Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 6500 грн. на кожну дитину щомісяця, з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття, у зв`язку із тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку. Крім того, вказувала, що у зв`язку з тим, що діти перебувають на повному її утриманні, вона несе додаткові витрати, зокрема, влітку 2022 року позивач оплатила участь дітей у тренувальних зборах у літньому таборі у розмірі 20000 грн., на підставі чого просила стягнути з відповідача половину вказаної вартості у розмірі 10000 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити та вирішити питання про стягнення судових витрат. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, подали до суду відзив, в якому не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину. Зазначили, що стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі є необґрунтованим. Також вказували, що понесення позивачем витрат на перебування дітей на тренувальних зборах у літньому таборі документально нічим не підтверджено. Додаткового повідомили, що на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 23.08.2007 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.05.2021 розірвано. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, хоча зобов`язаний це робити. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. З наданої відповідачем довідки №0000-000034 від 15.02.2023 убачається, що відповідач працює у Представництві «Енертекс» з 21.12.2002 електромонтажником розподільних пристроїв та йому нараховується заробітна плата в розмірі 18 633, 99 грн. (а.с.54). Згідно посвідчення серія [NUMBER] виданого Управлінням соціального захисту населення, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію. Згідно посвідчення № [NUMBER] виданого Управлінням соціального захисту населення, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію (а.с.58,59). У відповідності до наданих стороною позивача чеків (а.с.12-33), позивач здійснює утримання своїх дітей, купує речі, засоби гігієни, продукти харчування, одяг, канцелярські товари та книжки. Згідно довідки Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Школа спорту» від 02.02.2022, [PERSON] , 2014 року народження, систематично відвідує спортивну секцію дзюдо з 2020 року (а.с.34). Як убачається з довідки КР «Політехнік» від 08.02.2022, [PERSON] , 2008 року народження, відвідує секцію з регбі зі сплатою членських внесків у розмірі 400 грн. на місяць, за 2021 рік сплачено 4800 грн. (а.с.36). Як убачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в судовому засіданні стверджував, що на його утриманні перебувають його непрацездатні батьки, проте на підтвердження своїх посилань жодних доказів не надав. При цьому, твердження позивача про ненадання коштів відповідачем на утримання дітей спростовуються розписками наданими стороною відповідача (а.с.55-57), з яких убачається, що позивач отримувала по 8000 грн. кожні два місяці в період з липня по грудень 2022 року на утримання дітей, що фактично стороною позивача в судовому засіданні не заперечувалось. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у розмірі по 3500 грн. на кожну дитину щомісячно з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи стягнення з 16.01.2023 та до досягнення дітьми повноліття. Призначення аліментів у більшому розмірі поставить відповідача у скрутне матеріальне становище виходячи із підтвердженого розміру його доходу. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом, сторона позивача вказувала, що позивачем були понесені додаткові витрати на утримання дітей у вигляді оплати участі дітей у тренувальних зборах у літньому таборі у розмірі 20000 грн., на підтвердження чого просила викликати та допитати в якості свідка [PERSON] , який є тренером молодшого сина позивача. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] суду показав, що є тренером молодшого сина позивача, знає хлопчика 2-3 роки. Вказав, що між клубом та батьками укладається усна угода у формі згоди батьків, за навчання батьки сплачують благодійні внески у розмір 800 грн. щомісяця, у клубі організовуються зимові та літні збори, участь у зборах складає 10000 грн. за одну особу. Свідок зазначив, що позивачем за участь дітей у таборі було сплачено частину коштів, оскільки повну суму потрібно внести за місяць до початку зборів. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198). Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на участь дітей у тренувальних зборах у літньому таборі у розмірі 20000 грн. Покази тренера [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджують факт понесення позивачем витрат у зазначеному розмірі. Будь-які інші докази на підтвердження понесення позивачем додаткових витрат в розмірі 20000 грн. в матеріалах справи відсутні. Крім того, суд критично ставиться до тверджень сторони позивача щодо участі обох дітей у тренувальних зборах у літньому таборі, оскільки як убачається з матеріалів справи, старший син сторін відвідує секцію регбі та не займається дзюдо як його молодший брат. При цьому, суд зауважує, що позивач не просить компенсувати додаткові витрати пов`язані з навчанням дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Як встановлено судом, між адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Арцео» та позивачем укладено договір про надання правової допомоги від 09-01-20, видано ордер серії КВ №474843, на підставі чого згідно акту приймання-передачі від 31.01.2023, рахунку на оплату №07/20-22 від 20.07.2022, рахунку на оплату №03/31-23 від 31.03.2023, а також квитанції №0.0.2625110113.1 від 29.07.2022 вартість надання правової допомоги складає 11200 грн. (а.с.39,84-89). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5600 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial