Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 22.07.2021р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя та шлюб, через що між ними виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, син проживає біля позивача. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. До початку першого судового засідання позивач в порядку п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України збільшив позовні вимоги і просив суд також визначити місце проживання сина біля нього (а.с.28-29). В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.22). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просила залишити незмінним її прізвище, а справу розглянути за її відсутності (а.с.24-25, 33). Також, відповідачка визнала позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини біля позивача (а.с.31-32). Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає біля позивача (батька), позивач на примирення не згоден і відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи положення ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.294 ЦПК України щодо права особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, на вибір прізвища після розірвання шлюбу, та приймаючи до уваги клопотання відповідачки залишити після розірвання шлюбу її прізвище незмінним, вважає за необхідне його задовольнити. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , якому станом на день розгляду справи виповнилось 1 рік 6 місяців, суд виходить з наступного. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 11.11.2021р., його батьками є [PERSON] (позивач) і [PERSON] (відповідачка) (а.с.10). За правилами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи зазначені положення, та приймаючи до уваги, що малолітній син позивача і відповідачки [PERSON] проживає біля батька (позивача) і відповідачка проти цього не заперечує, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини біля позивача визнає, тому суд приходить до висновку, що місце проживання дитини визначено за згодою позивача і відповідачки, а відтак позовні вимоги в цій частині теж підлягають задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved