Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту -Позивач) звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Відповідач) із позовною заявою, у якій просив суд зобов`язати відповідача зняти (скасувати) встановлені для нього обмеження права на розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на всіх його рахунках та обслуговуються картками, шляхом їх розблокування та надання можливості розпорядження коштами. Розблокувати банківський доступ (аккаунт) в програмі Приват24. Свої вимоги мотивує тим, що ним були відкриті карткові рахунки у АТ КБ «Приватбанк», а саме: платинум у грн.: [NUMBER], [NUMBER], універсальна долл [NUMBER]; карти для виплат у грн.: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]; унікальна грн. [NUMBER], унікальна євро [NUMBER]. У 2017 році АТ КБ «Приватбанк» було безпідставно заблоковано рахунки позивача без будь-якого попередження, смс-сповіщення, без рішення суду, тощо. Такі дії відповідача обмежили право позивача користуватися власними коштами та банківськими послугами. Також було заблоковано аккаунт [PERSON] у «Приват24». За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, зазначаючи, що такі дії відповідача є незаконними та порушують його права як споживача банківських послуг. Ухвалою Жовтневого районного суду від 29.04.2021 року цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання. 13.04.2023 року та 27.04.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, позивачем у даній справі не надано доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача, а відсутність таких порушень не породжує для нього права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав. Разом з цим, просив застосувати строки позовної давності при вирішенні даного спору. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів позову, позивач дізнався про порушення своїх прав у 2017 році, з позовом про захист своїх порушених прав він звернувся у 2021 році. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 3.ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач разом із подачею позову звернувся із вимогою про поновлення строку для подачі позову до суду, однак належних доказів пропуску суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням представника відповідача та відмовляє позивачу в задоволенні позову. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed