Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-24 00:00:00

В лютому 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до ПКВО «Фармація» про стягнення невиплаченої заборгованості по заробітній платі при звільненні у розмірі 58\~593,33 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення до постановлення судового рішення. В обґрунтування позовних вимог вказала, що у період з 10.01.2003 по 13.01.2023 вона перебувала у трудових відносинах з ПКВО «Фармація». У зв`язку з початком повномасштабної агресії Російської Федерації позивач виїхала за кордон та продовжила працювати в дистанційному режимі. 13.01.2023 вона була звільнена з роботи за власним бажанням згідно наказу № 9-к від 10.01.2023. Відповідно до даного наказу днем звільнення визначено 13.01.2023. Оскільки позивач перебуває за кордоном, вона та відповідач обмінювалась електронними повідомленнями. Копію наказу про звільнення позивач отримала на електронну адресу, проте жодної інформації про нараховані їй при звільненні кошти [PERSON] надано не було. Після подання позивачем 30.01.2023 заяви на електронну пошту відповідача, 02.02.2023 вона отримала відповідь та розрахунковий лист, після чого їй стало відомо про заборгованість на момент звільнення в розмірі 58\~539,33 грн. В добровільному порядку виплатити їй вказані грошові кошти ПКВО «Фармація» відмовляється. Враховуючи викладене, позивач вважає, що має також право на отримання середнього заробітку за весь період затримки розрахунку з часу звільнення до постановлення судом рішення. Також позивач посилалась на те, що відповідачем при звільненні не було своєчасно видано їй трудову книжку. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. 06.03.2023 від представника відповідача ПКВО «Фармація» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає частково. А саме зазначав, що будь-яких підтверджень того, що [PERSON] , перебуваючи за кордоном, працювала дистанційно, до позовної заяви не долучено. Натомість стверджує, що з 18.04.2022 вона не виконувала роботу та була відсутня на робочому місці без поважних причин. В той же час відповідач зазначає, що згідно виконаного підприємством розрахунку від 13.01.2023 [PERSON] нараховано 59\~593,33 грн., з яких заробітна плата - 51\~731,89\~грн., компенсація за 24 дні невикористаної відпустки - 7\~861,44 грн. При цьому частину заборгованості по заробітній платі в розмірі 3\~000,00 грн. [PERSON] було виплачено. Таким чином станом на 06.03.2023 заборгованість по заробітній\~платі складає 48\~731,89 грн. В цій частині відповідач позовні вимоги визнає. Також ПКВО\~«Фармація» посилається на те, що є підприємством комунальної власності, отримує дохід лише від реалізації лікарської продукції, має значну заборгованість у розмірі 13\~113\~000,00 грн., що призводить до затримки виплати заробітної плати працівникам. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2023 суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; витребував у ПКВО «Фармація» довіку про розмір середньоденного заробітку [PERSON] , а також копію положення (статуту) про підприємство. 11.04.2023 витребувані докази надійшли на адресу суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. При цьому визнав часткову плату відповідачем заборгованості з невиплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 3000,00 грн. Також заявив клопотання про доручення до матеріалів справи доказів такої виплати, переписки в месенджері позивача з відповідачем щодо її бажання звільнитися, та копії розрахункового листа при звільненні від січня 2023 року. У зв`язку з наявністю такого листа в матеріалах справи вказане клопотання представника позивача протокольною ухвалою суду було задоволено частково. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 25.05.2023 на електронну адресу суду від В.о. директора ПКВО «Фармація» - Дідан Т.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З 10.01.2003 [PERSON] працювала в ПКВО «Фармація», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с. 20-28). Згідно Наказу ПКВО «Фармація» № 9-К від 10.01.2023 [PERSON] , фахівця з бухгалтерського обліку з розрахунків, звільнено з займаної посади з 13.01.2023 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії наказано нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30.12.2021 по 13.01.2023 (а.с. 29). Відповідно до розрахункового листка за січень 2023 року борг підприємства перед [PERSON] на кінець місяця становить 58\~593,33 грн., в тому числі 7\~861,44\~грн. - компенсація за невикористану відпустку (а.с. 34). Відповідно до розрахунку при звільненні за вих. № 02/10-11 від 13.01.2023, виконаному ПКВО «Фармація», [PERSON] нараховано 59\~593,33 грн., з яких: 51\~731,89 грн. - заробітна плата, 7\~861,44 грн. - компенсація за 24 дні невикористаної відпустки (а.с. 56). Згідно відомості про виплату готівки № 73 від 02.03.2023 ПКВО «Фармація» було частково виплачено [PERSON] заробітну плату в розмірі 3\~000,00 грн. (а.с. 54-55). Норми статті 47\~КЗпП України вказують про обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи вбачається, що на день звільнення [PERSON] всі суми, що належали їй до виплати при звільненні (заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку), відповідачем ПКВО «Фармація» їй сплачено не було. Відповідач вказану обставину не заперечує і не спростовує. Згідно розрахунку при звільненні, долученого до матеріалів справи відповідачем (а.с. 56), [PERSON] на день звільнення 13.01.2023 було нараховано, проте не виплачено, 59\~593,33 грн., з яких: 51\~731,89 грн. - заробітна плата, 7\~861,44 грн. - компенсація за 24 дні невикористаної відпустки. При цьому в подальшому 02.03.2023 частину заборгованості по заробітній платі в розмірі 3000, 00 грн. відповідачем було сплачено добровільно. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення сум, що належали їй від підприємства до виплати при звільненні, підлягають частковому задоволенню, в розмірі 56\~593,33 грн., а саме 48\~731,89 грн. (51\~731,89 грн. 3\~000,00\~грн.) - заробітна плата, 7\~861,44 грн. - компенсація за 24 дні невикористаної відпустки. При розрахунку вказаної суми суд враховує дійсний розмір заборгованості по заробітній платі на момент звільнення та компенсації за невикористану відпустку, розмір яких було достовірно визначено відповідачем, на підтвердження чого було надано належні докази. Суд не враховує заперечення відповідача проти позову щодо того, що підприємство перебуває у тяжкому матеріальному стані і у нього відсутні кошти на виплату заробітної плати, оскільки сама по собі відсутність у нього грошових коштів не є поважною причиною невиплати зарплати. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Щодо заперечень відповідача проти позову в зв`язку з тим, що позивач [PERSON] починаючи з квітня 2022 року не виконувала свою роботу та без поважних причин не з`являлась на робочому місці, суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами, та, навпаки, спростовуються його ж твердженнями (діями) про нарахування заробітної плати за вказаний період та визнанням позову в частині стягнення нарахованої, проте не виплаченої заробітної плати в сумі 48\~731,89\~грн. Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.\~117\~КЗпП України відповідальність. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як наведено вище, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки починаючи з 13.01.2023 по дату ухвалення судом рішення. Відповідно до Довідки ПКВО «Фармація» від 10.04.2023 за вих. № 98, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 463,68 коп. (а.с. 64). Кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2023 по 25.05.2023 становить 94 робочих дні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку [PERSON] за цей період складає 43\~585,92 грн. (463,68 грн. х 94 дні). За такого, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 43\~585,92 грн., без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податкового агента. Враховуючи, що на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~073,60 грн.

Outcome: partial