Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

Представник позивача Вертас Марії Михайлівни в інтересах Акціонерного комерційного банку «Львів» звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтований тим, що 04.02.2022 між сторонами укладено кредитний договір №16256/112/2022, за умовами якого відповідач зобов`язувався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 50000,00 грн зі сплатою 94,5% річних за користування кредитом та терміном повернення до 03.02.2026 включно. Факт перерахування коштів підтверджено меморіальним ордером від 04.02.2022 №149253. Кредитним договором передбачено, що повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою, згідно з Додатком №1, що є невід`ємною частиною договору. Однак, всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач станом на 01.02.2023 має заборгованість у розмірі 83104,60 грн, а саме: 49799,50 грн заборгованість за кредитом, 33305,10 грн заборгованість за процентами. З огляду на викладене, представник позивача просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного комерційного банку «Львів» заборгованість за кредитним договором №16256/112/2022 від 04.02.2022 у розмірі 83104,60 грн та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справу повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що 04.02.2022 між Акціонерним комерційним банком «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір №16256/112/2022, за умовами якого відповідач зобов`язувався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 50000,00 грн зі сплатою 94,5% річних за користування кредитом та терміном повернення до 03.02.2026 включно (а. с.6-8). За додатком до договору №16256/112/2022 від 04.02.2022, датою надання кредиту є 04.02.2022; сума кредиту 50000,00 грн; валюта кредиту гривня; термін користування 48 міс.; номінальна відсоткова ставка 94,5% від 04.02.2022; метод нарахування % - останній день кожного місяця, в останню дату угоди; вид погашення заборгованості: кожного першого числа кожен місяць. Якщо вихідний, то попередній робочий день, в останню дату угоди; вид погашення %: кожного 1-го числа кожен місяць. Якщо вихідний, то попередній робочий день, в останню дату угоди. Указаною угодою також визначено, що чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період становить 4050,75 грн (а. с. 9). Указані обставини підтверджуються також паспортом споживчого кредиту (а.с.11-12). За меморіальним ордером №149253 від 04.02.2022відповідачу перераховано кредит у розмірі 50000,00 грн (а. с. 13). Відповідно до листа вимоги про дострокове виконання зобов`язань від 07.12.2022, Акціонерний комерційний банк «Львів» надіслав [PERSON] пропозицію погасити заборгованість за кредитним договором №16256/112/2022 (а. с.14). До позову також додано рух коштів по рахунку [PERSON] з 04.02.2022 по 01.02.2023 (а. с. 23). За розрахунком заборгованості, станом на 01.02.2023 відповідач має заборгованість у розмірі у розмірі 83104,60 грн, що складається з: -49799,50 грн заборгованість за кредитом, -33305,10 грн заборгованість за процентами. Доказів, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, та які б підтверджували сплату боргу за кредитним договором, суду не надано. Отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому при вирішенні вказаного спору суд керувався умовами кредитного договору та ст.526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 ЦК України). За вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Указані положення регламентовані ст.ст. 610-612 ЦК України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами договору, укладеного сторонами, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення вказаних умов, має залишок простроченого кредиту, прострочених відсотків та прострочених комісій. Оскільки договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, тому наявне прострочення повернення чергової частини надає позикодавцю право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, відтак, враховуючи, крім іншого, визнання позову відповідачем позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 83104,60 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з меморіального ордеру №7514 від 24.10.2022, позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі. Ураховуючи викладене, на підставі ст. 526, 527, 610-612, 627-629, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: approved