Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про припинення її права власності на 1/5 частину кв. [ADDRESS] , стягнення з позивача компенсації зазначеної частки в розмірі 123279,80 гривень та визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кв. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожному із співвласників належить по 1/5 частині квартири. З 1995 р. позивач спільно зі своєю дружиною, [PERSON] , проживають в кв. [ADDRESS] . Відповідач, колишня дружина позивача, та її сини, в січні 1995 р. добровільно залишили квартиру та не проживають в ній, не несуть будь-яких витрат на її утримання. Квартира [ADDRESS] знаходиться в незадовільному стані та потребує ремонту і значних капіталовкладень, однак відповідач та її сини відмовляються вкладати в спірне житло будь-які кошти. З огляду на технічні характеристики квартири виділити частки із спільної часткової власності неможливо. Позивач вказує, що відповідач та її сини забезпечені іншим житлом, що належить їм на праві власності. Оскільки в добровільному порядку з огляду на напружені між сторонами стосунки неможливо вирішити даний спір, позивач просить в судовому порядку припинити право власності відповідача на належну їй на праві власності частину квартири, шляхом виплати їй грошової компенсації та визнати за позивачем право власності на 1/5 частину кв. [ADDRESS] . 10.06.2019 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 29.10.2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні позову, оскільки припинення права власності на спірну частку квартири суттєво порушить її права, вона не має іншого житла, а позивачем з приводу цих обставин надані недостовірні докази. 18.05.2023 р. відповідачем подана заява про визнання позову щодо припинення за нею права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , шляхом виплати їй грошової компенсації вартості зазначеної частки в розмірі 374572, які внесені позивачем на депозитний рахунок і вартість якої визначена відповідно до висновку експертизи. В силу положень ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони та треті особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, з клопотання про відкладення судового засідання не звертались. В зв`язку з визнанням відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, суд вважає за можливе ухвалити судове рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом в ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожному із співвласників належить 1/5 частина зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право власності, що видане відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м.Києва 25.06.1996 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно та рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.08.2011 р. Згідно технічних характеристик, що відображені в Технічному паспорті на домоволодіння, квартира [ADDRESS] загальною площею 67,9 кв.м. складається з трьох житлових кімнат площею 42,7 кв.м. та підсобних приміщень. Тобто, кожному із співвласників належить 13,58 кв.м. квартири. На момент розгляду справи в зазначеній квартирі проживать [PERSON] зі своєю дружиною - [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 18599/20-42 від 03.02.2023 р., складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість 1/5 частини квартири [ADDRESS] станом на 27.01.2023 р. складає 374572 гривні. Грошові кошти в розмірі 374572 гривні були внесені позивачем на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м.Києва. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Позивач звернувся до суду з вимогами про припинення права власності відповідача на 1/5 частину кв. [ADDRESS] , стягнення з позивача грошової компенсації зазначеної частки та визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України). Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) звернула увагу на те, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року в справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] крім спірного нерухомого майна належить на праві власності 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Як встановлено судом, і це не заперечувалось сторонами, відповідач, яка є колишньою дружиною позивача, з 1995 р. не мешкає в спірній квартирі, а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи не містять доказів можливості виділення в натурі із спільної часткової власності 1/5 частини квартири, що належить відповідачу і така частка є незначною. Спільне користування кв. [ADDRESS] є неможливим в зв`язку з неприязними відносинами, що склались між сторонами, а також враховуючи, що позивач після розірвання шлюбу вдруге одружився та мешкає в квартирі спільно з іншою дружиною. Відповідач визнала заявлені позивачем вимоги та погодилась на виплату їй грошової компенсації в рахунок її частки у праві спільної часткової власності. Суд вважає, що таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права відповідача, а припинення її права власності на частку у спільній частковій власності шляхом виплати грошової компенсації не призведе до завдання їй істотної шкоди. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст.ст.142, 141 ЦПК України. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу положень ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу 50% сплаченої суми судового збору з державного бюджету України, а інша частина суми судового збору підлягає стягненню з відповідача у справі.

Outcome: approved