Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про виключення заборгованості попередніх власників з обліку. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 02.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1028. Згідно із витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 230677571 право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] 02.11.2020 р. Таким чином, [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] лише з 02.11.2020 р. Згідно з рахунком № [NUMBER] від 07.12.2020 р., направленого відповідачем на адресу: [ADDRESS] , заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.11.2020 р. становить 37\~717, 57 грн. Протягом періоду з 02.11.2020 р. по 19.02.2021 р. [PERSON] користувався послугами, що надаються ТОВ «Львівгаз Збут» та здійснив повну оплату цих послуг. Розмiр нарахованих послуг та їх вартість підтверджуються рахунками, виставленими вiдповiдачем. Факт повної оплати наданих послуг підтверджується квитанціями. В лютому 2021 року працівники ТОВ «Львівгаз Збут» за відсутності власника і без його згоди самовiльно зайшли в приміщення за адресою: [ADDRESS] та закрили доступ до газопостачання. В квiтнi 2021 року на адресу позивача надійшло повідомлення про необхідність створення доступу для перевірки закриття газу. Таким чином, вiдповiдач за повної відсутності правових підстав припинив надання позивачу послуг з доставки та постачання газу. Зазначає, що новий власник не зобов`язаний повертати борги попереднього власника. Таким чином, відповідач порушує права позивача шляхом неправомірного переведення на останнього боргу за розподіл (доставку) природного газу. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 17.12.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що Товариство не здійснювало жодних заходів щодо припинення газопостачання позивачу. Газопостачання споживачу було припинено 23.02.2021 року саме оператором ГРМ АТ «Львівгаз». Позивач як власник квартири несе обов`язок зі сплати заборгованості за послуги з газопостачання надані ТОВ «Львівгаз збут» за адресою: [ADDRESS] . Ні факт припинення газопостачання до будинку позивача, ні факт зміни власника квартири не є підставою для виключення заборгованості з особового рахунку за фактично надані Товариством послуги з газопостачання. Зважаючи на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. 23.12.2021 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення заборгованості за послуги газопостачання. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] та є власником зазначеної квартири. Заборгованість за спожитий природний газ за вище вказаною адресою станом на 15.12.2021 року складає 37\~717,55 гривень. [PERSON] фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. Просить задоволити зустрічну позовну заяву та стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги газопостачання у розмірі 37\~717, 55 гривень. На адресу суду 05.08.2022 року від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому вказує, що протягом періоду з 02.11.2021 по 15.02.2021 він користувався послугами що надаються ТОВ «Львівгаз Збут» та здійснив повну оплату цих послуг. Розмір нарахованих послуг та їх вартість підтверджуються рахунками, виставленими відповідачем. Факт повної оплати наданих послуг підтверджується квитанціями. 16.02.2022 від відповідача за первісним позовом на адресу суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що при укладанні договору купівлі продажу квартири [PERSON] не скористався своїм правом отримати інформацію від ТОВ «Львівгаз збут» про наявність чи відсутність заборгованості за надані послуги на момент укладання такого договору. Просить задоволити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача (за первісним позовом) заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити, а також відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача (за первісним позовом) в судове засідання не з`явився, подав заяву про неможливість прибуття адвоката в судове засідання, просив відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2020 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Згідно із витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 230677571 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] 02.11.2020 року. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 07.12.2020 року, що направлений на адресу: [ADDRESS] , заборгованість за розподіл (доставку) природного газу станом на 01.11.2020 року становить 37\~717, 54 грн. Окрім того, позивачем долучено до позовної заяви квитанції, що надходили на адресу: [ADDRESS] про оплату послуг із розподілу (доставки) природного газу. В матеріалах справи містяться докази здійснення оплати за спожитий газ позивачем [PERSON] . Відповідно до\~статей\~66,\~67,\~162 ЖК України\~за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги,\~якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином,\~новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.\~Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Вказане відповідає позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 686/6276/19. При цьому, договір купівлі-продажу від 02.11.2020 року, згідно з яким позивач став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні).\~\~ Отже, діючим законодавством\~не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Щодо вимоги позивача за первісним позовом про зобов`язання ТОВ «Львівгаз збут» поновити газопостачання за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. В матеріалах справи міститься акт №281/21 від 24.02.2021 року, на припинення газопостачання та пломбування запірних пристроїв. Споживачу за адресою: [ADDRESS] припинено газопостачання у зв`язку з порушенням п. 5.7 Правил безпеки систем газопостачання (витік газу). Акт складений за відсутності споживача та ним не підписаний. Судом встановлено, що відповідач ТзОВ «Львівгаз збут» не здійснювало жодних заходів з припинення газопостачання позивачу за адресою: [ADDRESS] . Акт на припинення газопостачання та пломбування запірних пристроїв споживачу за адресою: [ADDRESS] від 24.02.2021 року, складено представником відділення АТ «Львівгаз». Таким чином, вимога позивача про зобов`язання ТзОВ «Львівгаз збут» поновити газопостачання за адресою: [ADDRESS] не підлягає задоволенню, так як не є належними відповідачем за даною вимогою. Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог. Щодо зустрічної позовної заяви про стягнення заборгованості за послуги газопостачання, суд зазначає наступне. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі №925/642/19, провадження №12-84гс20 та інших. У вказаній справі судом встановлено, що позивач за первісним позовом не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з газопостачання попереднього власника вказаної квартири, а отже на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем за первісним позовом попередньому власнику до 01 листопада 2020 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу квартири, а тому у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. Крім того, підлягає стягненню з ТзОВ «Львівгаз збут»\~на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подання позову, оскільки позивач за первісним позовом був звільнений від його сплати. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем за первісним позовом, не відшкодовуються. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: partial