Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 200048412 від 17.06.2014 року в розмірі 67319,8 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.06.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем\~укладено кредитний договір № 200048412. Відповідно до кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 28950 грн. з встановленим строком користування кредитом з 17.06.2014 року по 20.05.2017 року. Банк в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором надавши кредитні кошти, а відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредиту в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 16.02.2023 рік, становить 67319,8 грн., з яких : заборгованість за кредитом (тіло) 21850,69 грн.; заборгованість за відсотками (%) 45469,11 грн. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7 БМ відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200048412 від 17.06.2014 року укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Сума заборгованості, відповідача за кредитним договором № 200048412 від 17.06.2014 року зазначена у додатку до договору відступлення прав вимоги. Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку не вчиняються дії спрямовані на повернення кредитних коштів та процентів за договором, з метою захисту права та охоронюваних законом інтересів позивач змушений звернутися до суду із даною заявою. 21.03.2023 року ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 11.04.2023\~року ухвалою\~суду витребувані\~у позивача\~докази,\~а саме\~виписку з\~особового рахунку\~клієнта,\~та розрахунок\~заборгованості,\~згідно угоди\~№ 200048412\~від 17.06.2014\~року,\~укладеної [PERSON] \~ з\~ПАТ «Банк\~Михайлівський» . 16.05.2023 року, ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без представника банку. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково. Визнав заборгованість по тілу кредиту, щодо заборгованості по відсоткам, заперечував. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.06.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та\~ [PERSON] було укладено кредитний договір №200048412, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28950 грн. з встановленим строком користування кредитом з 17.06.2014 року по 20.05.2017 року . 20.07.2020 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами . На підтвердження заборгованості відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» надало розрахунок, за яким заборгованість відповідача станом на 16.02.2023 року, становить 67319,8 грн., з яких : заборгованість за кредитом (тіло) 21850,69 грн.; заборгованість за відсотками (%) 45469,11 грн. Також позивачем наданий витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, відповідно до якого сума заборгованості за тілом кредиту становить 21850,69 грн, за доходами \~45469,11 грн. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України). За обставинами справи встановлено, що кредитний договір з відповідачем укладено 17.06.2014 року, на строк до 20.05.2017 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 16.02.2023 року. Суд погоджується з позовними вимогами позивача в частині стягнення заборгованості за основним боргом, оскільки у матеріалах справи є належні, допустимі та достатні докази про умови договору, розмір заборгованості та про відступлення права вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», внаслідок чого він є належним кредитором за згаданим договором кредиту. Вказана заборгованість виникла на день відступлення права вимоги розмір якої у подальшому ТОВ «Діджи Фінанс», не збільшувався. Таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 21850,69 грн підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про можливість стягнення заявленої позивачем в позові заборгованості по процентам в розмірі 45469,11 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до закріпленої в\~ст. 13 ЦПК України\~диспозитивності, як основної засади цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, судовий розгляд обмежується вказаними в позові вимогами та наданими доказами. При цьому, позивач в позові визначає складову заборгованості в сумі 45469,11 грн\~саме як проценти за кредитним договором. Натомість відповідно до підписаної позичальником та позикодавцем заяви (оферти) №200048412 від 17.06.2014 року, яка знаходиться у матеріалах справи , не можливо встановити яка процентна ставка за даним кредитним договором була визначена сторонами. Витребувані судом докази, стороною позивача суду надані не були. Розрахунок вказаної заборгованості по процентам позивачем суду не наданий та суд позбавлений можливості перевірити розрахунок нарахування процентів на суму заборгованості за кредитом, тому суд обмежується наявними в справі доказами. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам в розмірі 45469,11 грн не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю. Також вказана сума не може бути стягнута з відповідача в якості комісії чи іншої винагороди за кредитним договором у зв`язку з наступним. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~. За положеннями ч. 5 ст.\~11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст.\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2, 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 4 червня 2018 року справа № 758/8481/15-ц. Позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення комісії, оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії та механізм її обрахування. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Отже, позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1289,82 грн (21850,69 х 2684 : 45469,11). На підставі викладеного та

Outcome: partial