Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-31 00:00:00

Первісний позивач [PERSON] звернувся 09 вересня 2022 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом із батьком. Свої позовні вимоги первісний позивач [PERSON] обгрунтовує тим, що відносини між сторонами розладились, кожний з подружжя живе своїм життям, фактично сім`я перестала існувати, примирення між сторонами не можливе. Окрім того, первісний позивач [PERSON] просить визначити місце проживання спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] разом з ним, оскільки станом на теперішній час мати дитини - відповідачка [PERSON] перебуває закордоном, вихованням дитини не займається та не прймає участі в утриманні дитини. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулась 03.11.2022 року до суду з зустрічною позовною заявою, згідно якої просила визначити місце проживання спільного сина сторін - [PERSON] , [INFO] , разом з нею, за адресою постійного проживання матері: [ADDRESS] , шляхом відібрання [PERSON] , [INFO] , від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , а також стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої зустрічні позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом [PERSON] обгрунтовує тим, що 30.04.2022 року, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, вона разом з матір`ю відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] та його рідною сестрою вирушили до Німеччини, де проживали разом. Однак, як стверджує [PERSON] , 19.08.2022 року, родичі її чоловіка, з якими вона проживала в Німіччині - мати [PERSON] - [PERSON] , та його рідна сестра - [PERSON] попросили її дати сина - [PERSON] , [INFO] , погуляти та зникли в невідомому напрямку. 22.08.2022 року їй від знайомої стало відомо, що родичі її чоловіка разом з її сином опинились у с. Біленьке, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Цього ж дня, як вона зазначає вона звернулась до поліції в Німеччині з заявою про викрадення її дитини. Як стверджує [PERSON] , оскільки вона отримувала в Німеччині соціальну допомогу вона не могла одразу поїхати до України, тому після оформлення всіх документів, вона приїхала до України та звернулась до поліції з заявою про викрадення дитини. Як на підставу для задоволення своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що станом на теперішній час [PERSON] проходить військову службу в ЗСУ, окрім того, він притягався до аміністративної відповідальності за ст. 173 та ст. 130 ч.1 КУпАП. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, однак адвокат Оснач О.А., яка діє в його інтересах, первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити у повному обсязі, оскільки вони є необгрунтованими, недоведеними, спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню. В судове засідання позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилась, однак адвокат Царенко О.О., який діє в її інтересах, визнав позовні вимоги за первісним позовом в частині розірвання шлюбу та просив відмовити у задовленні іншої частини первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 08.05.2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.09.2022 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №7. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилами ст.ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини, і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що у відповідності зі ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Отже, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу між сторонами, підлягають задоволенню. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №484. Як вбачається з довідки №06.1-09/06-03.4287 від 02.09.2022 року, виданою Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з батьком [PERSON] та його рідною сестрою [PERSON] , у будинку чисто, є пічне опалення, водовідведення, в наявності продукти харчування, у дитини є кімната, яка облаштована меблями, дитячими іграшками та речами. Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , від народження та по теперішній час, умови проживання задовільні. Відповідно до військового квитка серії [NUMBER] , виданого 17.05.2022 року позивач за первісним позовом [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією. Згідно Довідки №220 від 07.10.2022 року, виданою ТОВ «АКВАФРОСТ», позивачка за зустрічним позовом [PERSON] працює з 20.10.2017 року в ТОВ «АКВАФРОСТ» на посаді готувача харчової сировини виробничої служби та станом на теперішній час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Також в матеріалах справи наявні виписки про отримання [PERSON] та [PERSON] соціальної допомоги в Німеччині, які складені німецькою мовою та до матеріалів справи не доданий переклад цих виписок на українську мову, тому суд не має процесуальної можливості надати правову оцінку цим доказам. Також згідно роздруківок з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП 21.08.2020 року та 26.09.2017 року за ст. 173 КУпАП. Згідно повідомлення Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області №63/К-871 від 23.09.2022 року, щодо звернення [PERSON] до поліції, в матеріалах перевірки вбачаються цивільно-правові відносини, які відповідно до ст. 15 ЦПК України є компетенцією цивільного судочинства. Відповідно до Довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхування №257 від 20.10.2022 року, заробітна плата [PERSON] за серпень - вересень 2022 року складає 148941,49 грн.. Згідно Службової характеристики [PERSON] , останній працює водієм-оператором 1 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу тактичних безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів військової частини [NUMBER] , відповідає займаній посаді. Відповідно до характеристики [PERSON] , виданої Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району, останній проживає в приватному будинку на території Шабівської сільської ради, виховує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , працює по найму, за характером спокійний, врівноважений. Скарг від мешканців села та сусідів на нього не надходило. Наказом Служби у справах дітей Шабівської сільської ради №17 від 30.08.2022 року, було тимчасово влаштовано [PERSON] , [INFO] , який залишився без батьківського піклування, в сім`ю рідної тітки [PERSON] , [INFO] . Підставою для тимчасового влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в сім`ю його рідної тітки [PERSON] , [INFO] , стала її заява від 30.08.2022 року. Як вбачається з повідомлення Державної прикордонної служби №91-2528/18/23-Вих від 20.01.2023 року, відповідачка за первісним позовом [PERSON] 30.04.2022 року виїхала за межі України, 16.09.2022 року заїхала на територію України, потім 04.11.2022 року перетнула кордон України на виїзд. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району №28/2023 від 11.04.2023 року було визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , біля батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Рішенням виконавчого комітету Шабівської сільської ради від 11.04.2023 року №28/2023, орган опіки та піклування Шабівської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , біля батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що відповідає інтересам дитини. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача за первісним позовом [PERSON] , повідомила, що у зв`язку з початком збройної агресії Російської Федерації проти України, вона разом з мамою та невісткою - [PERSON] та племінником [PERSON] , [INFO] , виїхали до Німеччини. [PERSON] знаходилась вдома з дитиною, а вона з матір`ю влаштувалися на роботу. Одного разу, коли вони раніше повернулися з роботи, відповідачка [PERSON] знаходилась в квартирі з іншим чоловіком, у цей час дитина плакала. Потім сусіди почали скаржитися, що [PERSON] дуже часто залишає малолітнього сина без нагляду, він був недоглянутий. Потім [PERSON] сказала, щоб [PERSON] разом з матір`ю поверталась в Україну. [PERSON] особисто передала їй та її матері сина та його документи для виїзду за кордон. Вони повернулись в Україну та продовжили проживати в будинку позивача за первісним позовом [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] , як і до від`їзду до Німеччини. Через місяць, [PERSON] теж повернулась в Україну, проте жодного разу не зайшла до дитини, хоча проживає поруч. [PERSON] зазначає, що її брат - [PERSON] турбується про дитину, повністю її забезпечує, та коли приїжджає у відпустку весь свій вільний час проводить з сином. Ніхто не збирається перешкоджати участі [PERSON] у вихованні сина, вона може приходити до сина в будь-який час. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно частин 4, 5, 6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Однак, судом під час розгляду справи не було встановлено, що Висновок Шабівської сільської ради як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суперечить інтересам малолітнього [PERSON] , тому підстав для того, щоб суд з ним не погодився не має. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обгрунтовного висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним, підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Суд зазначає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, недоведеними, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, та є взаємовиключними від задоволення первісних позовних вимог. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання спільної дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , та витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вищезазначених. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона, відповідно до ст. 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: approved