Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.11.2017 між [PERSON] та ПАТ «НАСК Оранта» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом є «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] . 26.05.2018 в м. Києві по вул. Грушевського сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Kia Carens», державний номер [NUMBER] та «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 по справі № 757/27750/18-п вина водія [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена. 29.05.2018 до ПАТ «НАСК Оранта» із заявою звернувся власник транспортного засобу «Kia Carens», державний номер [NUMBER] , з приводу виплати страхового відшкодування у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страхом випадком відповідно до умов Договору. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, була застрахована в ПАТ «НАСК Оранта», позивач виплатив страхове відшкодування (з врахуванням франшизи) в розмірі 12021,45грн власнику «Kia Carens» державний номер [NUMBER] . 22.04.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою про визнання боргу перед позивачем в розмірі 12021,45грн, просив розстрочити борг на шість місяців, але вніс лише два платежі на загальну суму 4022грн. Станом на 20.03.2023 за ним обліковується борг перед ПАТ «НАСК Оранта», в розмірі 7999грн. На підставі вищенаведеного, просять стягнути з [PERSON] , страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 7999,45грн Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 29.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.03.2023 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін за адресою зазначеною в позовній заяві, та яка є адресою реєстрації та проживання відповідача, що підтверджується відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ), однак від відповідача до суду не повернулося зворотнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 02.05.2023 відповідач [PERSON] повторно повідомлявся про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін за адресою зазначеною в позовній заяві, однак до суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Станом на 24.05.2023 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 26.05.2018 о 00год 35хв в м. Києві по вул. М. Грушевського, 4, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] , порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, а саме: не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Kia Carens», державний номер [NUMBER] (під керування водія [PERSON] ). В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно мотивувальної частини постанови Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018, вина [PERSON] , у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, доведена повністю. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК Оранта», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс серії АК номер 9565910) з лімітом по життю та здоров`ю 200000грн, лімітом по майну 100000грн та франшизою 1000грн. Власник пошкодженого транспортного засобу «Kia Carens», державний номер [NUMBER] звернувся 29.05.2018 до ПАТ «НАСК Оранта», з заявою про страхове відшкодування та виплатою страхового відшкодування у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 26.05.2018. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля засобу «Kia Carens», державний номер [NUMBER] 05.06.2018зроблено автотоварознавче дослідження № [NUMBER] -05.06/5 №6689, яке було проведено ТОВ «Гарант-Асістанс». Згідно дослідження матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Kia Carens» в результаті його пошкодження при ДТП становить 13021,45грн. Згідно ремонтної калькуляції вартість ремонту становить 18821,46грн. Згідно розрахунку страхового відшкодування, складеного ПАТ «НАСК Оранта» 10.07.2019, сума страхового відшкодування становить 12021,45грн, франшиза 1000грн. ПАТ «НАСК Оранта», на підставі зібраних документів та заяви власника транспортного засобу «Kia Carens» державний номер [NUMBER] , складено страховий акт від 11.07.2019 № ОЦВ-18-32-6689/1, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 12021,45грн., яку було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 36549 від 12.07.2019. Судом встановлено, що відповідач своєчасно не звернувся до свого страховика та не повідомив про факт скоєння ДТП, а також не подав будь-яких доказів поважності причин такого неповідомлення страховика, з яким у нього укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 11.12.2020 ПАТ «НАСК Оранта» звернулась до відповідача [PERSON] із регресною вимогою №08-03-14/12044 з вимогою про компенсацію страхового відшкодування в розмірі 12021,45грн. 29.03.2021 ПАТ «НАСК Оранта» звернулась до відповідача [PERSON] із досудовим попередженням № 08-03-14/1-04/3327 з вимогою про компенсацію страхового відшкодування на стадії досудового врегулювання в розмірі 12021,45грн. 22.04.2021 [PERSON] звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про визнання боргу перед позивачем в розмірі 12021,45грн. Та просив у зв`язку із скрутним матеріальним становищем те неможливістю сплатити суму збитку одночасно, розстрочити суму боргу, шляхом внесення шести платежів, згідно графіку. Крім того зазначив, що він попереджений, що у разі невиконання ним даної домовленості, ПАТ «НАСК «Оранта» залишає за собою право, без додаткових попереджень, звернутись до суду з заявою про стягнення суми збитку в повному розмірі та примусовому порядку. Судом установлено, що відповідачем було внесено лише два платежі на суму 2022,00грн 28.04.2021 та 2000,00грн - 31.05.2021, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи. 29.03.2021 ПАТ «НАСК Оранта» звернулась до відповідача [PERSON] із досудовим попередженням № 08-03-14/1-04/8515 з вимогою сплатити залишкову регресну заборгованість, на стадії досудового врегулювання в розмірі 7999,45грн. Однак попередження лишилось без ревгувння. Станом на 20.03.2023 за [PERSON] перед ПАТ «НАСК «Оранта» наявна регресна заборгованість, в розмірі залишкової суми від частково сплаченого ним боргу, загальною сумою 7999,45грн Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( п.2.1). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ». Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Стаття 27 Закону України "Про страхування", регламентує, що Страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Згідно абз. «ґ» підп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Пунктами 33.1. ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодження майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених цим Законом. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення в якості виплати страхового відшкодування в розмірі 7999,45грн Таким чином аналізуючи встановлене обставини справи, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають задоволенню. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2684,00грн.

Outcome: approved