Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підпасав заяву від 27.10.2010р., отримав кредитну картку. У зв`язку з тим, що [PERSON] порушує зобов`язання за кредитним договором, у нього утворилася заборгованість станом на 7.12.2022р. в розмірі 47847,82 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 40019,22 грн., по відсотках 1655,01 грн. та простроченим відсоткам 6172,89 грн.,яку позивач просив стягнути з відповідача. У справі 20.03.2023р. відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач відзиву не надав, ухвала про відкриття провадження разом з позовом та додатками, відповідно до ст.128ч.8 ЦПК України, надсилалися йому за зареєстрованим місцем проживання належним чином та повернулися з відміткою «адресат відсутній». Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.81ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від\~27 жовтня 2010 року\~ [PERSON] погодився отримувати послуги у АТ КБ «ПриватБанк», при цьому розміри процентної ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується\~повернути кредит\~та\~сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). У матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачу позивачем надано кредитну картку та кредит. Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки\~Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд критично ставиться до розрахунків заборгованості та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача , як до доказів отримання грошових коштів відповідачем і вважає їх недопустимими доказами, оскільки вони не містять прізвища особи яка їх склала, та самі по собі, без встановлення факту укладання договору, не є належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредиту та існування у нього заборгованості. Суд зазначає, що з позовної заяви взагалі не вбачається, що позивач надав відповідачу кредиту та у якій саме сумі. Крім того, суд критично ставиться до довідки і вважає її недопустимим доказом, згідно якої між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем підписувався кредитний договір за яким видавалася певна кредитна картка, оскільки сам кредитний договір стороною позивача не надано, як не надано доказів отримання відповідачем зазначеної у довідці картки з , наприклад, його підписом. Що стосується Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою, а також Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті, та що на думку Банку складає між ним та відповідачем договір, що підтверджується його підписом у заяві, то зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною картою, а також Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті, не підписані позичальником Вишневецькою, а тому відсутні підстави для стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання. Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд повторює, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачу видавалися, і коли саме, банківські кредитні картки позивача і відкривався картковий рахунок. Таким доказом, наприклад, могла слугувати розписка відповідача про отримання певної кредитної картки. Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо вищевикладених істотних умов. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що банком не надано належних доказів у розумінні положень ст. 77 ЦПК України, які б містили відомості щодо предмета доказування та слугували підтвердженням заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.10.2010 року. Крім цього суд враховує вимоги норми ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однак враховуючи, що судом у даній справі не встановлено факту укладення правочину щодо надання кредиту відповідачу, а з боку сторони позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів цьому, то дана норма судом не застосовувалася. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed