Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

Позивач звернувся з даними позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням адміністративного правопорушення. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , 18.02.2022р. о 01.00 годині в м.Виноградів по вул.Копанській, Берегівського району, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д.р.з. [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з огорожею і в`їхав у житловий будинок за [ADDRESS] , належний позивачу. Внаслідок даної ДТП пошкоджено огорожу, житловий будинок, автомобіль отримав механічні пошкодження. Виноградівський районний суд, дослідивши матеріали справи - протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238566 від 18.02.2022, схему місця ДТП, пояснення, рапорт, копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238565, складеного 18.02.2022 відносно [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, копію постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.03.2022 по справі № 299/1389/22 та ін. матеріали, оцінивши подані докази у їх сукупності, суддя прийшов до висновку, що дії [PERSON] слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП, а його вина у вчиненні правопорушення є доведеною. Постановою суду від 31.03.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбачено ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень на користь держави (справа № 299/1362/22). Іншою постановою Виноградівського районного суду від 21.03.2022 у справі № 299/1389/22 Відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення по ст.130 КупАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн та позбавлено права керування тз строком на 1 рік. Обгрунтовючи свої вимоги позивач зазначає, що він та його сім`я (дружина та двоє дітей) є потерпілими у даному провадженні, оскільки за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення відповідачем, сім`я позивача опинилась на вулиці під час зими, оскільки їх будинок внаслідок протиправних дій останього вщент зруйновано. Майнові збитки відповідач не бажає компенсувати, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до страхової компанії, на усні та письмові пропозиції відповідач не реагує, поводить себе хамовито, навіть не розуміє значення своїх дій, в нього відсутнє нормальне ставлення до наслідків знищення майна позивача. Такі неправомірні дії відповідача заподіяли позивачу матеріальну та моральну шкоду, внаслідок чого він вже поніс значні витрати від ДТП, оскільки протиправними діями нетверезого відповідача спричинено збитки у вигляді заподіяння позивачу матеріальної шкоди (розмір якої на даний час ще досліджується та до суду буде подано окремий позов) та моральну шкоду, яку позивач оцінив в розмірі 500 000 гривень. Так, даним правопорушенням позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виражаєтьсяв тому, що відповідач, будучи у стані алкогольного сп`яніння, допустив зіткнення з огорожею і в`їхав у належний позивачу житловий будинок за [ADDRESS] . Внаслідок даної ДТП пошкоджено огорожу, житловий будинок, чим завдано позивачу та його сім`ї фізичного болю та спричинено душевні страждання, емоційний дискомфорт та стрес, що проявляється в погіршенні життя; психологічній болі, яку позивач, його дружина та діти отримали внаслідок ДТП. Позивач та його сім`я перебували в будинку під час ДТП, під час сну вони прокинулися від того, як стіни та рухоме майно розлетілося в різні сторони, і позивач та його сім`я ледь не загинули під час врізу автомобіля в будинок. Всі предмети вжиту знищені, починаючи від холодильника, плити, котлу, закінчуючи одягом, комітету дітей, шкільних приладь, тощо. Позивач та його сім`я до цих пір позбавлені єдиного житла, змушені проживати з лютого 2022 року у найманій квартирі. Відповідач весь час обіцяв відбудувати сім`ї позивача будинок, проте до цих пір не дав жодної копійки (єдине, що Відповідач здійснив - це пошук найманої квартири та часткова компенсація за оренду); душевними стражданнями пережитими у зв`язку із самим фактом ДТП та втратою почуття захищеності. Наразі позивач та його діти переживають емоційний стрес; перебуванні на огляді в лікаря після ДТП, всій сім`ї виставлено діагноз «РОГ гостра реакція на стрес» та використання всіх можливих лікувальних заходів для покращення здоров`я; необхідності перелаштовувати свій звичний ритм життя, що вдається дуже важко позивачеві та його сім`ї, адже до тепер він не взмозі проживати в своїй будівлі, змушений самотужки перебудовувати будинок, що займе значний час, позивач позбавлений можливості належно вести домашнє господарство, відвідувати родичів та друзів. Вищезазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даними позовом, а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 500.000,00 грн. у відшкодування завданої йому та членам його сім`ї моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь Держави судові витрати. Відповідач подав до суду відзив на позов, згідно якого вимоги позовної заяви визнає частково, вважає безпідставними та необґрунтованими розмір моральної шкоди, яку просить відшкодувати позивач. Вважає, що позивач не підтвердив належними доказами розмір завданої моральної шкоди. ДТП мало місце, проте її наслідки не завдали потерпілому такого обсягу страждань, як про це зазначено у позові. Відповідач з першого дня забезпечив позивача житловим приміщенням, яке не було гірше від приміщення, яке було пошкоджене в наслідок ДТП. Навіть після початку воєнного стану, коли оренда на квартири виросла до 500 доларів США, відповідач продовжував забезпечувати житлом позивача до 10.12.2022 року (тобто 10 місяців). Відповідач намагався допомагати позивачу, надав частину зруйнованих меблів та побутової техніки, а саме позивачу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди було передано: холодильник, диван та умивальник з тумбою, газову плиту з духовкою. В липні 2022 року позивач отримав в повній мірі відшкодування за завдану йому матеріальну шкоду, в розмірі 127400 гривень, за рахунок якого перебудував належно йому житло. Згідно звіту про незалежну оцінку з визначення розміру матеріального збитку завданого майну позивача, майно (житловий будинок) підлягає відновленню.З липня 2022 року позивач отримав повне відшкодування матеріальних збитків та продовжував проживати в орендованому відповідачем житлі. Відповідач весь час не тільки забезпечував позивача житловим приміщенням, а ще й повність сплачував комунальні послуги. Відповідач 29.03.2022 року добровільно звернувся до ТЦК та СП та вступив до лав ЗСУ, почав виконувати обов`язок по захисту батьківщини. Під час виконання бойового завдання відповідач потрапив під обстріл, в нього обгоріли голова, очі, шия, верхні та нижні кінцівки, він отримав інші травми. Відповідач має значні витрати пов`язані з лікуванням і такі витрати будуть і в майбутньому. Він немає можливості сплатити позивачу таку значну суму грошового відшкодування. Прошу врахувати, що відповідач був ризикував життям не тільки для захисту територіальної цілісності України, а й заради того щоб відшкодувати завдану шкоду і на даний момент не має можливості виплати моральну шкоду в такому розмірі, який просить позивач. Більше того вважаю, що такий розмір відшкодування є необ`єктивним. Відповідач ніколи не ухилявся та намагався всіма силами та можливостями виправити завдану позивачу шкоду, щиро шкодує, що стався такий неприємний випадок, тому що для нього це теж стрес і ця ситуація, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити частково- стягнути з нього на корись [PERSON] моральну шкоду в розмірі 25.000 (двадцять п`ять тисяч) гривень. В судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просили такі задоволити; відповідач, якого підтримав і його представник, в суді вимоги позовної заяви визнав частково, вказав, що намагається виправити завдану позивачу моральну шкоду, щиро шкодує, що так сталося, а тому згідний частково відшкодувати завдані позивачу моральні збитки в розмірі 2-х тисяч доларів США, а відтак, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення допитаних у суді свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Суд, вирішуючи даний спір, також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 18.02.2022р., приблизно о 01.00 годині водій [PERSON] в м.Виноградів по вул.Копанській, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», н.з. [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,55 %), не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням транспортним засобом та допустив зіткнення з огорожею і в`їхав у житловий будинок [ADDRESS] , внаслідок чого було пошкоджено огорожу, житловий будинок, автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Виноградівського районного суду від 31.03.2022р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення передбачено ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень на користь держави (справа № 299/1362/22). Іншою постановою Виноградівського районного суду від 21.03.2022 у справі № 299/1389/22 Відповідача було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення по ст.130 ч.1 КупАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн. та позбавлено права керування тз строком на 1 рік. Як встановлено з матеріалів позову та пояснень у суді позивач та його сім`я (дружина та двоє дітей) є потерпілими у даному провадженні, оскільки за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення відповідачем, сім`я позивача опинилась на вулиці під час зими, їх будинок вщент зруйновано. Майнові збитки відповідач не бажає компенсувати, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до страхової компанії, на усні та письмові пропозиції відповідач не реагує, поводить себе хамовито, не розуміє значення своїх дій, в нього відсутнє нормальне ставлення до наслідків знищення майна позивача.Такі неправомірні дії відповідача заподіяли позивачу матеріальну та моральну шкоду, внаслідок чого він вже поніс значні витрати від ДТП. Суд погоджується з доводами позивача про те, що такими протиправними діями нетверезого відповідача спричинено збитки у вигляді заподіяння позивачу значної моральної шкоди, оскільки будинок, в якому проживав позивач із своєю сім`єю, фактично знищений і для подальшого проживання не придатний. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані із позовною заявою, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах по результатам підготовчого судового засідання було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.п.2,4,6,7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши пояснення, викладені сторонами в заявах по суті справи та у суді, заслухавши пояснення свідків, та оцінивши, відповідно до ст.89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 11 ЦК України встановлює, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У даній справі підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди є притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,130 ч.1 КУпАП, внаслідок вчинення яких позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Зокрема, як встановлено у суді, постановою Виноградівського районного суду від 31.03.2022 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення передбачено ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень на користь держави (справа № 299/1362/22), а також постановою Виноградівського районного суду від 21.03.2022 у справі №299/1389/22 відповідача було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення по ст.130 ч.1 КупАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн та позбавлено права керування тз строком на 1 рік. Зазначені постанови в апеляційному порядку не були оскаржені та набули законної сили. Процесуальне судочинство визначає основне правило преюдиції: обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Отже, преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі, нагадав Верховний Суд, розглядаючи справу №234/16272/15-ц. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт притягнення відповідача до адмінвідповідальності за вчиненні ним адміністративні правопорушення, підтверджує, що такими діями позивачу, окрім значної матеріальної, завдано і моральної шкоди, оскільки позивач та його сім`я (дружина та двоє дітей) є потерпілими у даному провадженні, так як за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення відповідачем, сім`я позивача опинилась на вулиці під час зими, їх будинок фактично було зруйновано. Майнові збитки відповідач не бажає компенсувати, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до страхової компанії, на усні та письмові пропозиції відповідач не реагує. Такі неправомірні дії відповідача заподіяли позивачу матеріальну та моральну шкоду, внаслідок чого він вже поніс значні витрати від ДТП. Протиправними діями нетверезого відповідача спричинено збитки у вигляді заподіяння позивачу матеріальної шкоди (розмір якої на даний час ще досліджується та до суду буде подано окремий позов) та моральну шкоду. З огляду на встановлене у судовому засіданні суд приходить до переконання, що сам факт руйнації житлового будинку в результаті незаконних дій відповідача, внаслідок чого позивач і члени його сім`ї в зимовий період залишились без житла, на переконання суду є достатнім та переконливим доказом, окрім понесення матеріальних збитків, ще й отримання значних моральних страждань, як самим позивачем так і членами його сім`ї. Зокрема, як вбачається з пояснень позивача та свідка [PERSON] з моменту ДТП (18.02.2022) до судового розгляду справи по суті відповідач не відшкодував позивачеві у знак компенсації будь-якої шкоди. Минуло більше 1 року з дня події, будь-яке щире каяття відповідача не підкріплене жодними діями з його сторони, натомість позивач кілька разів вмовляв відповідача ввійти в положення його сім`ї та допомогти матеріально, задля усунення негативних наслідків. Більше того, відповідно до переписки між сторонами у мережі ВАЙБЕР, відповідач поставив позивача перед фактом, що «… більше платити не буде, страховку він оплатив, по закону він чистий, шкода вся оплачена, надалі позивач хай сам думає з чого платити за житло, якщо буде позивач дзвонити і ходити - то відповідач погрожував заявою у органи…», хоча відповідно до Розписки - відповідач зобов`язувався відбудувати позивачу будинок, однак не виконав свої зобов`язання. Як випливає з пояснень позивача в перший день після ДТП 18.02.2022р. позивач з дітьми пробули на вулиці. В подальшому три дні вони спали на підлозі у сестри позивача (оскільки житлова площа її будинку не дозволяла всіх прихистити). Тільки на четвертий день, відповідач знайшов позивачу квартиру по [ADDRESS] , в якій не було ні опалення, ні меблів, ні гарячої води. Через два тижні після початку війни - позивача та його сім`ю вигнали і вони перейшли в іншу квартиру, яка також була без належних умов - в якій прожили також тільки два тижні, і їх власник вигнав. Тільки після того, як сам позивач самостійно знайшов квартиру по вул.Корятовича біля кафе «Бона піца» за 4000 грн. на місяць - то відповідач погодився її оплачувати. Ці обставини повністю підтверджуються даними, з переглянутого у суді відеозапису подій, які мали місце 18.02.2022р. Позивач незперечує, що отримав від відповідача холодильник, тумбу для умивання та газову плиту, оскільки в найманих квартирах не було елементарних умов для проживання із дітьми, проте через 10 місяців відповідач самовільно припинив оплачувати будь-які витрати позивачу, пояснивши їм те, що більше не повинен компенсувати їм нічого. Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р., п.п.4,6 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було заподіяно значну моральну шкоду, яка виражається в тому, що своїми протиправними діями відповідач, будучи у стані алкогольного сп`яніння, допустив зіткнення з огорожею і в`їхав у житловий будинок [ADDRESS] . Внаслідок даної ДТП пошкоджено огорожу, житловий будинок чим, завдано позивачу та його сім`ї фізичного болю та спричинено душевні страждання, емоційний дискомфорт та стрес, що проявляється в погіршенні життя. Психологічній болі, яку позивач, його дружина та діти отримали внаслідок ДТП, оскільки позивач та його сім`я перебували в будинку під час ДТП, під час сну вони прокинулися від того, як стіни та рухоме майно розлетілося в різні сторони, і позивач та його сім`я ледь не загинули під час врізу автомобіля в будинок. Всі предмети вжитку знищені, починаючи від холодильника, плити, котлу, закінчуючи одягом, шкільних приладь, тощо. Позивач та його сім`я до цих пір позбавлені єдиного житла, змушені проживати з лютого 2022р. у найманій квартирі, а відповідач весь час обіцяв відбудувати сім`ї позивача будинок, проте до цих пір не дав жодної копійки. Наразі позивач та його діти переживають емоційний стресс, душевними стражданнями пережитими у зв`язку із самим фактом ДТП та втратою почуття захищеності. Позивач та члени його сім`ї перебувають на огляді в лікаря після ДТП, всій сім`ї виставлено діагноз «РОГ гостра реакція на стрес». Окрім того, позивачу та членам його сім`ї необхідно перелаштовувати свій звичний ритм життя, що вдається дуже важко, адже до тепер він не в змозі проживати в своїй будівлі, змушений самотужки відбудовувати будинок, що займе ще значний час, позивач позбавлений вести домашнє господарство, відвідувати родичів та друзів, тощо. Частини 1,2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки факт порушення прав позивача внаслідок ДТП з боку відповідача доведено повністю, суд приходить до висновку, що внаслідок пошкодження майна, а по факту знищення житла, йому також завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач і члени його сім`ї. При цьому, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач був змушений вирішувати питання щодо усунення негативних наслідків пошкодження належного йому будинку, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб життя позивача та потребувало додаткових зусиль з його боку. При цьому, судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Так, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" (2000) та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Суд звертає увагу що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення. Вищевказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, зокрема викладеним у постанові від 26.04.2023 у справі N 227/4691/21. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги характер моральних страждань, які переніс позивач і члени його сім`ї, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення самого відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на його користь підлягають частковому задоволенню, Так, суд вважає за справедливе зменшити розмір зазначеної позивачем суми відшкодування моральної шкоди з урахуванням того, що відповідач з квітня 2022р. перебуває у лавах ЗСУ- солдат в/ч [NUMBER] , на даний час перебуває на лікуванні з приводу отримання поранення. Зокрема, як випливає з довідки про обставини травми №27 від 05.01.2023р. солдат [PERSON] 01.10.2022р. отримав поранення- вибухову травму, акубаротравму, комібановану травму, термічний опік шкіри та кон`юктивіту обох очей, обличчя, шиї, обох вушних раковин, обох верхніх кінцівок 2-3 АБ ступеню, 10% площі тіла, приймаючи участь в бойових діях під Херсоном /а.п.117-122/, а тому суд вважає за справедливе визначити суму морального відшкодування позивачу в розмірі 400 000,00 грн.., що буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку відповідача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", а відтак судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог ст.ст.23,1167 ЦК України та

Outcome: approved