Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017», у якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 436 443, 74 грн., вихідну допомогу у розмірі 70 851, 06 грн., визнати незаконним формулювання причин звільнення, зазначених у наказі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» №11/2 від 30.07.2021 року та змінити на «звільнена за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» №11/2 від 30.07.2021 року [PERSON] було звільнено із займаної посади головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017», проте не здійснено виплати вихідної допомоги у розмірі 70 851, 06 грн. Вимогу щодо виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] обрунтовує тим, що відповідно до Акту Державної служби України з питань праці головного управління Держпраці у Київській області від 06.07.2021 року виявлена заборгованість з виплати заробітної плати 57 працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» у розмірі 5 572 622, 43 грн., зокрема перед [PERSON] за період з березня 2020 року по червень 2021 року. Відповідно до розрахунків, наведених [PERSON] , така заборгованість складає 436 443, 74 грн. Стосовно зміни формулювання причини звільнення [PERSON] зазначає, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» №11/2 від 30.07.2021 року її звільнили у зв`язку із втратою довіри на підставі ч. 2 ст. 41 КЗпП України. Вважає дане формулювання таким, що не відповідає чинному трудовому законодавству у зв`язку із тим, що ч. 2 ст. 41 КЗпП України передбачає інші підстави звільнення, ніж зазначені у наказі №11/2 від 30.07.2021 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху. [PERSON] виправила недоліки позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та Відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце засідання повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Щодо обставин звільнення та стягнення вихідної допомоги. Відповідно до наказу за № 9 від 17.07.2017 р. [PERSON] з 18.07.2017р. була прийнята на посаду, головного бухгалтера ТОВ «РУБІН-2017» з окладом згідно штатного розпису. 18.07.2021р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» укладено трудовий договір № 02-17 від 18.07.2017р. Умовами колективного договору, зареєстрованим УПІСЗН Шевченківської РДА за №83 від 26.02.2019 року, погоджено систему оплати праці - почасово-преміальна та складається з посадового окладу та щомісячної премії, що складає 50 900,00 грн. У зв?язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» допустило істотне порушення строків виплати заробітної плати, [PERSON] звернулася до адміністрації роботодавця з заявою про звільнення її з займаної посади в зв?язку з порушенням умов трудового договору на підставі ч.3 ст.38 К3пП України. Так, з квітня 2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» [PERSON] не виплачувало заробітну плату, тому 10.09.2020 року працівниками підприємства було подано Колективну заяву до Головного управління Держпраці у Київській області за вх,№ KO-5137 та заяву на звільнення з займаної посади з 09.09.2020р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, але після усних перемовин з представниками засновників товариства, було досягнуто домовленості про те, що на момент зарахування коштів на банківські рахунки підприємства від Міністерства Оборони заборгованість буде погашено повністю, в зв?язку з чим працівниками було відкликано заяви. Також було погоджено, що поки не буде погашено заборгованість, заробітна плата буде нараховуватись в повному об?ємі (оклад, шомісячна премія), тобто так, як передбачено умовами договору. Станом на 30 червня 2021р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] склала 481 733,02 грн. Сума виплати в липні 2021р. по заборгованості заробітної плати [PERSON] склала 79 159,09 грн. Після неодноразових звернень до роботодавця, щодо виплати залишку заборгованості по заробітній платі та виконання взятих зобов?язань, [PERSON] повторно написала заяву на звільнення з займаної посади з 30.07.2021 р. на підставі ч.3 ст.38 К3пП України. Оскільки заяву про знільнення з формулюванням причин звільнения Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» не реєструвало, [PERSON] надіслала заяву на офіційну електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» та рекомендованим листом. [PERSON] стало відомо, що наказом № 11/2 від 30.07.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» звільнило [PERSON] , у зв?язку з втратою довіри згідно з ч. 2 ст. 41 КЗпП України, підстава - наказ №11/1 від 30.07.2021 р. [PERSON] не ознайомлювали з наказом № 11/2 від 30.07.2021р., про зміст наказу N? 11/1 [PERSON] не відомо. [PERSON] повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» про незгоду з формулюванням причин звільнення, зазначених в наказі. Відповідно до Постанови BCУ № 6-120цс12 від 31.10.2012року закріплено правову позицію, відповідно до якої за змістом сг.38 К3пП України працівник мас право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч, 3 ст. 38 К3пП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 К3пП України або ж на іншу статтю. Так, відповідно до сг.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно з Постановою Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі №202/3322/22 вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачується працівникові при звільненні, оскільки її розмір пов`язаний не з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Отже, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Сума середньоденної заробітної плати складає: 1124,62 грн. х 21 робочий день х 3 міс. = 70 851,06 грн. Щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за пращо захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати прані, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами: (ст., 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, шо не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата відповідно до ч. 1 ст. 115 К3пП України. Статтею 47 КЗп1 України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як передбачено ст.116 згаданого КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Протягом квітня 2020р. - липня 2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» не виплачувалася заробітна плата більш як за один місяць, а отримані від господарської діяльності кошти спрямовувалися на оплату послуг, штрафів, погашення договору банківського обслуговування та інші господарські витрати. Так, відповідно до наведеної нижче таблиці, після всіх виплат заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» перед [PERSON] складає 436 443,74 гривень за період з червня 2020 р. по липень 2021р. ПеріодЗаборгованість на початок періоду, грн. Сума заробітної плати нарахованої (до виплати), грн.Сума виплати, грн.Заборгованість на кінець періоду, грн. Червень 202021 489, 5940 950, 350,0062 439, 94 Липень 202062 493, 9440 974, 500,00103 414, 44 Серпень 2020103 414, 4440 974, 500,00144 388, 94 Вересень 2020144 388, 9419 038, 250,00163 427, 19 Жовтень 2020163 427, 1922 000, 650,00185 427, 84 Листопад 2020185 427, 8421 195, 650,00206 623, 49 Грудень 2020206 623, 4919 038, 250,00255 661, 74 Січень 2021255 661, 7425 794, 020,00251 455, 76 Лютий 2021251 455, 7626 247, 910,00277 703, 67 Березень 2021277 703, 6728 832, 360,00306 536, 03 Квітень 2021306 536, 0322 277, 230,00333 813, 26 Травень 2021333 813, 2626 130, 530,00359 943, 79 Червень 2021359 943, 7926 044, 160,00385 987, 95 Липень 2021385 987, 9550 455, 790,00436 443, 74 У зв`язку з порушенням трудового законодавства в частині виплати заробітної плати працівникам, Державною службою України з питань праці головного управління Держпраці у Київській області, було проведено (позаплановий) захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці та складено Акт від 06 липня 2021 року. Актом від 06 липня 2021 року встановлено, що станом на дату інспекційного відвідування, 06.07.2021р., виявлено заборгованість з виплати заробітної плати перед 57 працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін - 2017» в сумі 5 572 622,43 грн. за період березень 2020 - червень 2021р., зокрема перед [PERSON] , на суму - 481 733,02 грн. Акт від 06 липня 2021 року підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін - 2017», в графі зауважень та заперечень запис відсутній, що дає підстави вважати, що з розміром сум та переліком осіб яким не виплачено заробітну плату директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін -2017» Муцинов В.В. погодився. [PERSON] було подано заяву про вчинення злочину. 06.01.2022р. вказана заява була направлена для розгляду до Шевченківського уп ГУНП в м. Києві. З врахуванням викладеного з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» на користь [PERSON] підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 436 443,74 грн. Щодо зміни у формулюванні причин звільнення. [PERSON] звернулася з заявою про звільнення з 30.07.2021р. у з в?язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, зокрема порушення строків виплати заробітної плати. Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» № 11/2 від 30.07.2021р. [PERSON] було звільнено в зв?язку з втратою довіри згідно з ч.2 ст.41 К3пП України. Так, частина 2 статті 41 КЗпП України передбачає інші підстави. ніж зазначені в наказі, а саме «Власник або уповноважений полі орган з власної ініціативи зобов?язаний розірвати трудовий договір з посадовою особою 6 разі повторного порушення нею вимог законодавства у сфері ліцензування, з питань видачі документів дозвільного характеру або у сфері надання адміністративних послуг, передбачених статтями 166-10, 166-12, 188-44 Кодексу України про адміністративні правопорушення». Звільнення у зв?язку з втратою довіри визначені іншою нормою, а саме п.2 ч.1 ст.41 К3пП України, а не ч.2 ст.41 КЗпП України. Для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов : 1)безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.і.), 2) винна дія працівника, 3) втрата довір?я до працівника з боку власника або уповноваженого органу. Тобто, має бути сукупність трьох вище вказаних ознак. Відповідно до ч.3 ст.41 КЗпП України розірвання договору у випадках передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. При звільненні [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» також було порушено порядок, визначений ст. 43 К3пП України. Розірвання трудового договору на підставі пункту 2 ч.1 ст.41 КЗпП України (підстава втрата довіри) не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавця матеріальної шкоди як обов?язкової умови для звільнення працівника. (Постанова КЦС ВС від 02.06.2021 р. у справі N? 592/ 8437 / 20) Відповідно до ст.48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов?язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно з пунктами 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 20 липня 1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, ... вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Згідно п.2.10 Інструкції у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дату внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і помер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис 3 якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення, і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або-переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, звільнений..." і зазначається нове формулювання У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов?язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи викладене, формулювання причин звільнення [PERSON] в наказі № 11/2 від 30.07.2021р. підлягає зміні з «звільнена у зв`язку з втратою довіри згідно ч.2 ст.41 КЗпП України на «Звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч.3 ст.38 КЗпП України». Враховуючи вищевикладене, суд доходить до наступного висновку. У відповідності до положень частини третьої статті 235 КЗпП України, за якими - у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно до положень статті 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41,працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше шестимісячного середнього заробітку Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Outcome: approved