Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

20.07.2022 р. представник позивача у справі, [PERSON] , - адвокат Жекало Ігор Сергійович звернувся до суду з позовом до відповідача у справі, [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем у справі, [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №15/02/18-1 від 15.02.2018 р. Відповідно до п.1 договору позики позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 188 715,71 грн., що за курсом НБУ (1 долар США =26.654762 грн.) на день укладання даного договору було еквівалентно 7080 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях , яка підлягатиме поверненню у строки та у порядку передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 7080 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу (п.1 Договору позики). 15.11.2021 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики, якою було внесено зміни до п.1,5,6,1 договору позики, змінивши суму позики (з 188 715,71 грн. на 156 055,00 грн.) , що за курсом АТ КБ ПриватБанк (1 долар США =26.45 грн.) на день укладання додаткової угоди до договору позики еквівалентно 5900 доларів США). Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку передбаченого цим договором буде відповідати еквіваленту 5900 доларів США за курсом АТ КБ ПриватБанк на дату здійснення платежу. В подальшому, відповідачем було частково сплачено суму боргу у розмірі 720 доларів США. Решта боргу становить 5180 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи те, що за договором позики сторони погодили виконання боргового зобовязання відповідача з привязкою до курсу долара США, то при зверненні позивача до суду розмір заборгованості був розрахований за актуальним на 05.07.2022 року курсом долара США до гривні в АТ КБ ПриватБанк 35,55 грн./1 долар США. Однак, станом на дату подання даної заяви про збільшення позовних вимог курс долара США до гривні значно збільшився 40,25/1 долар США та позовні вимоги підлягають збільшенню й перерахунку за даним курсом. Сума основного грошового зобовязання, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики від 15.02.2018 року станом на дату подання даної заяви складає 208 495 грн. (5180 доларів США х40,25 згідно курсу АТ КБ ПриватБанк, станом на день підготовки даної заяви -1 долар США =40,25). Пунктом 10 договору позики визначено, що у разі простроченя виконання зобовязання позичальником за даним договором, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості , від суми заборгованості. У звязку з чим, позивач вважає обґрунтованим стягнення з відповідача неустойки (у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) у розрахунку з 16.02.2022 р. (наступний день за кінцевою датою виконання боргового зобовязання) до 23.02.2022 р. Станом на дату подання даної заяви про збільшення позовних вимог з відповідача підлягає стягненню 225 174,60 грн. заборгованість за договором позики №15/02/18-1 від 15.02.2018 р., з яких: 208 495 грн. - основна сума боргу (еквівалент 5180 доларів США); 16 679, 60 грн. - неустойка у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Отже, посилаючись на вищенаведене, представник позивача просить суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики №15/02/18-1 від 15.02.2018 у сумі 225 174,60 грн., з яких: 208 495 грн. - основна сума боргу (еквівалент 5180 доларів США); 16 679 , 60 грн. - неустойка у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, та судові витрати. 03.05.2023 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві (заяві про збільшення позовних вимог), та на підставі зібраних у справі доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем у справі, [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №15/02/18-1 від 15.02.2018 р. Відповідно до п.1 договору позики позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 188 715,71 грн., що за курсом НБУ (1 долар США =26.654762 грн.) на день укладання даного договору було еквівалентно 7080 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях , яка підлягатиме поверненню у строки та у порядку передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 7080 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу (п.1 Договору позики). 15.11.2021 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики, якою було внесено зміни до п.1,5,6,1 договору позики, змінивши суму позики (з 188 715,71 грн. на 156 055,00 грн.) , що за курсом АТ КБ ПриватБанк (1 долар США =26.45 грн.) на день укладання додаткової угоди до договору позики еквівалентно 5900 доларів США). Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку передбаченого цим договором буде відповідати еквіваленту 5900 доларів США за курсом АТ КБ ПриватБанк на дату здійснення платежу. В подальшому, відповідачем було частково сплачено суму боргу у розмірі 720 доларів США. Решта боргу становить 5180 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи те, що за договором позики сторони погодили виконання боргового зобовязання відповідача з привязкою до курсу долара США, то при зверненні позивача до суду розмір заборгованості був розрахований за актуальним на 05.07.2022 року курсом долара США до гривні в АТ КБ ПриватБанк 35,55 грн./1 долар США. Однак, станом на дату подання даної заяви про збільшення позовних вимог курс долара США до гривні значно збільшився 40,25/1 долар США та позовні вимоги підлягають збільшенню й перерахунку за даним курсом. Сума основного грошового зобовязання, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики від 15.02.2018 року станом на дату подання даної заяви складає 208 495 грн. (5180 доларів США х40,25 згідно курсу АТ КБ ПриватБанк, станом на день підготовки даної заяви -1 долар США =40,25). Пунктом 10 договору позики визначено, що у разі простроченя виконання зобовязання позичальником за даним договором, позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості , від суми заборгованості. У звязку з чим, позивач вважає обґрунтованим стягнення з відповідача неустойки (у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) у розрахунку з 16.02.2022 р. (наступний день за кінцевою датою виконання боргового зобовязання) до 23.02.2022 р. На підставі вищенаведеного, станом на дату подання заяви про збільшення позовних вимог відповідач у справі, [PERSON] має непогашену заборгованість перед [PERSON] за договором позики №15/02/18-1 від 15.02.2018 р., у розмірі 225 174,60 грн. заборгованість з яких: 208 495 грн. - основна сума боргу (еквівалент 5180 доларів США); 16 679, 60 грн. - неустойка у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти. У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У той же час, відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, ч.1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За правилом ч.ч.2,3\~ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз\~ст.545 ЦК України\~дає підстави вважати, що позикодавець - держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~1046\~і ч. 1 ст.\~1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі й саме в тій валюті, яку визначено договором позики. При цьому, у ході розгляду справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання нею зобов`язань за укладеним з позивачем договором позики. Суд виходить з того, що у даній справі договір позики - борговий документ, який укладений між сторонами у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та який наявний у позивача, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір містить розмір отриманих відповідачем в борг грошових коштів із зобов`язанням та строком їх повернення і особистим підписом відповідача як позичальника. Відповідно до\~ст.524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Згідно з ч.2\~ст.533 ЦК України\~якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 188 715,71 грн., що еквівалентно 7080 доларів США, в подальшому, відповідачем було частково сплачено суму боргу у розмірі 25 596 грн. (еквівалент 720 доларів США 720*35,55), решта боргу становить 5180 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача. До спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533\~ЦК України оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на 17.11.2022 року (день звернення до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог), еквівалентна 5180 доларів США, становить 225 174,60 гривень. Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №296/10217/15-ц. З огляду на наведене, з урахуванням принципу змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики\~є законними та обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договором позики від 15.02.2018 року у розмірі 225 174,60 гривень. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У договорі позики від 15.02.2018 року сторонами погоджено, що сума заборгованості у разі прострочення зобов`язання розраховується згідно зі ст.ст. 625 та 1050\~ЦК України\~з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, неустойки у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості , від суми заборгованості (пункт 10.). За таких умов із відповідача на користь позивача необхідно стягнути неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості в розмірі 16 679,60 гривень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих доказів. Відповідно до\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог\~ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1\~ст. 133 ЦПК України). П. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України). Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2251,75 грн., за подання позовної заяви (заяви про збільшення розміру позовних вимог). Крім цього, відповідно до ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~\~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~\~1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;\~\~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;\~\~3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;\~\~4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.\~\~У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, за умовами ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №2907-1 від 31.07.2020 р., додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги; Акт виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг від 31.07.2020 р. (копії), копією квитанції про оплату за правову допомогу в розмірі 12 500 грн. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно ч.5,6 ст.137\~ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано. В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Таким чином, оскільки стороною позивача підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 12 500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розпорядження Голови Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, а саме змінено територіальну підсудність Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області. На підставі викладеного та

Outcome: approved