Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, в якому просить: розірвати шлюб, зареєстрований 14 серпня 2021 року Виконавчим комітетом Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1555; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000 гривень що місячно, починаючи з місяця звернення з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, в них різні погляди на сімейне життя, між ними практично припинилися шлюбні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Від шлюбу з відповідачкою у них народився син, якого у двомісячному місці покинула мати, переїхавши проживати до родичів, з цього часу син проживає з ним. Вказує, що він відповідально ставиться до покладених на нього обов`язків, створює комфортні умови для проживання та розвитку свого сина. Відповідачка не цікавиться життям сина, несе небезпеку для здоров`я сина, оскільки після його народження легковажно відносилася до своїх материнських обов`язків. Тому просить визначити місце проживання сина разом із ним. Окрім того, вказує, що відповідач не бере жодної участі в матеріальному утриманні сина, а всі витрати несе позивач. Тому, вважає, що з відповідачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. З цих підстав просить позов задовольнити. Від відповідачки надійшов відзив на позов, згідно якого не заперечує проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, а також стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить врахувати, що на даний час ніде не працевлаштована та не отримує доходу. Ухвалою судді від 20 лютого 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання; копії матеріалів цивільної справи №607/2909/23 надіслано до Відділу з питань опіки та піклування Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання висновку щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 18 квітня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16 травня 2023 року. 24 квітня 2023 року від Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради до суду надійшов висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була належним чином повідомленою. Представник третьої\~особи -\~виконавчого комітету\~Тернопільської міської\~ради в судове засідання не з`явився, надіслав суду висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини. Просив розглядати справу без присутності представника органу опіки та піклування, за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони перебувають у\~шлюбі, зареєстрованому 14 серпня 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1555. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 лютого 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно Довідки від 31 січня 2023 року, виданої ДП «Наш дім 3» приватного підприємства «Наш дім», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані: [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] (батько), [PERSON] , який проживає за даною адресою без реєстрації, згідно Акту опиту свідків № 70 від 31 січня 2023 року. З будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно витягу ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 29102849 від 23 лютого 2011 року, [PERSON] належить частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» в особі директора Артимович А. повідомляє, що згідно документації, що ведеться КНП «ТМДКЛ» планові медичні огляди [PERSON] , [INFO] , проводилися згідно чинного законодавства. За інформацією педіатра на першому патронажі до новонародженої дитини була присутня мама. В перші два місяці життя дитини на огляді були присутні обоє батьків. В подальшому дитину на прийом до лікаря супроводжували батько та бабуся. Всі рекомендації лікаря виконуються, профілактичні щеплення проводяться згідно календаря профілактичних щеплень. Як вбачається із висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 408 від 19 квітня 2023 року, орган опіки і піклування, у зв`язку з відсутністю предмета спору між сторонами вважає, що підстав для визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , немає. Згідно вищевказаного висновку, 16 березня 2023 року працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає разом із сином в квартирі, яка складається з трьох кімнат загальною площею 64,5 м.кв., з усіма комунальними зручностями. Для дитини наявне ліжко для сну, іграшки, одяг та взуття відповідного віку. Мати дитини, [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, та не повідомила причини своєї відсутності, хоча була належним чином повідомлена. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 та ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Щодо розірвання шлюбу. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя в сторін не склалося, між ними припинилися подружні стосунки, та вони перестали вести спільне господарство. Сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, натомість відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Щодо визначення місця проживання дитини. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які доводять те, що [PERSON] має задовільні житлово-побутові умови, даних, які б негативно характеризували [PERSON] в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Згідно статті 9 Конвенції про права\~дитини від\~20.11.1989р.,\~ратифікованої Постановою\~Верховної Ради\~України №789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959р, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Пленум Верховного Суду України у п.18\~постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно до ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог про визначення місця проживання дитини, підтвердження їх матеріалами справи та враховуючи визнання в цій частині позову відповідачем, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . Щодо стягнення аліментів. У відповідності\~до статті\~180,\~181\~Сімейного кодексу\~України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття. Способи\~виконання батьками\~обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991\~p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог\~ст. 182 СК\~суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~ наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, яка офіційно не працює, працездатного віку, здорова, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини слід визначити в розмірі 1700 гривень щомісяця. Зважаючи на зростаючі потреби сина, менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вимогу про більший розмір аліменти суд вважає безпідставною, недоведеною, оскільки позивачем не надано доказів про майновий стан відповідача, що дає змогу оплачувати аліменти в такому розмірі, а також враховуючи обов`язок батька також утримувати дитину. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial