Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття обґрунтовуючи наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . 28.04.2020 року сталося залиття його квартири гарячою водою з вище розташованої квартири № 56 . Причиною залиття за інформацією зазначеною в актах від 29.04.2020 року ЖЕД-410, акті про наслідки залиття квартири, складеному власниками квартир № 48 , 40 , 32 , 43 , 56 від 26.06.2020 року та фотографіями був порив у квартирі № 55 та № 56 порушеного під час проведення ремонтних робіт у квартирі № 55 . Заявок на ремонт сантехнічного обладнання з квартири № 55 , [ADDRESS] , аварійної служби КП «Керуюча компанія та диспетчерської служби «Дель-пак-системс» не надходило, тобто роботи зі стояком ГВП власницею квартири № 55 виконувалися самостійно і не були заздалегідь погоджені КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Через порушення стояка під час проведення ремонтних робіт з вини відповідачів сталося залиття квартири № 56 , його квартири № 48 та квартири, що знаходяться під його квартирою. Згідно висновку про оцінку майна від 13.11.2020 року сума збитку нанесеного йому в результаті пошкодженого водою належного йому майна - оздоблення квартири № 48 становить 230 591 грн. Внаслідок залиття квартири він вимушений був терміново вивезти свою родину з квартири до родичів, які проживають у іншій області. Менша донька захворіла через грибок, який розвинувся після затоплення на стінах, стелі і меблях. Через затоплення, родина позивача вимушена була проживати у м. Шостка Сумської області у батьків, поки позивач мав проводити термінові ремонтні роботи по відновленню житла. Відповідач [PERSON] відмовилась добровільного оплатити ремонт квартири. Для оплати відновлювального ремонту у квартирі він мав позичати гроші у рідних та знайомих, не витрачати кошти на відпочинок і необхідні речі для дружини та двох маленьких доньок. Вказані обставини призвели до страждань через неможливість надати відпочинок собі і близьким рідним, до занепокоєння та стурбованості, відголоски яких відбилися на моєму фізичному та душевному стані, до переживань з приводу здоров`я доньки, пошкодження майна та неможливості нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя свого і родини, необхідність докладання додаткових зусиль для нормалізації. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50000 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15.03.2021 року до суду надійшов від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» відзив на позовну заяву з якого вбачається, що станом на момент коли сталося залиття, обов`язки схоронності сантехнічного обладнання, мереж ГВП, ХВП перш за все покладаються на власника приміщення. В межах діючого законодавства КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» доволі обмежений в своїх діях при бажанні обстежувати вузли, мережі, в тому числі і внутрішньо будинкові, розташовані в приватних квартирах, не маючи на це дозволу співвласників і навіть при бажанні згуртуватись всіх власників, повинен звернутися до офіційного їх представника. В світлі своєї діяльності КП сумлінного реагує на виявлені проблеми в роботі сантехнічного обладнання, а саме через диспетчерське обслуговування з ТОВ «Дель-пак-Сістемс Україна», через виконання заявок, складає картину більше менш проблемних моментів в обслуговуванні будинку взагалі і в обслуговуванні ділянок внутрішньо будинкових мереж ГВП і ХВП зокрема. Крім цього, фінансування і проведення капітального ремонту це цілком відповідальність співвласників. Обов`язок КП в дану випадку інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку. Ремонт в квартирах № 55 , 56 робився їх володарями власними силами за власний рахунок, представники відповідача КП залучалися лише на стадії консультування (відключення водопостачання, оцінка встановлення запірної арматури). Доказів недбалого ставлення відповідача до своїх обов`язків позивач не надав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року здійснено перехід в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року задоволено клопотання відповідача 1 про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2021 року призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2022 року поновлено провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 30.03.2023 року до участі в справі залучено співвідповідача [PERSON] . В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 230591 грн. та по 25000 грн. моральної шкоди з кожного. Щодо стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», то в судовому засіданні заявив, що доказів вини даного відповідача під час розгляду справи не здобуто. Відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві та просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнала. Підтвердила факт, того, що титульним власником квартири [ADDRESS] є її чоловік [PERSON] , але оскільки дана квартира була придбана ними в шлюбу підтверджує факт належності вказаної квартири як спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 1166 ЦК України, обов`язок доказування заподіяну шкоду покладається на особу, яка її завдала за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Запірна арматура не належить до внутрішньо будинкової системи гарячого та холодного водопостачання і закон прямо не визначає зобов`язання обслуговуючої компанії виконувати роботи з профілактичного огляду запірної арматури, яка знаходиться в квартирі споживача, тому усі ремонтні роботи виконуються споживачами. Крім цього, позивач вказує, що між порушенням стояка гарячої води під час проведення несанкціонованих ремонтних робіт [PERSON] квартири № 55 , затопленням в квартирі № 48 та між пошкодженням оздоблення його квартири є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Позивачем крім припущень щодо причин залиття, викладених в акті ЖЕД-410, не надано жодних доказів того, що саме [PERSON] заподіяла шкоду позивача та між заміною старого вентиля в приміщенні санвузла квартири № 55 , проривом пошкодженої корозією фрагменту труби в квартирі № 56 та залиттям квартири № 48 , яка знаходиться під квартирою № 56 , є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Також відповідач не визнає вимог позивача до неї щодо стягнення моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що будучи титульним власником квартири № 55 ремонтом в квартирі займалася його дружина [PERSON] . Він не був присутній під час ремонтних робіт та під час виникнення аварійної ситуації. Визнає той факт, що квартира № 55 є спільною сумісною власністю його та [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , їх представника, представника відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 28.04.2020 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] . З акту від 29.04.2020 року, складеному комісією в складі заступника начальника Мошна С.І., старшого майстра [PERSON] , майстра технічної дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] , вбачається, що «28.04.2020 року о 13-31 від мешканців квартири № 48 на комплексну диспетчерську службу «Дель-пак-системс» надійшла заявка про залиття з вище розташованої квартири. Заявка була передана слюсарю-сантехніку ЖЕД-410 [PERSON] . Слюсарем-сантехніком в телефонному режимі передано заявку на РТМ «Дарниця» КП «Київтеплоенерго» для перекриття холодного та гарячого водопостачання на будинок та в подальшому проведено обстеження інженерних мереж вище розташованих квартири № 55 , 56 . Після перекриття водопостачання слюсарем-сантехніком було обрізано аварійний відвід та встановлено вентиль. Згідно проекту забудови стояки холодного та гарячого водопостачання є спільними на квартири № 55 та № 56 , проходять в туалеті квартири № 56 з відводом до квартири № 55 . Станом на 28.04.2020 року у квартирі № 55 проводились ремонтні роботи, в тому числі із заміною внутрішньо квартирної запірної арматури. Причина залиття: порив у квартирі № 56 ділянки металевого відводу (діаметром 15 мм) від спареного стояка ГВП (на квартиру № 55 та №56 ), ймовірно порушеного під час проведення ремонтних робіт у квартирі № 55 . Заявок на ремонт сантехнічного обладнання з квартири № 55 , 56 до ЖЕД-410, аварійної служби КП «Керуюча компанія та диспетчерської служби «Дель-пак-системс» не надходило.» Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2001 року. В даній квартирі ані [PERSON] , ані [PERSON] не проживають та не зареєстровані. Судом встановлено та не оспорюється відповідачами [PERSON] та [PERSON] , що квартира [ADDRESS] є їх спільною сумісною власність в силу ст. 60 СК України. Заперечуючи проти позову [PERSON] наполягає на тому, що залиття сталося в квартирі № 56 , а не в квартирі № 55 . В її квартирі не було встановлено аварійного стану. Труба ГВП була пошкоджена корозією, оскільки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не належним чином утримує сантехнічне обладнання, а тому винним в залитті. Також заперечуючи проти позову відповідач не визнає суму матеріального збитку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом знизу, повідомив, що навесні 2020 року відбулося залиття квартири № 48 та його квартири також. Зі слів власниці квартири [ADDRESS] проводились ремонтні роботи. Коли він попросився зайти до квартири № 55 , слюсар-сантехнік йому відмовив. Вважає, що причиною залиття є ремонтні роботи, які проводилися в квартирі № 55 . З клопотанням відповідача [PERSON] судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу на предмет встановлення причин залиття та розміру спричиненої матеріальної шкоди. З висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 38876/21-43 вбачається, що встановити причину залиття, що сталося 28.04.2020 року в квартирі [ADDRESS] згідно даних візуально-інструментального обстеження не вбачається можливим в зв`язку з незабезпеченням доступу до квартири № 56 , відсутністю пошкоджень санітарно-технічних систем в квартирі № 55 , проведенням ремонтних робіт в квартирі № 48 . Встановити вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття в квартирі [ADDRESS] , що сталася 28.04.2020 року, відповідно до вихідних даних, що містяться в наданих матеріалах, не вбачається можливим, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи всіх необхідних для розрахунку вихідних даних. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд виходить із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Даний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 28.04.2020 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] проводились роботи по заміні внутрішньої запірної арматури. Дані ремонтні роботи проводились власними силами. Згідно проекту забудови стояки холодного та гарячого водопостачання є спільними на квартири № 55 та № 56 , проходять в туалеті квартири № 56 з відводом до квартири № 55 . Під час заміни запірної арматури в квартирі № 55 відбулося скручення труби в квартирі № 56 та, як наслідок, порив труби ГВП, що призвело до затоплення квартири [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири [ADDRESS] , оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття квартири [ADDRESS] , сталося з вини власників квартири [ADDRESS] , а саме [PERSON] та [PERSON] . Одночасно слід зазначити, що Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 , передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць ,рік ); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що акт від 29.04.2020 року є неналежним доказом наявності вини відповідачів у залитті квартири [ADDRESS] , оскільки вказаний акт у загальному відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами, в ньому наведені: дата та місце складання; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Зазначені у ньому дані відповідачем не спростовані, акт було складено в присутності спеціалістів та підписаний. Обов`язкового складення акта безпосередньо у момент залиття Правила, не вимагають. Що стосується позиції відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо вини саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в залитті то слід зазначити наступне. За змістом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Пунктом 3 розділу І «Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 219 від 15.08.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.09.2018 року за № 1074/32526, визначено, що: - точка приєднання внутрішньобудинкової системи водовідведення багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - це трійник на відгалуженні від стояка внутрішньобудинкової системи водовідведення (трійник належить до внутрішньобудинкової системи); - точка приєднання внутрішньобудинкової системи водопостачання та системи постачання гарячої води багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - перша запірна арматура на відгалуженні від стояків у межах приміщення (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи). Згідно з п. 5 вказаного Порядку обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками). Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1024 та ст.. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання та ремонт, своєчасна заміна внутрішньоквартирних мереж приладів, пристроїв та обладнання є обов`язком власника квартири. Тому, запірна арматура у квартирі [ADDRESS] не належить до внутрішньобудинкових мереж і не входить в сферу обслуговування КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 668/7511/15-ц, шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. Так, у статті 151 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, а згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, саме власник квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обслуговування. За вказаних обставин, відповідачами [PERSON] та [PERSON] не доведено, які неправомірні дії або бездіяльність КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» дають підстави для притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності, якщо саме власник квартири № 55 , тобто, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані забезпечити її схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Вирішуючи питання щодо розміру завданої шкоди, суд приймає до уваги звіт про оцінку збитків від 13.11.2020, складений ПП «Аверті» на замовлення [PERSON] , відповідно до якого, розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження оздоблення його квартири [ADDRESS] після залиття, яке трапилось 28.04.2020 року, станом на момент складання звіту становить 230 591 грн. Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо даного звіту, оскільки стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування оцінки розміру завданої шкоди. Свою вину у завданій шкоді відповідачами не спростовано. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач зазначав, що відповідач ігнорує вимоги про усунення причин залиття квартири, відшкодовувати завдану шкоду в добровільному порядку не має наміру, що змушує його звертатися до суду за захистом своїх прав. В результаті залиття його квартири він вимушений був терміново вивезти свою родину з квартири до родичів, які проживають у іншій області. Менша донька захворіла через грибок, який розвинувся після затоплення на стінах, стелі і меблях. Через затоплення, родина позивача вимушена була проживати у м. Шостка Сумської області у батьків, поки позивач мав проводити термінові ремонтні роботи по відновленню житла. Для оплати відновлювального ремонту у квартирі він мав позичати гроші у рідних та знайомих, не витрачати кошти на відпочинок і необхідні речі для дружини та двох маленьких доньок. Вказані обставини призвели до страждань через неможливість надати відпочинок собі і близьким рідним, до занепокоєння та стурбованості, відголоски яких відбилися на моєму фізичному та душевному стані, до переживань з приводу здоров`я доньки, пошкодження майна та неможливості нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя свого і родини, необхідність докладання додаткових зусиль для нормалізації. При цьому, позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі 50 000,00 грн. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з ігноруванням відмовідачем вимоги про усунення причин залиття квартири і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача [PERSON] .. У зв`язку із цим суд враховуючи глибину душевних страждань і переживань позивача, при цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі з 50 000,00 грн. до 25 000,00 грн. та стягнення моральної шкоди лише з відповідача [PERSON] , яка фактично займалася проведенням ремонту в спільній квартирі. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Вартість робіт зі складення звіту про оцінку майна від 13.11.2020 року становить 3000 грн., у зв`язку із чим вказана сума також підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Понесення позивачем судових витрат про сплату судового збору у розмірі 2836 грн., що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial