Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

31\~січня 2023\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовною заявою\~до ПАТ\~«СК «Український\~страховий стандарт»,\~визначивши третьою\~особою,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~ [PERSON] \~із вимогою\~про стягнення\~страхового відшкодування (а. с. 2-14). В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02 серпня 2022 року о 08 годині 15 хвилин в місті Дніпрі по вул. Володимира Антоновича, 103, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mercedes-Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під її керуванням та, який є її власністю, та транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Водій транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] проявила неуважність, не забезпечила безпечну дистанцію та скоїла наїзд на задню частину автомобіля Mercedes- Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказує, що її цивільно-правова відповідальність як власника та водія транспортного засобу Mercedes- Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована У ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом № ЕР 206695166, а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у відповідача, що підтверджується електронним договором ОСЦПВНТЗ № ЕР/208218668. За цим договором ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 гривень та франшиза 1300 гривень. Вказує, що оскільки [PERSON] , водій транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , визнала свою вину у скоєнні ДТП, учасники ДТП за взаємною згодою скористались механізмом спрощеного оформлення ДТП та на місці склали спільне повідомлення про ДТП (Електронний Європротокол № 76F823556826 від 02 серпня 2022 року). Стверджує, що 04 серпня 2022 року вона зателефонувала до відповідача, щоб дізнатись які документи їй необхідно надати для отримання страхового відшкодування, на що їй повідомили, що вона повинна надіслати їм електронну копію європротоколу у додатку-месенджері «Viber», a після чого вона отримає перелік документів, які необхідно надати. 04 серпня 2022 року о 13 годині 54 хвилини вона надіслала відповідачу у додатку-месенджері «Viber» електронну копію європротоколу № 76F82355E826 від 02 серпня 2022 року, а у відповідь отримала перелік документів, які необхідно заповнити та сфотографувати для того, щоб розпочати процедуру врегулювання страхового випадку. Вказує, що в цей же день вона відправила страховій компанії у додатку- месенджері «Viber» документи: повідомлення від потерпілої особи про настання ДТП (на бланку страхової компанії), фото з місця ДТП, копію своїх паспорту, ідентифікаційного коду, посвідчення водія, технічного паспорту на автомобіль, полісу страхування. У відповідь вона отримала повідомлення від страхової компанії «Прийнято та передано на реєстрацію. Очікуйте на дзвінок експерта». 05 серпня 2022 року пошкоджений у ДТП транспортний засіб Mercedes-Benz ML 320. державний реєстраційний номер [NUMBER] , за завданням відповідача оглянув експерт та склав Акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість). Цей акт містив опис пошкоджень транспортного засобу, розмір завданої шкоди цим актом не визначався. Тому, 10 серпня 2022 року вона запросила у страхової компанії результати оцінки пошкодженого автомобіля після його огляду експертом. Але ж страхова компанія відповіла, що результати оцінки слід очікувати не раніше ніж за три-чотири тижні з моменту огляду. 29 серпня 2022 року вона повторно запросила у страхової компанії висновки по сумі страхового відшкодування, але на її повідомлення відповідач жодної відповіді не надав. 09 вересня 2022 року вона відправила на офіційну електронну адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування з доданими до неї додатками копіями паспорту та ідентифікаційного коду, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, полісу страхування; банківські реквізити для перерахування страхового відшкодування; повідомлення про ДТП від 04 серпня 2022 року; запрошення експерта для участі в огляді пошкодженого автомобіля; копію електронного європротоколу та фотографії з місця ДТП. У цей же день всі зазначені документи вона також відправила поштою на адресу місцезнаходження страхової компанії. Зазначає, що 09 вересня 2022 року [PERSON] , водій транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яка визнала свою вину у скоєнні ДТП, перерахувала на її картковий рахунок франшизу у розмірі 1300 гривень, яка встановлена страховим полісом № 208218668. Натомість, відповідач не визначив самостійно розмір завданої їй шкоди, перестав відповідати на її телефонні дзвінки та повідомлення (всі телефонні номери страхової компанії перестали бути доступними), а автомобіль потрібно було ремонтувати, тому 16 вересня 2022 року вона звернулась до експерта - автотоварознавця [PERSON] за проведенням автотоварознавчого дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого їй, як власнику автомобіля, пошкодженого у ДТП. Відповідно до висновку № 9244 від 23 вересня 2022 року, складеного експертом автотоварознавцем Крутінь І.В., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mercedes-Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 22127 гривень 37 копійок. Зазначає, що 27 вересня 2022 року (електронною поштою) та 30 вересня 2022 року (поштою)вказаний висновок експерта нею було направлено відповідачу. Разом з цим, зазначає, що 21 грудня 2022 року вона подала до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) скаргу на протиправні дії страхової компанії. Копію скарги відповідач по електронній пошті не отримав, оскільки його офіційна електронна адреса стала недоступною. На її скаргу МТСБУ листом № 4-03/30578 від 23 грудня 2022 року, направленим на її електронну адресу, повідомило, що «Національний банк України, як контролюючий орган, 20 вересня 2022 року застосував до відповідача захід впливу у вигляді відкликання (анулювання) всіх ліцензій. Разом з тим, відкликання ліцензій не звільняє фінансову установу від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг. Тому прохає суд стягнути з відповідача: страхове відшкодування у розмірі 20827 гривень 37 копійок, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1825 гривень 96 копійок, 3% річних у сумі 109 гривень 56 копійок, витрати від інфляції у розмірі 145 гривень 79 копійок, витрати на оплату експертного дослідження у розмірі 4600 гривень разом із витратами на правову допомогу розмірі 6000 гривень та судового збору 1073 гривні 60 копійок. Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 118). 15 лютого 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 06 лютого 2023 року, позивачкою усунуто (а. с. 120). Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 121), яка надіслана учасникам справи 20 лютого 2023 року за вихідним № 6735/23-вих/2/204/1266/23 (а. с. 123). 11 квітня 2023 року на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким на адресу відповідача надсилалася копія ухвали про відкриття провадження та примірник позовної заяви з додатками (а. с. 124). Відповідач, в силу вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач, станом на дату розгляду справи, своїм правом на надання відзиву не скористався, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суду, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 02 серпня 2022 року о 08 годині 15 хвилин в місті Дніпрі по вул. Володимира Антоновича, 103, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mercedes-Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] . під керуванням водія та власника позивачки, та транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Водій транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] проявила неуважність, не забезпечила безпечну дистанцію та скоїла наїзд на задню частину автомобіля Mercedes- Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнала на місці події, тому сторонами було погоджено оформлення даної події шляхом оформлення європоротоколу № 76F823556826 від 02 серпня 2022 року (а. с. 26-33). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes- Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом № ЕР 206695166 (а. с. 21-22). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chery QQ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у відповідача, що підтверджується електронним договором ОСЦПВНТЗ № ЕР/208218668. Сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 гривень, франшиза 1300 гривень (а. с. 23-25). 04 серпня 2022 року о 13 годині 54 хвилини позивачка надіслала відповідачу у додатку-месенджері «Viber» електронну копію європротоколу № 76F82355E826 від 02 серпня 2022 року, а у відповідь отримала перелік документів, які необхідно заповнити та сфотографувати для того, щоб розпочати процедуру врегулювання страхового випадку (а. с. 36). 04 серпня 2022 року позивачка відправила страховій компанії у додатку- месенджері «Viber» документи: повідомлення від потерпілої особи про настання ДТП (на бланку страхової компанії), фото з місця ДТП, копію своїх паспорту, ідентифікаційного коду, посвідчення водія, технічного паспорту на автомобіль, полісу страхування (а. с. 34-34, 41-47). У відповідь позивачкою було отримано повідомлення від страхової компанії «Прийнято та передано на реєстрацію. Очікуйте на дзвінок експерта» (а. с. 47). 05 серпня 2022 року експертом [PERSON] було оглянуто пошкоджений транспортний засіб позивачки та складено Акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) (а. с. 50-51). Так, з в казно акту вбачаються наступні пошкодження транспортного засобу Mercedes- Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] : «бампер задній в зборі розбитий (Е-підлягає заміні, L-окраска); накладка заднього бампера ліва тріснута (Е-підлягає заміні, L-окраска); датчики парктроніка задні 2 шт. не працюють (Е-підлягає заміні); фанарі задні ліві отбиті кріплення (Е-підлягає заміні)». Вказаний акт огляду підписаний експертом [PERSON] та позивачкою (а. с. 51). Також з матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2022 року позивачкою на електронну адресу відповідача було надіслано запит про надання інформації щодо результатів оцінки її пошкодженого транспортного засобу (а. с. 53). 09 вересня 2022 року позивачкою на електронну та поштову адресу відповідача було надіслано документи для виплати страхового відшкодування (а. с. 52, 54-75). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Відповідно до\~вимог ст. 3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до вимог ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Так, ч. 1 ст. 5 Закону України\~«Про страхування» визначено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Приписами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 6\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У пункті 34.4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Положенням п. 34.2 ст. 34 даного Закону передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» направила до позивачки свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу та визначення розміру збитків, який склав акт огляду (а. с. 50), однак не надав свого висновку, що розміру завданих збитків. Згідно з вимогами п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У зв`язку з тим, що ані страховиком, ані його представником (експертом) не надано позивачці висновку щодо розміру завданих збитків, остання звернулася до експерта-автотоварознавця Крутіня В.І. для проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mercedes-Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 23 вересня 2022 року на замовлення позивачки експертомавтотоварознавцем [PERSON] складено висновок № 9244 по визначеню вартості матеріального збитку КТХ (а. с. 77-84), відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mercedes-Benz ML 320, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 22127 гривень 37 копійок. Вартість експертних послуг 4600 гривень (а. с. 95-96). Так, з додатку № 1 до вказаного висновку експерта вбачається, що транспортному засобу позивачки завдано наступні пошкодження: бампер задній тріщини, відсутність фрагментів, ремонт технологічно неможливий (Е-заміна, L-фарбування), панель ліва бампера заднього тріщини місць скріплень, ремонт технологічно неможливий (Е-заміна), джгут дротів заднього бампера розриви (І-ремонт). 27 вересня 2022 року позивачкою на електронну та поштову адресу відповідача було направлено копію вищевказаного експертного висновку з проханням здійснити виплату страхового відшкодування (а. с. 99-101) 21 грудня 2022 року позивачкою на адресу НБУ та МТСБУ було надіслано скаргу на дії страхової компанії (а. с. 102-103), копію якої надіслано відповідачу на його електронну адресу (а. с. 104-105), однак лист повернуто із зазначенням «адресат не найден». 23 грудня 2022 року МТСБУ за вихідним № 4-03/30578 надано відповідь позивачці на її скаргу (а. с. 106-107), з якої вбачається, що НБУ, як контролюючий орган, 20 вересня 2022 року застосував до відповідача захід впливу у вигляді відкликання ліцензії. 27 грудня 2022 року Національним банком Украйни за вихідним № 14-0004/89652 надано відповідь позивачці на її скаргу від 21 грудня 2022 року, з якої вбачається, що ним, як контролюючим органом, 20 вересня 2022 року застосовано до відповідача захід впливу у вигляді відкликання ліцензії. Разом з цим зазначено, що виключення з Державного реєстру фінансових установ не звільняє страхову компанію від обов`язку виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами страхування (а. с. 108-110). Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.\~20\~Закону України\~«Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Аналогічні положення закріплені також у п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України. Згідно з вимогами п. 36.2 ст. 36 З Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його ; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Однак, до теперішнього часу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» так і не виплатило позивачці страхове відшкодування, а також не повідомляло про невизнання майнових вимог заявниці та прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Проаналізувавши Висновок експерта № 9244 (по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), складений 23 вересня 2022 року експертом Крутінь В.І., суд вважає встановленим, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачці внаслідок ДТП, становить 22127 гривень 37 копійок, оскільки опис завданих пошкоджень КТЗ позивачки, зазначених у даному висновку експерта, цілком та повністю співпадають з описом завданих пошкоджень КТЗ позивачки, встановлених представником страхової в акті огляду (а. с. 50). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. У зв`язку з викладеним, наявні підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] суми невиплаченого страхового відшкодування за шкоду, завдану майну внаслідок ДТП. Визначаючи розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] , суд враховує положення п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Так, судом вже було встановлено, що розмір завданої позивачці ДТП матеріальної шкоди становить 22127 гривень 37 копійок, а розмір франшизи за полісом ОСЦПВНТЗ № ЕР/208218668 - 1300 гривень, яку, як зазначає сама позивачка, їй вже сплачена [PERSON] в повному обсязі, тому вона просить суд стягнути суму страхового відшкодування у розмірі 20827 гривень 37 копійок, виходячи із розрахунку (22127 гривень 37 копійок -1300 гривень франшиза), що є абсолютно вірним, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Також судом встановлено, що станом на дату звернення позивачки з вказаним позовом до суду, відповідачем вищевказана сума страхового відшкодування позивачці не виплачена. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-438/12 зробив висновок про те, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Вказав на те, що, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки зобов`язання ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» є грошовим, то в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Верховний Суду у своїй постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказав на те, що враховуючи положення\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України,\~нарахування інфляційних\~втрат на\~суму боргу\~та 3\~%\~річних входять\~до складу\~грошового зобов`язання\~і є\~особливою мірою\~відповідальності боржника\~(спеціальний\~вид цивільно-правової\~відповідальності)\~за прострочення\~грошового зобов`язання,\~оскільки виступають\~способом захисту\~майнового права\~та інтересу,\~який полягає\~у відшкодуванні\~матеріальних втрат\~(збитків)\~кредитора від\~знецінення грошових\~коштів внаслідок\~інфляційних процесів\~та отримання\~компенсації (плати)\~від боржника\~за користування\~утримуваними ним\~грошовими коштами,\~належними до\~сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. З огляду на викладене, з урахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 02 серпня 2022 року, є страховим випадком, скоєна з вини [PERSON] , що встановлено в євро протоколі № 76F823556826\~від 02\~серпня 2022\~року (а.\~с.\~26-33), дії якої спричинили цивільно-правові наслідки у вигляді заподіяння шкоди майну позиваки, цивільно-страхова відповідальність якої застрахована у відповідача, яким до цих пір не прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування завданої шкоди позивачці, суд доходить висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення невиплачена сума страхового відшкодування у розмірі 20827 гривень 37 копійок, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 145 гривень 79 копійок, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 109 гривень 56 копійок та пеня у сумі 1825 гривень 96 копійок. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що позивачці правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокатка Гусак О.Л., що діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3167 від 13 жовтня 2016 року, виданого рішенням Ради адвокатів Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року (а. с. 116), на підставі договору про надання правової допомоги від 20 січня 2023 року № 20/01 (а.с. 60-62) та специфікації № 1 до вказаного договору (а. с. 113). Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Так, позивачкою за професійні правові послуги за договором від 20 січня 2023 року № 20/01 сплачено 6000 гривень, що підтверджується рахунковою квитанцією від 20 січня 2023 року № 1 (а. с. 114). Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. На підтвердження наданих їх послуг з правової допомоги позивачкою надано суду опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, у зв`язку з наданням правової допомоги за договором № 20/01 від 20 січня 2023 року (а. с. 115) на загальну суму 600 гривень. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 6000 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за складання судовим експертом Крутінем В.І. висновку експерта № 9244 від 23 вересня 2022 року було сплачено на користь ЧП [PERSON] 4000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 9244 від 16 вересня 2022 року (а. с. 95) та на користь ФОП « [PERSON] » - 600 гривень, що підтверджується товарним чеком від 16 вересня 2022 року (а. с. 96). Враховуючи вищевикладене,\~з урахуванням\~того,\~що позов\~ [PERSON] \~до ПАТ СК\~«Український страховий\~стандарт», із вимогою стягнення відшкодування матеріальної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачкою доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума понесених нею витрат на оплату експертних послуг у розмірі 4600 гривень, виходячи із розрахунку (4000+600). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам. У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96). ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, через що з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved