Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернувся із вищенаведеним позовом до відповідача, в якому посилається на те, що [INFO] відповідач у соціальній мережі Фейсбук на своїй персональній сторінці та у загальнодоступних групах «[INFO]» та «[INFO]» розмістила пост, який містить недостовірну інформацію стосовно позивача, зокрема, наступного змісту: « ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ , знакомьтесь это [PERSON] и его подельница [PERSON] . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу Высоцкого, 17, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях». Схожа інформація була також розміщена відповідачем у групі мессенджера Вайбер. Вказує, що ним було замовлено кілька експертиз, які підтверджують, що поширена інформація саме відповідачем, стосується особи позивача, має образливий характер, є негативною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. З пояснень позивача, поширена відповідачем інформація спричинила завдання позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 200 000 грн. та яка полягає у дискредитації позивача як добропорядної людини та управлінця з багаторічним досвідом, створенні реальної загрози порушення репутації, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих стосунків в особистому, суспільному, політичному та професійному житті, створює вкрай негативне уявлення про особу позивача, його морально-ділові якості. На підставі викладеного позивач просив визнати вищенаведену інформацію, поширену відповідачем на персональній сторінці, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов`язати відповідача у п`ятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування недостовірної інформації в мережі Фейсбук на персональній сторінці відповідача та у загальнодоступних групах « [INFO] » та «[INFO]» у вигляді повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет «Facebook» було розміщено відносно [PERSON] , яка визнана судом такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та недоторканності ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушення за порушення честі, гідності та ділової репутації [PERSON] за оприлюднення інформації щодо нього» та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування та скорочення, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., а також судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 16.02.2022, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, причини неявки в судове засідання не повідомив. У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що текстові висловлювання, з приводу яких виник спір, носять виключно оціночний характер, не можуть бути такими, що мають ознаки недостовірності та такими, що зачіпають честь та гідність позивача, оскільки відповідач висловлював виключно судження відносно подій щодо діяльності позивача на посаді юридичної особи та керувався письмовими відомостями, тому є імовірність, що події мали місце. Щодо деяких оспорюваних позивачем суджень відповідач вказував, що вони підтверджуються статутом та протоколом правління ОСББ «Довіряй справам» від 05.01.2018, вказувала, що позивач всупереч вимог статуту та норм законодавства не мав жодних повноважень як управитель багатоквартирного будинку, строк його повноважень закінчився, загальних зборів з цього питання скликано не було. Крім того, відповідач зазначав, що позивачем в обґрунтування спричиненої моральної шкоди та її розміру не надано доказів, які б підтверджували негативні явища для його здоров`я та які зусилля ним було здійснено для відновлення його емоційного стану, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що відповідач фактично не заперечує факт розміщення інформації у соціальній мережі Фейсбук щодо особи позивача, при цьому не надає жодних доказів достовірності розповсюдженої інформації. Щодо тверджень відповідача про недоведеність моральної шкоди, завданої позивачу, представник вважає їх неспроможними з огляду на поданий стороною позивача висновок експерта №02/21 від 04.06.2021 за результатами проведення психологічної експертизи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що за посиланнями [INFO], [INFO], та в загальнодоступних групах «[INFO]» за адресою [INFO] та «[INFO]» за адресою [INFO], викладено публікацію наступного змісту: « ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ , знакомьтесь это [PERSON] и его подельница [PERSON] . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу Высоцкого, 17, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях», що підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками (скріншотами) з соціальної мережі Фейсбук (а.с.39-44, т.І). Як убачається з пояснень відповідача, наданих у відзиві на позов, мова йде про обрання позивача на посаду управителя ОСББ «Довіряй справам», що знаходиться у [ADDRESS] , факт розміщення вищевказаної інформації відповідачем не заперечувався. Згідно довідки ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 18.02.2021 (а.с.45-51, т.І), на веб-сайті https://www.facebook.com/ створено сторінку користувача « [PERSON] » за адресою в мережі інтернет: [INFO] яка містить вищенаведені спірні публікації. Згідно звіту ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 05.02.2021 (а.с.53-66, т.І)за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі інтернет, а саме [INFO],[INFO],[INFO], встановлено достовірність та точність відображення змісту досліджуваних веб-сторінок в браузері Google Chrome. Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №21-1110 від 23.03.2021 (а.с.68-79, т.І), наданого стороною позивача, у наданому на дослідження апараті стільникового зв`язку Lenovo K30-E виявлено встановлений мессенджер Viber з чат-перепискою. Серед інформаційних даних користувача, який відповідав критеріям пошуку, що вказано замовником, виявлено дані номера мобільного оператора зв`язку, який закріплений за даним користувачем, що приймав участь та надсилав повідомлення у даній переписці, який відповідає критеріям пошуку вказаним замовником « [PERSON] ». За результатами судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, здійсненої за зверненням адвоката позивача, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено висновок експерта №21-2142 від 21.05.2021 (а.с.81-87, т.І), згідно якого у поширеній інформації наступного змісту: « ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ , знакомьтесь это [PERSON] и его подельница [PERSON] . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу Высоцкого, 17, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях», наявні висловлювання образливого характеру щодо позивача, які містять як фактичні твердження, так і оціночні висловлювання, наявна інформація негативного змісту стосовно особи « [PERSON] », проте визначити чи стосується ця інформація саме [PERSON] не є можливим. З висновку експерта Лабораторії психологічних досліджень та експертиз «Психологіка» ФОП [PERSON] №02/21 від 04.06.2021 за результатами проведення психологічної експертизи (а.с.88-109, т.І) убачається, що у позивача є зміни в емоційному стані індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок поширення відповідачем фотографій, на яких містяться зображення позивача, а також інформації наступного змісту: « ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ , знакомьтесь это [PERSON] и его подельница [PERSON] . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу Высоцкого, 17, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях» на веб-сторінці Facebook за адресами: [INFO], [INFO],[INFO]. Позивачу завдані страждання (моральна шкода) внаслідок поширення відповідачем вищезазначеної інформації. Сума компенсації, заявлена позивачем у розмірі 200000 грн. є суб`єктивно справедливою для нього (саме так сприймається підекспертним) та обґрунтованою існуванням внутрішніх (особистісних) та зовнішніх (життєвих, соціальних) змін, може відповідати дійсному розміру відшкодування. Згідно положень ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. За змістом ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями та одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточення, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних рис у процесі виконанні трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їхньої підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. За змістом ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. За змістом п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. У справах про спростування недостовірної інформації саме на позивача покладено обов`язок довести, що інформація є недостовірною та факт поширення її відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача. З матеріалів справи убачається, що позивач має кваліфікацію соліста оркестру, викладача, що підтверджується дипломом серія [NUMBER] , виданим Одеською державної консерваторією ім. А.В.Нежданової (а.с.15, т.І). Згідно свідоцтва про підвищення кваліфікації серії 12СПВ №151100, виданого Харківським національним університетом міського господарства ім.. О.М. Бекетова, позивач з 03.10.2016 по 18.10.2016 підвищував кваліфікацію в ЦПК з Курсу «Організація та управління діяльністю ОСББ», що також підтверджується відповідним сертифікатом (а.с.17, т.І), виконав випускну роботу на тему «Технічна експлуатація будинків та споруд, розрахунок тарифу» (а.с.16, т.І). Судом також встановлено, що позивач входить до персонального складу Національної ради з питань створення та забезпечення функціонування об`єднань співвласників багатоквартирних будинків від Одеської області, що підтверджується відповідним витягом (а.с.18, т.І). Згідно виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також роздруківок результатів пошуку в особистому кабінеті бази YouControl, позивач є керівником та підписантом ЖБК «Жовтневий-30», а також «Тополь-2», ОСББ «Комфорт», ЖБК «Приморський-28», ЖБК «Суворовський-6», ОСББ «Престиж-2», «Комфорт-2», та підписантом ОСББ «Престиж», «Тополь-3», «Новий будинок», «Квітучий дім», «Комфорт-3», «Мрія-122», «Купідон-2», «Квітучий дім 2» (а.с.27, т.І). З огляду на положення статуту ОСББ «Довіряй справам» (а.с.178-190, т.І), затвердженого рішенням загальних зборів ОСББ на підставі протоколу №5 від 30.11.2016, органами управління ОСББ є загальні збори співвласників і правління. Обрання членів правління об`єднання зі складу співвласників строком на 2 роки, встановлення посадового окладу голові правління (виконавчому директору) тощо належить до виключної компетенції загальних зборів. Як убачається з протоколу №1 засідання загальних зборів ОСББ «Довіряй справам» від 18.03.2017 (а.с.33-35, т.І), позивача обрано управителем ОСББ «Довіряй справам». Згідно протоколу №1 від 05.01.2018 засідання правління ОСББ «Довіряй справам» (а.с.191), у позивача як управителя закінчився строк дії контракту, а на попередніх зборах внаслідок відсутності кворуму не було ухвалено рішення про продовження строку його повноважень, у зв`язку з чим наступне засідання членів ОСББ було перепризначене на 11.01.2018. Згідно контрактів, укладених 12.12.2016, 11.12.2018 та 12.12.2020 між ОСББ «Довіряй справам» та позивачем, останнього було найнято на посаду виконавчого директора ОСББ (а.с.31, 204-209, т.І), з відповідними обов`язками виконавчого директора, пов`язаними із забезпеченням належної експлуатації житлового будинку та прибудинкової території. Крім того, в матеріалах справи містяться штатні розписи та кошториси ОСББ «Довіряй справам» (а.с.210-217, т.І), згідно яких у підрозділі адміністративно-уравлінський персонал виокремлено посаду виконавчий директор, з посадовим окладом з 01.04.2017 - 6212 грн., з 01.01.2018 - 6212 грн., з 01.02.2019 - 8075 грн., з 01.01.2020 - 9125 грн., з 01.03.2020 - 9125 грн. З кошторисів за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік убачається, що будинок та прибудинкова територія утримуються належним чином. Як вже зазначалося, відповідач фактично не заперечував тієї обставини, що саме ним було поширено оспорювану позивачем інформацію. При цьому докази, надані позивачем та які містяться в матеріалах справи підтверджують факт поширення вказаної інформації саме відповідачем і що поширена інформація є недостовірною. Крім того, вказаний факт також підтвердив допитаний в якості свідка [PERSON] в режимі відеоконференції в судовому засіданні, яке відбулося 09.02.2023, який показав, що працює приватним підприємцем та надає бухгалтерські послуги, знає сторін у справі та повідомлений про зміст розміщеної відповідачем публікації про позивача. Вказував, що наведена інформація не знайшла свого підтвердження під час перевірки ревізійною комісією, яку очолював свідок. Зазначив, що з часу роботи позивача з ОСББ, з 2016 року, на думку свідка, позивач повністю виконував свої обов`язки, при цьому у деяких людей претензії все ж виникали, проте вони були необґрунтованими. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем факту розміщення ним вищевказаної інформації стосовно позивача в соціальній інтернет-мережі «Facebook», та за відсутності інших доказів, які б спростовували визнані відповідачем обставини, суд приходить до висновку про те, що саме відповідач поширив інформацію, яка є недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію позивача. Посилання сторони відповідача у відзиві, окрім іншого, на те, що поширена ним інформація є частково оціночними судженнями, спростовується наступним. Так, дійсно, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Разом з тим, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009, № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. В силу положень ст. 62 Конституції України, якою закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тому, поширення відповідачем інформації щодо позивача без належної перевірки цієї інформації, не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів. Будь-яких доказів здійснення перевірки інформації поширеної відносно особи позивача відповідачем не надано. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що поширена відповідачем інформація спричинила завдання позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 200 000 грн. та яка полягає у дискредитації позивача як добропорядної людини та управлінця з багаторічним досвідом, створенні реальної загрози порушення репутації, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих стосунків в особистому, суспільному, політичному та професійному житті, створює вкрай негативне уявлення про особу позивача, його морально-ділові якості, проте зазначені обставини не були підтверджені відповідними доказами, як і спричинення йому у зв`язку з цим моральних страждань. Висновок експерта не носить для суду обов`язкового характеру. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. Разом з тим, враховуючи глибину душевних та фізичних страждань позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial