Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за підсудністю від Приморського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа №522/3141/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 53606,76 грн. за підсудністю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.09.2019 року о 12 год. 45 хв. на а/д Одеса-Білгород-Дністровський [PERSON] керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки і допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який від удару допустив зіткнення з автомобілем Suzuki, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 року (справа № 522/14194/19), ДТП сталася з вини [PERSON] , через недотримання ним Правил дорожнього руху. Цією постановою [PERSON] був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок зіткнення з автомобілем відповідача, автомобіль позивача зазнав значні механічні ушкодження. Відповідно до Звіту № 94-10-19 від 24.10.2019 року (який поданий в уточненому позові), розмір матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобілю автомобілем Mercedes-Benz, номерний знак [NUMBER] , складає 51\~606,76 грн. та вартість самої експертизи складає 2\~000,00 грн. Позивач звернулася до АТ «СК АРКС» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив та виплату не бажає здійснювати. З огляду на вищезазначене позивач звернулася до суду з позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просить суд стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» правонаступник АТ «СК АРКС» та [PERSON] на свою користь в рахунок відшкодування матеріального збитку 53\~606,76 грн., та стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року позовна заява була залишена без руху, встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків. 12.03.2021 року до Приморського районного суду м. Одеса Одеси надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року провадження по справі будо відкрито. 16.04.2021 року представником ПАТ «СК «АРКС» за довіреністю І.О. Заруцькою, було подано відзив, у якому просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі з огляду на те, що по-перше, позивачем не були надані документи, які встановлюють настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] за подією від 04.08.2019 року, а відтак підстави для стягнення відшкодування відсутні. Про подію, яка сталася 04.09.2019 року, АТ «СК «АРКС» повідомлено не було, рішення за подією не приймалося, а відтак, на даний, час, відсутні підставі для захисту порушених прав позивача та оскарження дій АТ «СК «АРКС» у судовому порядку. По-друге, наголошує, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, не може бути визнане Україною належним документом, що підтверджує право власності заявника на транспортний засіб. По-третє, деякі докази, вважають недопустимими. 31.05.2021 року позивачем було надано відповідь на відзив, у якому вона просить позов задовольнити та посилається на те, що судом варто врахувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), та так званий «намібійський виняток». 22.06.2021 року надійшло заперечення від представника ПАТ «СК «АРКС» за довіреністю І.О. Заруцької, де сказано, що посилання позивача на так званий «намібійський виняток» є безпідставним, а Протокол про взаємне визнання дій на території Придністров`я та Республіки Молдова в цілому документів, які видаються компетентними органами Сторін від 16.05.2001 року у зв`язку з порушенням Тирасполем оговорених Протоколом обов`язків, був визнаний керівництвом Республіки Молдова недійсним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2021 року справа була передана на розгляд за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного сулу Одеської області від 10.11.2021 року справу було прийнято до провадження з призначенням судового засідання. Судове засідання неодноразово відкладалося, через неявку сторін у судове засідання. 06.07.2022 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач, ПАТ «СК АРКС«» та представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Причина неявки суду невідома. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Причина неявки суду невідома. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце на автодорозі Одеса-Білгород-Дністровський за участю транспортних засобів Mitsubishi Lancer, номерний знак [NUMBER] , Suzuki, номерний знак [NUMBER] , та Mercedes-Benz, номерний знак [NUMBER] . Власником останнього транспортного засобу є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію, виданого 14.05.2019 року в Придністровській Молдавській Республіці. На момент ДТП [PERSON] володів транспортним засобом Mercedes-Benz, номерний знак [NUMBER] , на підставі довіреності від 09.07.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Тираспольського нотаріального округу Турченкова В.В., зареєстрованої в реєстрі № 1ч/-4602. Після ДТП позивач звернулася до АТ «СК АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив. Листом № 272 від 14.08.2019 року страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування, оскільки на підтвердження права власності та володіння транспортним засобом позивачем було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке видані органами Придністровської Молдавської Республіки, яка не визнана світовим співтовариством та не є суб`єктом міжнародних правовідносин. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, а предметом спору є питання наявності або відсутності у позивача права на отримання страхового відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Предметом договору страхування за змістом статті 280 ЦК України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). За положеннями ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. При цьому, зазначений Закон також визначає терміни та їх значення, яке вживається у цьому Законі. Так пунктом 1.6 статті 1 цього Закону власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Крім того, одним з документів, який потерпілий повинен надати страховику для здійснення страхової виплати, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну є документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт «г» пункту 35.2 статті 35 Закону). За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону за відсутності документів,зазначених у статті 35, зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, оскільки за змістом цієї норми зобов`язання щодо подальших дій по відшкодуванню заподіяної шкоди страховик виконує за наявності відповідних документів. Крім того, підпунктом 37.1.3 п.37.1. ст.37 Закону № 1961-IV передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Пунктом 13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», на який послався суд першої інстанції, передбачено, що відповідно до ст.386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, суд зазначив, що такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що право на отримання страхового відшкодування належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності,права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності. Зміст цих норм свідчить про те, що захисту підлягає лише законне право потерпілого. Крім того, наявність такого права підлягає доведенню у відповідності до цивільного процесуального законодавства належними та допустимими доказами. На підтвердження права власності на транспортний засіб позивач надала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане 14.05.2019 року Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, яка не визнана світовим співтовариством та не є суб`єктом міжнародних правовідносин, та довіреність, складену не уповноваженою в установленому законом порядку особою. Згідно з ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України Суд зауважує, що нотою Міністерства закордонних справ та європейської інтеграції Республіки Молдова від 11.07.2007 року було повідомлено Україну, що документи про реєстрацію транспортних засобів, оформлені Управлінням ДАІ МВС Придністровської Молдавської Республіки, не мають юридичної сили. Водночас жителі Придністровського регіону мають змогу зареєструвати свої транспортні засоби відповідно до національного законодавства Республіки Молдова. Згідно зі ст. 1 Договору про добросусідство, дружбу і співробітництво між Україною та Республікою Молдова, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Договору про добросусідство, дружбу і співробітництво між Україною та Республікою Молдова» № 459/96-ВР від 01.11.1996 року, Україна зобов`язується дотримуватись у відносинах з Республікою Молдова принципів непорушності кордонів, територіальної цілісності та невтручання у внутрішні справи. Отже, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, не може бути визнане Україною належним документом, що підтверджує право власності заявника на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 522/5162/16-ц, де зазначено, що « право на отримання страхового відшкодування належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні. Визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності. Зміст цих норм свідчить по те, що захисту підлягає лише законне право потерпілого. Крім того, наявність такого права підлягає доведенню у відповідності до цивільного процесуального законодавства належними та допустимими доказами». Крім того, протокол про взаємне визнання дій на території Придністров`я та Республіки Молдова в цілому документів, які видаються компетентними органами Сторін від 16.05.2001 року, на який посилається позивач, був визнаний керівництвом Республіки Молдова недійсним, про що була зроблена офіційна заява. Факт керування позивачем транспортним засобом, за відсутності доказів володіння ним на законних підставах, не має наслідком законність його майнового інтересу, а тому не є передумовою для виникнення у позивача права на отримання страхового відшкодування. Отже, позивач не є особою яка має право на отримання страхового відшкодування, оскільки таке право належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні, визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б давали підстави для задоволення заявлених вимог, а тому заявлені вимоги підлягають відмові. У зв`язку з тим, що позов залишено без задоволення, то підстав для стягнення судових витрат також немає.

Outcome: dismissed