Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] та постійно проживає з позивачкою, котра просить позбавити колишнього чоловіка батьківських прав, покликаючись на те, що той ухиляється від виховання сина, його життям не цікавиться, матеріально не забезпечує, дитина не знає з батька й ніколи про нього не згадує. Відповідач позов не визнає. Стверджує, що має намір і бажання спілкуватися з сином, але через складні стосунки з колишньою дружиною позбавлений такої можливості. Труднощі з виплатою аліментів виникли через відсутність постійного місця роботи. Наразі працевлаштований, заборгованість погашена. Орган опіки та піклування виконавчий комітет Мукачівської міської ради, залучений до участі у справі як третя особа, не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, зважаючи на його бажання виправити ситуацію й налагодити спілкування з сином. Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1\~статті 164 СК\~встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення норм вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Як убачається з матеріалів справи сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] . Рішенням Мукачівського міськрайсуду Закарпатської області від 28 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання [PERSON] визначено з матір`ю, на користь якої з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно до повноліття дитини (а. с. 12). Станом на 01 червня 2021 року утворилася заборгованість за аліментами, що становила 45000 грн., яку відповідач почав погашати з наступного місяця і станом на 13.03.2023 року скоротив до 11317,10 грн. На час розгляду справи, за визнанням позивачки, заборгованість за аліментами повністю погашена. Згідно з характеристикою на вихованця Мукачівського ДНЗ №20 [PERSON] , останній відвідує ДНЗ №20 з 09.09.2020 року. В дитини хороші стосунки з мамою та бабусями, які приділяють належну увагу вихованню дитини. Дитина завжди охайна, доглянута, життєрадісна. За весь час перебування в дошкільному закладі батько дитини жодного разу не приводив і не забирав дитину. Не відвідував дитячих свят та батьківських зборів (а.с. 18). За висновком органу опіки та піклування не вважається доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . У судовому засіданні представник виконкому Мукачівської міськради Степанова О.Р. підтримала висновок органу опіки та піклування й повідомила, що між сторонами склалися напружені стосунки внаслідок образи позивачки на відповідача, який після розлучення не виявляв бажання спілкуватися з дитиною. Проте, як зазначив Верховний Суду у постанові від 6 жовтня 2021 року (справа № 320/5094/19), непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення одного з них батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Позивачка суду пояснила, що мотивом цього позову було бажання влаштувати долю дитини таким чином, аби вона мала справжнього батька, яким, на думку матері, може стати чоловік, з яким вона наразі перебуває у фактичних подружніх стосунках. Однак намір позивачки замінити батька дитини іншим чоловіком, котрий, з матері погляду, є придатнішим до виховання її сина, не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, що виникають із факту кровної спорідненості з дитиною. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав важливим є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року (справа № 466/9380/17) зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким дитина не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. В судовому засіданні він стверджував, що завжди був небайдужим до сина, але через відсутність порозуміння з позивачкою та досвіду поведінки у такій життєвій ситуації не був достатньо наполегливим в реалізації батьківських прав. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідач у справі, що розглядається, не просто твердо запевняв суд у своєму прагненні до участі у вихованні та утриманні сина, але й зробив щодо цього конкретні кроки, зокрема працевлаштувався, повністю погасив заборгованість по аліментах, з метою надання соціальної підтримки у розв`язанні виниклої ситуації звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради із відповідною та комунальної установи «Центр надання соціальних послуг». За таких обставин та з огляду на відсутності переконливих доказів свідомого нехтування позивачем батьківськими обов`язків чи жорстокого поводження з дитиною застосування такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав є несправедливим, навіть попри те, що він дійсно не був достатньо активних у здійсненні своїх прав та обов`язків щодо сина. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed