Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2» (далі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] (далі по тексту - третя особа) в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] плату за користування нежилим приміщенням [ADDRESS] в загальному розмірі 187 000,00 грн; - усунути перешкоди у користуванні власником нежилим приміщенням [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] здійснити їх повернення власнику цих приміщень - Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2». В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що товариство є власником нежилого приміщення [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року у справі №761/35482/18-ц приміщення 61а у будинку [ADDRESS] витребувано з чужого незаконного володіння та повернуто у власність позивача. Як вказує позивач, 01 вересня 2022 року представниками товариства було встановлено, що у відповідності до договору оренди приміщення від 25 травня 2021 року, орендарем вказаного вище приміщення є відповідач. Позивач, як зазначено у позові, повідомив відповідача про зміну власника приміщень та роз`яснив необхідність сплати орендної плати в подальшому на його користь. Проте, відповідачем орендна плата за вересень та половину жовтня 2022 року не вносилась, у зв`язку з чим виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 33 000,00 грн. Позивач також просить стягнути неустойку за час прострочення повернення приміщення за період з середини жовтня 2022 року по січень 2023 року включно у розмірі 154 000,00 грн. Крім того, у позові зазначено, що у зв`язку з систематичними порушеннями договору оренди, позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив вважати припиненим договір оренди, здійснити повернення приміщення та оплатити весь час користування приміщенням. Проте, відповідачем вимоги позивача не виконані, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2023 року для розгляду цивільної справи №761/2678/23 визначено суддю Шевченківського районного суду міста Києва Романишену І.П. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2» залишена без руху та останньому наданий строк для усунення недоліків. 31 січня 2023 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про усунення недоліків разом з доказами направлення відповідачу та третій особі копії позовної заяви з доданими до неї документами. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що судом на адресу реєстрацію відповідача та на адресу реєстрації третьої особи направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0305719433702, 0305719433710), проте, відповідно до довідок відділення поштового зв`язку копія ухвали суду не вручена та повернута на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2» належить на праві приватної власності група приміщень №61-А (в літ А), загальною площею 101,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни №2242 від 07 серпня 2009 року та рішення Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року у справі №761/35482/18, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №308633438 від 31 серпня 2022 року. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2021 року між [PERSON] (далі по тексту - орендодавець) та [PERSON] (далі по тексту - орендар) укладено договір оренди приміщення, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар зобов`язався прийняти у строкове платне користування приміщення для роботи та майно за адресою: [ADDRESS] (пункти 1.1., 1.2. договору). Відповідно до пункту 1.3. договору орендар зобов`язався прийняти зазначене приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату і комунальні послуги та після припинення цього договору повернути приміщення та майно, яке заходиться в ньому орендодавцю в стані, відповідно до стану на момент підписання цього договору. Строк оренди приміщення починається з дати підписання акта приймання-передачі відповідно до пункту 2.1. договору та спливає 25 квітня 2024 року (включно) (пункт 5.2. договору). Згідно пункту 5.3. договору договір припиняється в порядку, передбаченому чинним законодавством України, з наступних підстав: а) за згодою сторін, вчиненою у письмовій формі; б) закінчення строку оренди та повне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором; в) знищення приміщення (пожежа, землетрус, вибух та ін.) або таке пошкодження приміщення, що унеможливлює його нормальне використання орендарем відповідно до умов договору; г) розірвання договору за рішенням суду; д) з інших підстав, передбачених чинним законодавством України; е) на вимогу орендодавця у разі несплати орендної плати та, або платежів за комунальні та інші послуги орендарем протягом місяця - через 10 днів з моменту надіслання орендодавцем такої вимоги; ж) у випадку невиконання орендарем обов`язку з перерахування орендної плати в строки, передбачені пунктом 6.3. цього договору; з) дія договору припиняється за згодою сторін, вчиненою у письмовій формі, за умови попередження про це заінтересованою стороною іншу сторону не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дати припинення. Відповідно до пункту 5.4. договору протягом 2 (двох) календарних днів після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцю, а орендодавець зобов`язаний прийняти його на підставі акта повернення, який підписується сторонами. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення приміщення, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення (пункт 5.7. договору). У відповідності до пункту 6.1.1. договору згідно з умовами, перший рік оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування приміщенням у розмірі 22000,00 грн за один повний календарний місяць оренди (ПДВ не нараховується), другий та послідуючі роки, але після закінчення карантину 25000,00 грн за один повний календарний місяць оренди (ПДВ не нараховується). Пунктом 6.3. договору передбачено, що сторони домовились про те, що орендар сплачує орендну плату та комунальні платежі до дати фактичного повернення приміщення за актом приймання-передачі приміщення. Згідно пункту 6.4. орендна плата сплачується у національній валюті України у вигляді авансових внесків за один місяць 25 числа кожного місяця. Якщо орендар закінчить експлуатацію наданих приміщень у неповний місяць, плата розподіляється пропорційно. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Факт приймання - передачі приміщення 61А у будинку [ADDRESS] сторонами договору підтверджено актом приймання-передавання орендованого приміщення від 25 травня 2021 року. У зв`язку зі зміною власника приміщення, позивач 30 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку направив на адресу [PERSON] лист-повідомлення за вих.№037/1 від 29 вересня 2022 року, в якому позивач вимагав від останньої вважати припиненим договір оренди приміщення від 25 травня 2021 року з 11 жовтня 2022 року (через 10 днів після надсилання цієї вимоги); в період з 11 по 13 жовтня 2022 року здійснити повернення приміщення 61а, яке розташоване в будинку [ADDRESS] власнику цих приміщень - Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2»; здійснити оплату на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2» за весь час фактичного користування приміщенням (з 01 вересня 2022 року по дату його повернення), а також роз`яснено, що в разі неповернення приміщень їх власнику до 13 жовтня 2022 року, після цієї дати товариство змушене буде вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати. Зважаючи, що відповідачем вимоги, викладені у листі - повідомленні від 29 вересня 2022 року за вих.№037/1, не виконані, позивач 14 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача вимогу щодо негайного повернення приміщення та сплати орендної плати від 09 грудня 2022 року за вих.№052/1, в якій останній вимагав від відповідача негайно в термін до 31 грудня 2022 року здійснити повернення приміщення 61а, яке розташоване в будинку [ADDRESS] власнику цих приміщень - Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона - 2», яке утримується без законних на те підстав; сплатити орендну плату за вересень та половину жовтня 2022 року у розмірі 33000,00 грн, а також неустойку за час прострочення повернення приміщення за 2,5 місяці у розмірі 110000,00 грн, загалом 143000,00 грн. Проте, відповідачем зазначені вимоги виконані не були, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 626, частини 1 статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 1 статті 770 ЦК України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Наведене в сукупності свідчить про те, що державна реєстрація 29 серпня 2022 року за позивачем права власності на групу приміщень [ADDRESS] , яке виступає об`єктом оренди, є підставою для переходу до нового власника прав орендодавця, і такий перехід не припиняє автоматично права відповідача, як орендаря, на користування приміщенням за договором оренди, доказів розірвання якого (в тому числі в судовому порядку) сторонами до суду не надано. Відтак, позивач набув право на отримання орендної плати за договором оренди від 25 травня 2021 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Як вже було зазначено судом, факт передачі та прийняття в оренду вказаного вище нежитлового приміщення відповідачем підтверджується актом приймання-передавання орендованого приміщення, який є додатком до договору оренди від 25 травня 2021 року. Слід також зазначити, що матеріали справи не містять доказів розірвання договору оренди до закінчення строку його дії чи про дострокове припинення його дії за згодою сторін договору, а отже після державної реєстрації права власності за позивачем на приміщення, які є об`єктом оренди, дія договору оренди продовжилася на умовах, визначених цим договором. Відповідач, як встановлено судом, не сплачувала орендну плату та продовжувала користуватися спірним нежитловим приміщенням. У вересні 2022 року позивач звернувся до відповідача з листом - повідомленням, в якому повідомив про необхідність сплати орендної плати та про припинення дії договору оренди відповідно до підпункту «е» пункту 5.3. договору (несплата орендної плати та, або платежів за комунальні та інші послуги) та просив відповідача в період з 11 по 13 жовтня 2022 року здійснити повернення спірного приміщення. У грудні 2022 року, як вже зазначалось судом, позивач направив на адресу відповідача вимогу з проханням сплатити орендну плату за користування нежитловим приміщенням за весь час користування ним, здійснити повернення приміщення та сплатити неустойку за час прострочення повернення приміщення. Суд наголошує, що з огляду на відсутність встановлених юридичних фактів, які вказують на продовження дії договору, договір оренди від 25 травня 2021 року припинив свою дію 11 жовтня 2022 року, тобто, через 10 днів після надіслання на адресу відповідача вимоги про сплату орендної плати. За наведених підстав, суд дійшов висновку, що сплаті орендної плати на користь позивача за вересень 2022 року підлягає 22000,00 грн, за 11 календарних днів жовтня 2022 року 7806,45 грн (22000,00 грн/31 календарний день*11 календарних дні жовтня 2022 року). Також, відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Зазначеною нормою визначено обов`язок наймача щодо повернення речі у разі припинення договору найму, а також передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Однією із основних умов застосування статті 785 ЦК України як щодо зобов`язання повернути майно, так і щодо сплати неустойки є встановлення факту припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав. Судом встановлено, що договір оренди від 25 травня 2021 року припинив свою дію 11 жовтня 2022 року, тобто, відповідач після припинення дії договору оренди (11 жовтня 2022року) не повернула приміщення його власнику у встановленому договором порядку, а продовжує користуватися ним без жодних оплат, тобто, без належних правових підстав. Суд звертає увагу, що після припинення дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві. Суд зауважує, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна нормастатті 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно. За статтями 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України). Тобто неустойка згідно із частиною 2 статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). Водночас, слід зазначити, що неустойка за частиною 2 статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19 квітня 2021 року в справі № 910/11131/19). Слід зауважити, що звертаючись до суду позивач зазначив, що всупереч вимог договору оренди та вимог власника приміщення, відповідач продовжувала користуватися об`єктом оренди (приміщенням) і після припинення строку його дії. Таким чином, судом встановлено, що позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за період з 11 жовтня 2022 року (після припинення договору оренди) по січень 2023 року включно. Слід зазначити, що умовами договору оренди передбачено право орендаря повернути приміщення протягом двох календарних днів після закінчення строку оренди. Більш того, у листі - повідомленні від 29 вересня 2022 року позивач самостійно встановив строк з 11 по 13 жовтня 2022 року для повернення відповідачем належного йому майна. Наведене свідчить, що, оскільки до суду з цим позовом позивач звернувся 23 січня 2023 року, а строк невиконання зобов`язання розпочався 14 жовтня 2022 року, нарахуванню підлягає сума неустойки, розрахована за період з 14 жовтня 2022 року по 23 січня 2023 року, що у гривневому еквіваленті становить 25548,39 грн за жовтень 2022 року (з 14 жовтня по 31 жовтня 2022 року (44000,00 грн/31 календарний день*18 календарних днів)), 44000,00 грн за листопад 2022 року, 44000,00 грн за грудень 2022 року та 32645,16 грн за січень 2023 року (з 01 січня 2023 року по 23 січня 2023 року (44000,00 грн/31 календарний день*23 календарних дні) , а разом 146193,55 грн. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути приміщення власнику, суд зазначає таке. За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанові Пленуму ВСУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Судом встановлено, що відповідач на момент звернення позивача до суду з цим позовом неправомірно, без будь-яких правових підстав продовжувала користуватись приміщеннями, належними позивачу. Таким чином, оскільки дія договору оренди припинена, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні позивачем приміщенням [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача здійснити їх повернення власнику ТОВ «Київська пересувна механізована колона-2». Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 5324,00 грн.

Outcome: partial