Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов мотивує тим, що він 29.01.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції у Сумській області зареєстрував з відповідачкою шлюб, актовий запис №03. Однак сімейне життя у них не склалось , оскільки при вирішенні сімейно - побутових питань у них виникали сварки та непорозуміння і такі обставини призвели до втрати почуттів любові та поваги і до фактичного розпаду сім`ї. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що шлюб з відповідачкою фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, просить шлюб між ними розірвати без надання строку для примирення, визначивши при цьому місце проживання малолітнього сина разом з ним. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 22.02.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 11.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Також [PERSON] суду пояснив, що протягом тривалого часу між ним та дружиною виникали конфлікти, оскільки він хотів проживати в селі, а вона переїхати в місто. Близько дев`яти місяців назад дружина його покинула, поїхала за кордон та шлюбні відносини між ними фактично припинено. Крім того, під час виїзду за кордон дружина мала намір забрати з собою їх малолітнього сина, однак він не дозволив, оскільки відповідач не має постійного місця проживання. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та пояснила, що влітку 2022 року вирішила припинити подружні стосунки з позивачем та поїхала на заробітки в Угорщину. В подальшому мала намір влаштуватися на роботу на задрати з собою дитину, однак чоловік дитину не відпустив. На даний час вона не заперечує, щоб дитина проживала із батьком, так як проживає в гуртожитку та не має за кордоном постійного житла. Третя особа орган опіки та піклування Конотопської РДА Сумської області подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Заслухавши доводи сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 29.01.2011 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №03. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно довідки про склад сім`ї [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані: дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.11). У висновку органу опіки і піклування Конотопської РДА Сумської області від 27.03.2023 року №31-ОД орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.48-49).ї Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловічка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, між яким втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б його інтересам. Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, враховуючи позицію відповідачки, яка визнала позов в повному обсязі, та підтвердила, що їх із позивачем малолітній син бажає проживати з батьком, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність визначення місця проживання дитини з позивачем. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, клопотання позивача, в якому він просив судові витрати з відповідачки не стягувати.

Outcome: approved