Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між сторонами 26 липня 2007 року зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , який є неповнолітнім. Сімейне життя у них не склалось із різних поглядів та характерів, разом не проживають та не ведуть спільне господарства. Шлюб носить виключно формальний характер. Ухвалою судді від 02 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав, у ньому наведених; строк на примирення не надавати. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнав повністю, просив розірвати шлюб, час на примирення не надавати. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2007 року, сторони 26 липня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1061. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Так, як відповідач визнав позов, слід повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору - 536,80 грн. та стягнути з відповідача на користь позивачки 536,80 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved