Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Рух справи. 20 червня 2022 року позивач звернувся до суду у якому просить: Стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 22.04.2019: основний борг в сумі 8\~350 доларів США, проценти за позикою із 22.04.2019 по 22.12.2019 в сумі 932,90 доларів США; пеня за період із 23.12.2019 по 11.03.2020 в сумі 6\~680 доларів США; штраф в сумі 1252,50 доларів США; 3% проценти річних за період з 23.12.2019 по 23.02.2022 у сумі 544,92 долари США, а разом 17\~760,32 долари США. Стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 22.04.2019: основний борг в сумі 8\~350 доларів США, проценти за позикою із 22.04.2019 по 22.12.2019 в сумі 932,90 доларів США; пеня за період із 23.12.2019 по 11.03.2020 в сумі 6\~680 доларів США; штраф в сумі 1252,50 доларів США; 3% проценти річних за період з 23.12.2019 по 23.02.2022 у сумі 544,92 долари США, а разом 17\~760,32 долари США. 08 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. 16.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22.04.2019 між ним та [PERSON] укладений договір позики за яким передав в борг грошові кошти у розмірі 8350,00 доларів США із строком повернення до 22.12.2019. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики між кредитором , боржником і [PERSON] , [PERSON] укладено два окремих договори поруки. У випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, поручитель сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми зобов`язання за основним договором за кожен день прострочки. 24.05.2022 позивачем на адресу відповідачів направлено вимоги про сплату заборгованості за договором позики від 22.04.2019 та договором поруки, яка залишилася без задоволення. [PERSON] і [PERSON] несуть солідарний обов`язок як подружжя за спільним боргом, який виник із договору позики. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися, в судове засідання неодноразово не з`являлися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Обставини, встановлені судом. [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики від 22.04.2019р., за яким передав останньому у борг грошові кошти у розмірі 8.350 (вісім тисяч триста п?ятдесят) доларів США 00 центів із строком повернення до 22.12.2019р. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним Договором позики 22.04.2019р. між Кредитором, Боржником і [PERSON] , а також між Кредитором Боржником і [PERSON] було укладено два окремі договори поруки за умовами якого Поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед Кредитором за невиконання Боржником всіх його зобов`язань, що виникають із договору позики від 22.04.2019р. в повному обсязі. У п.1.1. Договору сторони погодили, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржником за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договору, включаючи повернення основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору та чинним законодавством України. (п. 1.3. Договору) У випадку невиконання (неналежного виконання) Поручителем вимоги кредитора, Поручитель сплачує Кредитору пеню в розмірі одного відсотка від суми зобов`язання за Основним договором за кожний день прострочки, яка сплачується окремо від простроченої суми. (п.3.2. Договору). 24.05.2022р. Позивачем на адресу Відповідачів було направлено вимоги про сплату заборгованості за договором позики від 22.04.2019р. і договорами поруки від 22.04.2019р., які залишились без задоволення, що підтверджується копіями вимог і фіскальних чеків АТ «Укрпошта» про їх направлення, інформацією із сайту оператора поштового зв`язку щодо рекомендованих поштових відправлень (№5200102140572, №5200102140580 i №5200102140564) та описами вкладень до цінних листів. Станом на день звернення з позовом заборгованість відповідачів за договором позики не сплачена, а тому позивач звернувся з позовом до суду. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до\~ст.2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1\~ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Cтаттею 202\~ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом (ст.614 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Згідно\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У відповідності до\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як передбачено частиною 1\~статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини 2\~статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивачі просили стягнути проценти із розрахунку 2 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, і за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики - 28 лютого 2013 року. Задовольняючи позов у повному обсязі, суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема, що стосується правової природи процентів за користування сумою позики. Отже, висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування грошима за період з листопада 2012 року по червень 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання". Таким чином після настання строку повернення позики позивач мав право на стягнення солідарно з відповідачів тільки сум, передбачених положенням частини другої\~статті 625 ЦК України, проте, як слідує зі змісту позовної заяви, вказаних вимог з боку позивача не заявлялося. Висновки суду. Позивач умови договору виконав, передав відповідачці кошти у розмірі 8350 доларів США. Вказані обставини підтверджуються договором позики та розпискою від 22.04.2019 року. В свою чергу, відповідачі порушили умови договору, в обумовлений договором строк позику не повернули, про що зазначає позивач. Доказів повернення позики відповідачами суду не надано, як і не надано заперечень щодо заявлених позовних вимог. Враховуючи, що сторонами були укладені договори поруки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення основного боргу в розмірі 8350 доларів США підлягають задоволенню. Позивачем надано розрахунок процентів за користування позикою, пені, штрафів, 3 % річних за неналежне виконання відповідачами умов договору. Так, згідно наданого позивачем розрахунку боргу, позивач вказує, що Позичальник, не здійснив повернення суми заборгованості, яке мав здійснити 22 грудня 2019 року, тим самим не виконав свого зобов`язання щодо повернення суми позики, тому з 23.12.2019 року відповідачам нарахована неустойка згідно п.4.2 договору позики, у розмірі 1% від загальної суми заборгованості (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості), а саме за 80 днів за період з 23.12.2019 року по 11.03.2020 року\~8350* 80*1% = 6680,00 доларів США; 3% річних за користування грошовими коштами за період з 23.12.2019 по 23.02.2022 року: 8350,00 (сума боргу) * 3 % * 794 (днів) = 544,92 доларів США. Що стосується стягнення штрафів слід зазначити, що одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 15 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами\~статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду. Тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення виконання робіт з впровадження цілісного програмного продукту, затримку поставки товару на строк понад 30 календарних днів; у решті штрафу слід відмовити. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат, що полягають у витратах на правничу допомогу та судовому зборі, слід зазначити таке. Правову допомогу позивачу надавав адвокат Верба А.П, на підставі договору про надання правової допомоги від 24.12.2021, п.3.1 якого передбачено розмір гонорару 70\~000 грн. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 5195,76 грн. відповідно до меморіального ордеру №В74Х-7GAG-ZP4C-A706 від 17.06.2022. Оскільки, вимоги позивача задоволені частково, то судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до задоволений судом позовних вимог: судовий збір в розмірі по 1691,22 грн. з кожного, витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 22785 грн. з кожного.

Outcome: dismissed