Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє представник за довіреністю Руденко Костянтин Васильович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. 19.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 210519-926-5, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4550 грн строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитний договір був підписаний 19.05.2021 об 11:35 год. шляхом введення в мережі Інтернет одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті https://monetka.ua або https://monetka.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 19.05.2021 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ПриватБанк». Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем був укладений кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору зі всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» був укладений договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-2, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210519-926-5 від 19.05.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки за погашення заборгованості за кредитом і відсотками відповідно до умов вказаного кредитного договору, а отже свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.10.2022 в неї утворилася заборгованість за цим договором у загальному розмірі 16441,19 грн, що складається з наступного: 1) 4530,50 грн - заборгованість за кредитом; 2) 2849,69 грн - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 19.05.2021 по 18.06.2021 включно; 3) 9061 грн - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 26.07.2021 по 13.09.2021 включно. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 16441,19 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2481 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. 27.10.2022 суддею було відкрите провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 16.11.2022. Крім того, вказаною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 47-48). 19.12.2022 судом було ухвалене заочне рішення у справі, яким позовні вимоги були задоволені повністю (а.с. 85-88). 05.01.2023 відповідачем була подана заява про скасування заочного рішення, в якій вона зазначила, що 18.06.2021 вона погасила частину боргу за кредитним договором, укладеним нею із ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», двома платежами на суми 2320,50 грн та 19,50 грн, а всього у розмірі 2340 грн, що вбачається із роздруківки з її особистого кабінету. Отже, залишок тіла кредиту складає 2210 грн. Крім того, 21.07.2021 відповідач сплатила 250 грн для надання їй пролонгації по кредиту, оскільки строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених договором. Ці платежі позивачем не відображені, що ставить під сумнів правильність розрахунку боргу та відсотків за користування кредитом. Кредитний договір був пролонгований та закінчив свою дію 26.07.2021, а отже вимоги позивача про стягнення з неї процентів за користування кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування є необґрунтованими, а тому останні задоволенню не підлягають. Неправомірним також є нарахування позивачем підвищеної 4% ставки на весь борг. Таким чином, на думку відповідача позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 8845,76 грн, з яких: 7954,16 грн - заборгованість за кредитом; 891,60 грн - заборгованість по несплаченим процентам. Також [PERSON] зауважила, що вважає завищеними витрати на правову допомогу адвоката, оскільки останній не брав участі у судових засіданнях та не готував клопотань по суті справи, а заява про розгляд справи за відсутності позивача за своєю складністю не може оцінюватися у 1000 грн з огляду на досвід адвоката, типовість справи та витрачений ним час, оскільки вартість складеної ним однотипної позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості не є співмірною і пропорційною предмету спору (а.с. 98-99). 30.01.2023 заочне рішення суду у справі було скасоване, а справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 118-119). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 210519-926-5 шляхом заповнення позичальником анкети-заяви на кредит № 872378, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4550 грн строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування (п. 2.4.3 договору) та 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк кредитування (п. 3.3 договору) (а.с. 9-11, 12-13). На підтвердження укладення договору № 210519-926-5 від 19.05.2021 позивачем надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.com.ua, в якому викладена хронологія дій щодо укладення даного договору, відповідно до якої 19.05.2021 об 11:16 год. позичальник ввела особисті дані. Об 11:34 год. в особистому кабінеті позичальника створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), останній відправлено SMS-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору. Об 11:35 год. позичальник підписала одноразовим ідентифікатором та відправила позивачу електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), а друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника, якій перераховані кредитні кошти у розмірі 4500 грн на картку № [NUMBER] , що підтверджується чеком № 409212812 від 19.05.2021 (а.с. 9, 12). Із матеріалів, що надійшли до суду від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 27.10.2022 про витребування доказів вбачається, що картка № [NUMBER] була емітована зазначеною банківською установою на ім`я [PERSON] , серед анкетних даних якої в якості засобу зв`язку вказаний номер мобільного телефону [NUMBER] - той самий, що вказаний у кредитному договорі № 210519-926-5 від 19.05.2021 (а.с. 78). Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом. Згідно з п. 1.4 вказаного кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені та сайті monetka.ua. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають у загальному доступі та опубліковані на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, вказаний кредитний договір був укладений між сторонами в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Із наданих позивачем документів судом встановлено, що відповідач отримала надані банком кредитні кошти та порушила умови вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість. Як вбачається із розрахунку заборгованості по договору № 210519-926-5 від 19.05.2021, станом на 17.10.2022 за [PERSON] утворилася сума заборгованості у загальному розмірі 16441,19 грн, що складається з наступного: 1) 4530,50 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2) 2849,69 грн - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 3) 9061 грн - заборгованість за несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустилася порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість. На підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-2 від 17.06.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», права кредитора за договором № 210519-926-5 від 19.05.2021 перейшли до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 15-17, 18). Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустилася порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість. Суд не бере до уваги посилання відповідача (наведені у заяві про скасування заочного рішення) на те, що позивачем не були враховані проведені нею 18.06.2021 два платежі на суми 2320,50 грн та 19,50 грн у рахунок погашення частини боргу за вказаним кредитним договором, сплати яких підтверджується роздруківкою з її особистого електронного кабінету (а.с. 100), позаяк ці платежі враховані та відображені позивачем у доданому до позову розрахунку заборгованості, і такі платежі були зараховані в рахунок погашення сплати відсотків (2320,50 грн) та тіла кредиту (19,50 грн) з урахуванням положень п. 4.5 Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (а.с. 18-25). Згідно з п. 3.3 договору № 210519-926-5 від 19.05.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] , у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 цього договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1460%) кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору. Отже, в даному контексті поняття «кожен день користування кредитом» буде тотожним поняттю «кожен день прострочення», оскільки протягом строку прострочення виплати кредиту [PERSON] фактично ним користувалася, а тому суд не може взяти до уваги зауваження відповідача щодо необґрунтованості нарахування позивачем плати за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту. Крім іншого, у наведеному розрахунку заборгованості позивачем було враховано пролонгацію договору, позаяк плановою датою закриття кредиту зазначається 25.07.2021. При цьому у п. 3.3 договору № 210519-926-5 від 19.05.2021 наголошується, що сторони домовились, що процентна ставка, визначеному у цьому пункті договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, договором передбачено підвищений розмір відсотків як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. З огляду на це суд вважає необґрунтованими посилання відповідача не неправомірне нарахування відсотків позивачем, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування є обґрунтованими. Разом із цим у своїй сталій практиці Верховний Суд зауважує, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). У правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 вказано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Ураховуючи наведене суд вважає, що встановлений у п. 3.3 Кредитного договору розмір процентів (1460%), що нараховані за ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому вважає за необхідне зменшити заборгованість за процентами з 9061 грн до розміру заборгованості за тілом кредиту - 4530,50 гривень. Аналогічний правовий висновок викладений зокрема у постанові Чернігівського апеляційного суду від 01.02.2023 у справі № 750/3411/22, з яким суд першої інстанції погоджується. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 210519-926-5 від 19.05.2021 у розмірі 11910,69 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 02.06.2022 уклав із фізичною особою-підприємцем [PERSON] договір про надання правової допомоги № 02/06/2022, повноваження якого підтверджуються довіреністю від 17.06.2022. Крім іншого, у п. 3.1 вказаного договору зазначається, що вартість послуг виконавця становить: 8000 грн - складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника; 1000 грн - складання заяв, клопотань (а.с. 34-35, 36-38). Із наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі наданих послуг № 3 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану представником [PERSON] , що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 9000 грн, - сплата яких підтверджується платіжним дорученням № 211 від 06.10.2022 (а.с. 33, 35-36). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). [PERSON] (у своїй заяві про скасування заочного рішення) зауважила, що вважає завищеними витрати на правову допомогу адвоката, оскільки останній не брав участі у судових засіданнях та не готував клопотань по суті справи, а заява про розгляд справи за відсутності позивача за своєю складністю не може оцінюватися у 1000 грн з огляду на досвід адвоката, типовість справи та витрачений ним час, оскільки вартість складеної ним однотипної позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості не є співмірною і пропорційною предмету спору. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг № 3 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 послуги, які надавалися адвокатом Руденком К.В., складаються з підготовки позовної заяви (8000 грн) та клопотання про витребовування доказів (1000 грн). При цьому в даному акті зазначено 20 осіб, щодо яких вчинялися такі дії, тобто адвокатом одночасно вчинялись тотожні дії щодо значного кола осіб боржників з аналогічних правовідносин в категорії справ, які не є складними, а ціна позову складає лише 16441,19 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає, що обґрунтований розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у цій справі має складати 3000 грн. Аналогічні правові висновки викладені зокрема у постановах Хмельницького апеляційного суду від 14.02.2023 у справі № 688/3027/22 та Запорізького апеляційного суду від 17.05.2023 у справі № 335/7876/22, з якими суд першої інстанції погоджується. Крім того, позивачем були понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 244 від 13.10.2022 (а.с. 39). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову (11910,69 грн х 100% / 16441,19 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат у розмірі 3946,32 грн - пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог (5481 грн х 72% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial