Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що вона з [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу однією сім`єю з 2018 року. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , про що Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області зроблено відповідний актовий запис №966. Спільне життя з [PERSON] не склалося, з квітня 2020 року не проживають разом, з того часу [PERSON] не бачив дитину, не піклувався та не піклується про дитину, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки відповідача. Враховуючи вищезазначене, на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою суду від 26.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. Позивач до судового засідання надала заяву, в якій просила розглянути дану цивільну справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій зазначив, що просить розглянути дану цивільну справу за його відсутності, просить задовольнити позовну заяву, оскільки не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Представник третьої особи Орган опіки та піклування Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області надав заяву, в якій просив розглянути дану цивільну справу за відсутності їх представника, не заперечували проти задоволення позовної заяви. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач [PERSON] - є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.6). Згідно рішення Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 12.08.2020 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з мамою - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] , остання проживає [ADDRESS] , разом з неповнолітнім сином [PERSON] , у будинку. Під час обстеження умов проживання, в будинку прибрано, тепло, дитина знаходиться з мамою вдома. У дитини є власне місце для сну та проведення дозвілля. Продуктами харчування родина забезпечена в повній мірі. Дитина охайна, доглянута. (а.с.16). Судовим наказом Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2020 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, які [PERSON] не сплачує, що підтверджується довідками про неотримання аліментів, виданих Компаніївським районним відділом державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 20.04.2021, 22.09.2022, 24.02.2023. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.02.2023 р. складає 83318,79 грн. (а.с.7-11). Згідно висновку органу опіки та піклування Новгородківської селищної ради за № 03-27/674/1 від 17.03.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Також відповідно до висновку, [PERSON] звернулася до Новгородської селищної ради з заявою, в якій вона просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їх сина, [PERSON] , оскільки дитини тривалий час перебуває на її утриманні, батько [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться життям та здоров`ям сина, не допомагає матеріально. Відповідно до наданих документів до заяви було з`ясовано наступне: Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 83318,79 грн. Дитина знаходиться під наглядом лікаря-педіатра. На прийом по захворюванням та на вакцинацію зазвичай зверталась мама. Зі слів сусідів, батько дитини з квітня 2020 р. не приймає участі у вихованні сина, фінансової допомоги не надає. Місце проживання [PERSON] , визначено разом з матір`ю [PERSON] . З приводу вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , комісія збиралась 24.11.2021 р., 15.02.2023р. та 02.03.2023 р. Було з`ясовано, що батько дитини мешкає у м. Києві, уклав шлюб з іншою жінкою, від якого має однорічну дитину. Аліменти не сплачував, оскільки не знав реквізитів, вказував, що аліменти буде сплачувати та виявляв бажання періодично забирати дитину до себе. У зв`язку з чим, комісією було надано термін для вжиття дій щодо участі вихованні дитини (24.11.2021 р.). При повторному розгляді питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав (15.02.2023 р.),оскільки [PERSON] в телефонній розмові повідомляв про готовність до переговорів з метою владнання конфлікту між батьками з приводу участі батька в вихованні та утримання дитини, розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав було перенесено. 02.03.2023 р. в ході вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , останній в телефонному режимі просив вирішити це питання без його участі. [PERSON] , яка була присутня на комісії повідомила, що батько дитини поставив умову, що в разі відмови мами від аліментів на дитину, він надасть свою згоду на позбавлення батьківських прав. Комісією, враховуючи викладене, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 12-14). Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства). У ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) передбачено, що Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Як зазначено в ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як встановлено ч.1, 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до ч.1,2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1,3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1,2,4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Згідно положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Постанова ВС від 29.09.2021 р. справа №459\\3411\\17, провадження №61-10531св21). У відповідності до ч.1,2 ст 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У зв`язку з викладеним, на підставі досліджених доказів, враховуючи, що дитина постійно проживає з позивачкою, яка самостійно піклується та забезпечує необхідний рівень життя свого сина (створено належні умови для проживання, лікування тощо), байдуже безвідповідальне ставлення батька (ігнорування виконання всіх своїх батьківських обов`язків) до виховання дитини, умов проживання, стану здоров`я (відповідач не цікавиться життям дитини, станом його здоров`я, не бачив сина з квітня 2020 р., не займається його вихованням, не здійснює необхідного піклування, матеріально не забезпечує), суд вважає встановленим порушення прав дитини [PERSON] , [INFO] на належне батьківське виховання у зв`язку зі свідомим невиконанням відповідачем батьківських обов`язків та як наслідок наявністю підстав для позбавлення його батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України. На думку суду, відповідач в порушенні вимог ст. 150 СК України не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача також приймає до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав, згоден на позбавлення його батьківських прав, а також висновок органу опіки та піклування Новгородківської селищної ради, відповідно до якого встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Крім того, суд в даному випадку приймає до уваги позицію ВС від 29.09.2021 р., викладену в Постанові ВС, справа №459\\3411\\18, згідно якої суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав допускаються лише тоді, коли змінити поведінки батьків у кращій бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. П.1 ст. 9 Конвенції передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З врахуванням викладеного, суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відповідає інтересам дитини [PERSON] , оскільки батько протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З урахуванням наведених вище доказів, конкретних обставин справи, суд вважає, що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав . У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно ст.ст.141, 142 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає можливим повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову та стягнувши з відповідача решту 50% сплаченого судового збору.

Outcome: approved