області не уособлює собою державу Україна, а рахунки відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУНП в Черкаській області не уособлюють собою Державний бюджет України. Крім того, при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння моральних страждань, характеру немайнових втрат, зокрема тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я. Крім цього, позивач не зазначає якими конкретно діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, так як наявність рішення про зобов`язання нарахувати та виплатити кошти не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. [PERSON] належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надано. Таким чином позивач не довів, що внаслідок бездіяльності ГУНП в Черкаській області, йому було завдано моральної шкоди. У зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явився, 17.04.2023 року надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року у справі № 580/1232/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. до вересня 2016 р., грудень 2016 р., з лютого 2017 р. до вересня 2019 р., з серпня 2020 р. до 10.09.2020 р. та індексації грошового забезпечення за період 01.03.2016 по 31.10.2017; зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 р, з лютого 2017 р. до вересня 2019 р., з серпня 2020 р до 10.09.2020 р. та індексацію грошового забезпечення за період 01.03.2016 по 31.10.2017. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 року апеляційну скаргу ГУНП в черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 року без змін. З вказаного рішення вбачається, що « [PERSON] проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області. Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 07.09.2020 №232 о/с старшого сержанта поліції [PERSON] - поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області 10.09.2020 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 статті 77 Закону України\~Про Національну поліцію Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визнана Міністр внутрішніх справ України. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 988 передбачений обов`язок виплачувати доплату за службу нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Водночас,\~критерії виплати\~грошового забезпечення\~поліцейським Національної\~поліції та\~курсантам вищих\~навчальних закладів\~МВС із\~специфічними умовами\~навчання,\~які здійснюють\~підготовку поліцейських визначені Порядком та умовами виплати грошового забезпеченім поліцейських Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 (далі по текст Порядок №260). Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додати види грошового забезпечення. Пунктом 11 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошові забезпечення. Поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинно робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до і Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що відповідач всупереч вимогам Постанови №988 та Порядку №260 не виплатив позивачу доплату за службу в нічний час з з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 року, з лютого 2017 року до вересня 2019 року, з серпня 2020 року до 10 вересня 2020 року». Вказані правовідносини мають наступне правове врегулювання. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган». Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю ГУ НП у Черкаській області, заявив вимоги саме до ГУ НП в Черкаській області та просив стягнути моральну шкоду з ГУ НП в Черкаській області. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; (п.п. 2 і 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду). Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування шкоди, на підставі ст. 1174 ЦК України, не може бути звернена до Національної поліції в Черкаській області як самостійного органу державної влади, оскільки, відповідачем у такій категорії справ є саме держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Позивачем [PERSON] не було заявлено позовних вимог про стягнення шкоди з держави в особі конкретного її органу. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39). В судовому засіданні встановлено, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, як до не неналежного відповідача у справі. Позовні вимоги про стягнення шкоди з держави позивач не заявляв, тому стягнення з державного бюджету України на користь позивача понесеної моральної шкоди буде порушенням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. 13 ЦПК України. Позивачем не заявлялося клопотання щодо залучення належного відповідача у справі у порядку, передбаченому діючими нормами ЦПК. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed