Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просить винести рішення про усиновлення ним малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також внести зміни до актового запису про народження дитини, а саме змінити прізвище та по батькові дитини, і в графі «відомості про батька» вказати його батьком. В обґрунтування заяви зазначає, що з 25.06.2019 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В дружини заявника також є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає в сім`ї заявника. Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.11.2022 року біологічного батька малолітнього [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно сина. Заявник прийняв рішення усиновити малолітнього сина дружини [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження умов проживання від 28.03.2023 року встановлено, що у заявник із дружиною та трьома малолітніми дітьми проживають в будинку батька дружини [PERSON] , житло повністю забезпечує потреби проживаючих, є всі необхідні умови для утримання та виховання дітей, забезпечення їм стабільних та гармонійних умови життя та розвитку. Заявник має добрий стан здоров`я, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Мати дитини не заперечує проти усиновлення, що підтверджується заявою 28.03.2023 року, що посвідчена державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріально контори Давидовою С.М. та зареєстрована в реєстрі за № 1-367. Заявник має переважне право на усиновлення дитини, відповідно до норм ст. 213 СК України, оскільки дитина виховується в його сім`ї з 2019 року, а саме з моменту спільного проживання з [PERSON] . Заявник виховує дитину як рідного сина, а [PERSON] вважає його батьком. Між ними склалися теплі сімейні відносини, а тому він вважає, що усиновлення ним [PERSON] відповідатиме їхнім інтересам. Ухвалою суду 12.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Порхун О.П. підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л.В. у судове засідання не прибула, до суду надала заяву в якій просить проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 192, його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). 25.06.2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Тетіївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 64. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). З копії рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03.11.2022 року в цивільній справі № 940/833/22 [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14-17). Як вбачається із заяви від 28.03.2023 року, що посвідчена державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріально контори Давидовою С.М. та зареєстрована в реєстрі за № 1-367, [PERSON] надала свою згоду на всиновлення громадянином [PERSON] , [INFO] , її сина - [PERSON] , [INFO] , з присвоєнням йому прізвища та по батькові усиновителя (а.с. 13). Згідно висновку про стан здоров`я особи виданого КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради від 12.01.2023 року встановлено, що заявник [PERSON] має добрий стан здоров`я, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 10). Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» до кримінальної відповідальності заявник [PERSON] станом на 22.02.2023 року не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 11). 29.03.2023 року провідним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Тетіївської міської ради Дзюбою Г.С. було проведено обстеження умов проживання заявника за адресою: [ADDRESS] , та було встановлено, що умови проживання хороші, в кімнатах чисто та тепло, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Продуктами харчування сім`я забезпечена в повній мір. Дитина [PERSON] має окреме спальне місце, місце для підготовки до уроків та сну, одягом та взуттям хлопчик забезпечений відповідно віку. В даному будинку зареєстровані та проживають заявник, дружина заявника [PERSON] , його тесть [PERSON] , теща [PERSON] , син дружини [PERSON] , та малолітні донька заявника [PERSON] та син [PERSON] . Стосунки, традиції сім`ї теплі та доброзичливі. Заявник має гарні відносини з малолітнім [PERSON] , [INFO] , хлопчик називає його татом. Дитина має все необхідне для повноцінного розвитку та навчання. Вході бесіди хлопчик повідомив, що любить заявника як батька (а.с. 18). Виконавчий комітет Тетіївської міської ради своїм висновком про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини № 243-09/513 від 30.03.2023 року вважає, що усиновлення [PERSON] , [INFO] , заявником [PERSON] є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 20-22). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайвищому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 5, 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою, зокрема забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 Сімейного Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. (ст. 207 Сімейного Кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 208 Сімейного Кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу), а саме особа до досягнення нею повноліття, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 211 Сімейного Кодексу України, усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п`ятій та шостій цієї статті. Відповідно до ст. 212 Сімейного Кодексу України, не можуть бути усиновлювачами особи, які: 1) обмежені у дієздатності; 2) визнані недієздатними; 3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; 5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; 6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; 7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); 8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений Міністерством охорони здоров`я України; 9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; 10) були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; 11) за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; 12) є особами без громадянства; 13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини. Усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її ( ч.2 ст. 219 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 220 Сімейного Кодексу України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Судом не встановлено обставин, визначених ст. 212 СК України, які б перешкоджали заявнику [PERSON] , бути усиновлювачем. Відповідно до ч. 1 ст. 218 Сімейного Кодексу України, для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Малолітній [PERSON] , [INFO] , досяг такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку, тому в ході бесіди з працівником служби у справах дітей та сім`ї Тетіївської міської радиповідомив, що любить заявника як батька. Також, в судовому засіданні малолітній [PERSON] , [INFO] , підтвердив свою згоду на усиновлення його [PERSON] , адже в них склалися добрі відносини та він називає його батьком. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним у справі доказам, діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що громадянин України [PERSON] [INFO] , може бути усиновлювачем малолітнього [PERSON] , [INFO] , тому його заява підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 233 Сімейного Кодексу України, суд також вважає за можливе зобов`язати органи державної реєстрації актів цивільного стану України внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження [PERSON] , [INFO] , складений Тетіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, № 192 від 19.10.2016 року, а саме змінити прізвище з « [PERSON] » на « [INFO] », по батькові змінити з « [PERSON] » на « [INFO] », в графі «відомості про батька» вказати: батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, та видати нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням зазначених змін, анулювавши свідоцтво про народження, видане раніше. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: approved