Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

У травні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що 31 жовтня 1998 року Іршанською селищною радою Володарсько-Волинського району Житомирської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 35. Після одруження [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Протягом певного часу, стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на зазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Додатково заявники повідомили суд про те, що між ними врегульовано питання про участь у вихованні та утриманні дітей, про що 19 травня 2023 року укладено нотаріально посвідчений договір між [PERSON] та [PERSON] про сплату аліментів на дітей та участь у вихованні та утриманні дітей. Означений договір посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Домашенко М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1828. З огляду на викладене заявники у своїй заяві просять суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31 жовтня 1998 року Іршанською селищною радою Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 35. Повернути [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] . В судове засідання 26 травня 2023 року [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. Разом з тим, звернулися до суду із заявами про розгляд справи без їх участі, вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримують, на задоволенні наполягають. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступних висновку. Судом встановлено, що 31 жовтня 1998 року Іршанською селищною радою Володарсько-Волинського району Житомирської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 35. Після одруження [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] . Від шлюбу заявники мають двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Зі змісту спільної заяви вбачається, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинені, відтак відновлення шлюбних відносин є неможливим та суперечить їх інтересам. Крім того, зі змісту заяви та додатків до неї вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] врегульовано питання про участь у вихованні та утриманні дітей. На підтвердження зазначених обставин суду надано копію договору про сплату аліментів на дітей та участь у вихованні та утриманні дітей від 19 травня 2023 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Домашенко М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1828. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду заяви судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Також судом встановлено, що при зверненні до суду з даною заявою, заявники узгодили порядок участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей, що підтверджується наявним в матеріалах справи письмовим та нотаріально посвідченим договором. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, з огляду на що, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтовані і підлягають задоволенню, після розірвання шлюбу повернути [PERSON] дошлюбне прізвище - [PERSON] .

Outcome: approved