Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Вільнянської міської ради Запорізької області із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим повторно 10 липня 2020 року Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №34 виконаний виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Вільнянського району від 28.10.1996. Спадкоємцем першої черги, в порядку представлення за законом після смерті [PERSON] став її онук, [PERSON] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.11.1965 Шевченківським РАЦС м.Запоріжжя, батьком [PERSON] був [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.10.1995 відділом РАГС міськвиконкому м.Запоріжжя. Відповідно до посвідки про народження серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] була [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді майнового паю, що підтверджується свідоцтвом про право на майновий пай №544 зареєстрованого Любимівською сільською радою 30.08.2000 за №645, довідками голови СВК «Таврія» від 16.01.2001 за №13 [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0205032 та права на майновий пай СВК «Таврія», що підтверджується довідкою Любимівської сільської ради від 26.01.2001 за №19. Зокрема, відповідно до довідки Любимівської сільської ради від 26.01.2001 за №19, довідки від 16.01.2001 №12 СВК «Таврія», [PERSON] має право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ЗП №0205032 у СВК «Таврія» Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області розміром 5,81 га умовних кадастрових гектарах, та була включена до списку громадян членів СВК «Таврія» за №400, додаток до Державного акту №000590. Відповідно до листа відділу у Вільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.10.2020 №2296/165-20 [PERSON] була зазначена в списках щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) за №400, який відповідно до свідоцтва про смерть отримано її донькою [PERSON] . Про наявність вказаних документів та спадкової маси [PERSON] дізнався від [PERSON] , який є його родичем та правнуком [PERSON] . Таке пояснюється тим, що фактично у зв`язку зі смертю батька та матері [PERSON] , його виховала бабуся [PERSON] , яка є рідною донькою [PERSON] , тому вищезазначені документи перебували у [PERSON] після смерті його бабусі, яка є донькою спадкодавця - [PERSON] . Донька [PERSON] , - [PERSON] , померла [INFO] , проте, за час життя отримала сертифікат на право на земельну частку пай, виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджується листом відділу у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.10.2020 №2296/165-20, у якому зазначено про те, що [PERSON] була зазначена в списках щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) за №400 Аналогічна інформація підтверджується довідкою за підписом Любимівського сільського голови Сірко А.І. та голови СВК «Таврія» Марчук О.П. від 16.01.2001 за №12. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.09.2021 за 30-17-0.18.2-308/0/357-21 зазначено про те, що [PERSON] значиться у списку власників земельних часток (паїв) СП «Таврія» Любимівської сільської ради до Державного акту на право колективної власності на землю від 31.03.1994 за №266. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] , то вказаними підтвердженими документами пояснюється факт того, що [PERSON] , та її донька [PERSON] , яка отримала сертифікат після смерті матері, про що вказано у листі відділу у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру від 06.10.2020 №2296/165-20, мали окремі земельні частки (паї). Тому, земельна частка (пай), яку має намвр успадкувати позивач, не є тією самою земельною ділянкою, яку отримала під час розпаювання [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 19.04.2021 №47, померла [INFO] [PERSON] , 1910 року народження, зареєстрована з 1977 року в с.Петрівське Любимівської сільської ради, де постійно проживала на день смерті. Позивач по справі прийняв спадщину після смерті своєї бабусі у встановленому законом порядку. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2021 №1688/02-31 позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тієї причини, що спадкоємцем не надано оригінал правовстановлюючого документу сертифікату про право на земельну частку пай. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] баби [PERSON] , право власності на земельну частку (пай) розміром 5,81 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Вільнянської міської ради (стара назва Любимівської сільської ради) Запорізького (стара назва Вільнянського) району Запорізької області. Відповідач представник Вільнянської міської ради за довіреністю Гапанюк Д. щодо задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що в разі задоволення позовних вимог та ухвалення рішення про задоволення позову це може привести до того, що в порядку виконання рішення на міську раду буде накладено штраф з тієї причини, що вільна земля відсутня. Задоволення позову може привести до появи інших судових спорів, зокрема, про зобов`язання відповідача надати земельну ділянку. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 10 липня 2020 року Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №34, виконаний виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Вільнянського району від 28.10.1996. Спадкоємцем першої черги в порядку представлення за законом після смерті [PERSON] є її онук, [PERSON] . Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 24.11.1965 Шевченківським РАЦС м.Запоріжжя, батьком [PERSON] був [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.10.1995 відділом РАГС міськвиконкому м.Запоріжжя. Відповідно до посвідки про народження серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] була [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0205032, що підтверджується довідкою Любимівської сільської ради від 26.01.2001 №19. Відповідно до довідки Любимівської сільської ради від 26.01.2001 №19, довідки від 16.01.2001 №12 СВК «Таврія», [PERSON] має право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ЗП №0205032 у СВК «Таврія» Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області розміром 5,81 га умовних кадастрових гектарах, та була включена до списку громадян членів СВК «Таврія» за №400, додаток до Державного акту №000590. Відповідно до листа відділу у Вільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.10.2020 №2296/165-20 [PERSON] була зазначена в списках щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) за №400, який відповідно до свідоцтва про смерть отримано її донькою [PERSON] . Про наявність вказаних документів та спадкової маси, [PERSON] дізнався від [PERSON] , який є його родичем та правнуком [PERSON] . Донька [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] , проте, за час життя отримала сертифікат на право на земельну частку пай виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджується листом відділу у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 06.10.2020 №2296/165-20, в якому зазначено про те, що [PERSON] була зазначена в списках щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) за №400. Аналогічна інформація підтверджується довідкою за підписом Любимівського сільського голови Сірко А.І. та голови СВК «Таврія» Марчук О.П. від 16.01.2001 за №12. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.09.2021 №30-17-0.18.2-308/0/357-21 зазначено про те, що [PERSON] значиться у списку власників земельних часток (паїв) СП «Таврія» Любимівської сільської ради до Державного акту на право колективної власності на землю від 31.03.1994 року за №266. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] , то вказаними дослідженими документами пояснюється факт того, що [PERSON] та її донька [PERSON] , яка отримала сертифікат після смерті матері, про що вказано в листі відділу у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру від 06.10.2020 №2296/165-20, мали окремі земельні частки (паї). Тому земельна частка (пай), яку має намір успадкувати позивач, не є тією самою земельною ділянкою, яку отримала під час розпаювання [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 19.04.2021 №47, померла [INFO] [PERSON] , 1910 року народження, зареєстрована з 1977 року в с.Петрівське Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, де постійно проживала на день смерті. Позивач по справі прийняв спадщину після смерті своєї бабусі у встановленому законом порядку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2021 №1688/02-31, позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тієї причини, що спадкоємцем не надано оригінал правовстановлюючого документу сертифікату про право на земельну частку пай. Судом витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] , де зазначено про наявність заповіту на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом витребувано витяг зі спадкового реєстру та копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Із наданої завідувачем Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області відповіді від 21.04.2023 № 334/01-16 встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] , окрім позивача, ніхто не приймав. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу\~України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст.1218\~Цивільного кодексу\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 Цивільного кодексуУкраїни\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220\~Цивільного кодексу\~України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених в т.ч. ст. 392 цього Кодексу. Зокрема, в ч. 1 ст. 392 глави 29 Цивільного кодексу України йде мова про те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи із положень ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. ст.15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Беручи до уваги положення ст. 8 Цивільного кодексу України вважаємо за необхідне врахувати положення частини абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~30.05.2008\~р.\~№7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» за аналогією щодо того, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Виходячи із тексту абз. 14 п. 3.3. листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Сертифікат про право на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] , у позивача не зберігся, у зв`язку із чим позивачем розміщено у районній газеті «Дніпровські вогні» від 05 березня 2022 року за №9 (11011) оголошення про втрату сертифікату серії ЗП №0205032 виданого на ім`я [PERSON] на земельну ділянку колективної форми власності із земель КСП «Таврія» Любиміської сільської ради Вільнянського району Запорізької області розміром 5,81 га. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, поміж іншого, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Зокрема, Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», та передбачено, що починаючи з 01.01.2019 року, повноважним розпорядником земель, колишньої колективної форми власності, не витребуваних (нерозподілених) часток паїв є міські, сільські ради, на території яких розташована земельна частка (пай) із земель невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв). Необхідно зазначити, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Питання спадкування в Україні регулюється Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 Цивільного кодексу України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК . До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, що в даному випадку повністю виконано позивачем (звернення до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи, отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, звернення до суду для захисту цивільного права на спадкування). Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на землю частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У частині другій статті 23 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Частиною 2 статті 1 ЗК України встановлено, що право власності на землю гарантується. Пунктом 8 Перехідних положень ЗК України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Згідно ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у частині 1 цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що однією з підстав набуття громадянами права власності на земельну ділянку є виділення в натурі (на місцевості) належної земельної частки (паю). Дане право гарантоване Конституцією та законами України. Право на отримання земельної частки (паю) мають працівники та пенсіонери державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, інших установ та організацій. Кожна особа має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулює Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 р. № 899-ІV (далі - Закон № 899-ІV). Зокрема, в ч.1 ст.392 глави 29 Цивільного кодексу України йде мова про те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81\~Земельного кодексу\~України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2\~ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved