Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2023 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Снігур Г.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач з 18 травня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка є малолітньою дитиною. Посилається на те, що протягом 2020-2021 років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, а з жовтня 2021 року вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини з нею. Представник відповідача [PERSON] адвокат Денис Т.Д. подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що відповідач не визнає обставини справи, просить надати строк для примирення тривалістю до шести місяців, оскільки хоче зберегти сім`ю та в них є малолітня дитина. Також відповідач не погодився з сумою витрат, які понесла позивачка і вважає їх неспівмірними із заявленим позовом. Щодо проживання малолітньої дитини разом із матір`ю , відповідач жодних заперечень у відзиві не зазначив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання з викликом сторін. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2023 року визнано потрібним, щоб відповідач [PERSON] дав особисті пояснення. 23 лютого 2023 року відповідач [PERSON] подав заяву про надання строку для примирення тривалістю шість місяців. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2023 року сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 02 червня 2023 року о 11 год 00 хв. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Снігур Г.М. у судове засідання не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримують, з підстав наведених у позовній заяві, зазначали, що примирення між сторонами не відбулося. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Денис Т.Д. у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Фактичні обставини справи, встановлені судом . 18 травня 2019 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у Рогатинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №31. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Підтвердженням даного факту є свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 18 травня 2019 року. Сторони по справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 12 листопада 2020 року. Малолітня дитина зареєстрована по місцю проживання матері, що за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана Центром надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради від 20 січня 2022 року №53. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. В статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом надавався строк для примирення подружжя з метою збереження сім`ї, однак примирення не відбулося. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" дав судам роз`яснення, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначені позивачкою підстави для розірвання шлюбу, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, врахувавши думку позивачки, суд після розірвання шлюбу відновлює їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Щодо залишення проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , то суд зазначає таке. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки малолітня дитина [PERSON] до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , на момент розгляду справи про розірвання шлюбу відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, а тому вона залишається проживати разом з матір`ю [PERSON] . Розподіл судових витрат між сторонами. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, за змістом якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання надала суду квитанцію від 23 грудня 2022 року про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с. 14 ) . Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved