Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

21.02.2023 року позивач звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.09.2014 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 1480. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З 01.01.2023 року сторони припинили спільне проживання та ведення сімейного бюджету через те, що Відповідач зазначив, що проживає з іншою жінкою у фактичних шлюбних відносинах. Зазначає,\~що 10.02.2023\~року звернулась\~з позовом\~до Святошинського\~районного суду\~м.\~Києва про\~розірвання шлюбу.\~Станом на\~день подачі\~даного позову\~рішення щодо\~розірвання шлюбу\~ще не\~прийнято.\~За час\~проживання в\~шлюбі сторонами\~придбано майно,\~автомобіль марки Volkswagen\~Passat,\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~та квартиру\~ [ADDRESS] . Вказує, що право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачем по справі, проте автомобіль придбано за спільні сумісні кошти подружжя, відтак підлягає поділу по частині, кожному. Враховуючи неподільність автомобіля, як об`єкта цивільних правовідносин без втрати його цільового призначення, вважає, що його слід поділити між сторонами реально шляхом стягнення з відповідача на користь позивача майнової компенсації вартості частини автомобіля. Вартість аналогічних автомобілів на ринку коливається в межах 200 000 грн, отже вартість частини автомобіля становить 100 000 грн. Право власності на придбану квартиру також зареєстровано за відповідачем, проте квартира придбана за грошові кошти, джерелом набуття яких є відчуження майна, що є особистою власністю позивача, тобто за її особисті кошти, у зв`язку з чим зазначена квартира є особистою власністю позивача. Стверджує, що 29.09.2008 року нею було приватизовано 1/4 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджують свідоцтвом про право власності на житло, яке видано згідно з розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 10150 від 29.09.2008 року. Вказує, що 01.06.2016 року на підставі договору купівлі-продажу Позивач разом з іншими співвласниками продала належну їй 1/4 частину вказаної квартири. Вартість її частки становила 455 600 грн. Зазначає, що 15.02.2017 року за рахунок отриманих від продажу особистого майна коштів Позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] вартістю 405 700 грн., що підтверджується п. 1 та 11 договору купівлі-продажу квартири від 15.02.2017 року. Вказує, що 01.12.2017 року сторонами укладено договір дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки, на підставі якого маючи рівні права на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, набутою сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі у спільну сумісну власність, виходячи при цьому з рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру відповідач, як чоловік безоплатно передав у власність, а позивач, як дружина прийняла у дар від нього його частку у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру без виділу цієї частки. 12.03.2021 року Позивач продала належну їй на праві особистої приватної власності вказану квартиру та 17.03.2021 року за отримані від продажу квартири кошти сторонами придбано квартиру [ADDRESS] . За умовами договору купівлі-продажу квартири право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем, проте ця квартира придбана за грошові кошти, джерелом набуття яких є відчуження майна, що є особистою власністю позивача, так як для придбання було використані кошти отримані від продажу особистого майна позивача. На підставі викладеного, просила суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] \~загальною площею\~39,9\~кв.м,\~житловою площею\~14,7\~кв.м\~як особисте\~майно;\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~грошову компенсацію\~ частини\~автомобіля марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску у розмірі 100\~000 грн. Цього ж дня на адресу від позивача надійшла на адресу суду надійшла заява про вжиття заходів щодо забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на автомобіль марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , 2003 року та квартиру [ADDRESS] . 24 лютого 2023 року на адресу суду від Позивача надійшла заява про залишення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації частини автомобіля марки Volkswagen марки Passat, д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску у розмірі 100 000 грн без розгляду. Цього ж дня на адресу суду від Відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,9 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання на 01.06.2023 року о 09:00. Ухвалою судді\~Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від 01.06.2023\~року заяву [PERSON] про залишення позовних вимог без розгляду у справі № 369/2503/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації частини автомобіля марки Volkswagen марки Passat, д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску у розмірі 100 000 грн залишено без розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,9 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м. визнав. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Як убачається із матеріалів справи, 20 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 157. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». У шлюбі\~у Сторін\~народився син\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 10.02.2023 року [PERSON] звернулась з позовом до Святошинського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу. Станом на день подачі даного позову, рішення щодо розірвання шлюбу ще не прийнято. Як встановлено судом, за час проживання в шлюбі сторонами придбано майно, автомобіль марки Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.09.2008 року, виданого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією за №10150, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. 01.06.2016\~року [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 Договору продажна вартість квартири становить 1 822 400, 00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М.01.06.2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 847. 15.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.11 Договору продаж квартири здійснено за 405\~700, 00 грн. 01.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки. Відповідно до п.1 Договору чоловік безоплатно передав у власність, а дружина прийняла у дар від нього його частку у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру без виділу цієї частки. 12.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . 17.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248498657 від 17.03.2021 року власником квартири на [ADDRESS] є [PERSON] . Стаття 57 Сімейного кодексу України визначає що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Судом встановлено, що позивач до реєстрації шлюбу з [PERSON] в порядку приватизації набула право власності на частини квартири [ADDRESS] , та вже будучи в шлюбі продала належну їй частку, у зв`язку з чим кошти, які було отримано нею в період шлюбу, проте від відчуження особистого майна, є її особистою власністю. 15.02.2017 року за рахунок отриманих від продажу особистого майна коштів позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] . 01.12.2017 року сторонами укладено договір дарування одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки, на підставі якого маючи рівні права на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Подальше придбання\~квартири [ADDRESS] \~відбулось за\~кошти,\~які Позивач\~отримала від відчуження особистого майна, є її особистою власністю. Судом встановлено, що Відповідно до Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248498657 від 17.03.2021 року власником квартири на [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно з п.3. ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна: 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а відтак зважаючи на те. що хоча майно і набуте за час шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, тому це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Верховний Суд України у постанові прийнятій у справі № 6-1568цс1б зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Факт придбання майна під час шлюбу автоматично не відносить це майно до спільної сумісної власності подружжя, треба перевіряти за які кошти таке майно було набуте (ВСУ від 7 вересня 2016 року у справі №6-801 цс 16). В справі № 711/2302/18 Верховний Суд вказав, що «сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя». Тобто, спірна квартира набута у власність позивачем «в результаті відповідних правочинів приватизації, міни, купівлі-продажу належної йому нерухомості, за рахунок належних йому особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому позивач є її єдиним власником». Суд погоджується, що квартира [ADDRESS] придбана за грошові кошти [PERSON] , джерелом набуття яких є відчуження майна, що є особистою власністю позивача, так як для придбання було використані кошти отримані від продажу особистого майна позивача. Крім того, суд бере до уваги заяву Відповідача про визнання позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,9 кв.м, житловою площею 14,7 кв.м. Стаття 206 ЦПК України визначає що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи, що відповідачем визнано вимоги позову, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову, оскільки позивачем було набуто спірну квартиру за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, тобто є її особистою приватною власності, що відповідно було визнано Відповідачем в письмові заяві наявній в матеріалах справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved