Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

17.04.2023 [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства, третя особа: Савранський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просить суд: визнати його, громадянина України [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] [INFO] , яка народилася у с.Осички Савранського районну Одеської області (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Осичківської сільської ради Савранського районну Одеської області, актовий запис №21 від 14.10.2011р.). Зобов`язати Савранський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести відповідні до актового запису про народження [PERSON] [INFO] , яка народилася у с. Осички Савранського району Одеської області (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , виданий Виконавчим комітетом Осичківської сільської ради Савранського районну Одеської області, актовий запис №21 від 14.10.2011р.), зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, змінивши [PERSON] прізвище на " [PERSON] ". Стягнути з [PERSON] на його користь суму сплачену судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 2004 року до березня місяця 2023 року перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] у них народилась дитина [PERSON] . При реєстрації народження дитини запис про батька зроблений зі слів відповідачки відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Після того як позивачу стало відомо, що згідно зі свідоцтвом про народження дитини він не є її батьком, він просив відповідачку в добровільному порядку зареєструвати його батьком дитини та змінити прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Однак відповідачка відмовляється добровільно, в позасудовому порядку подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що він змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. Позивач просить визнати його батьком дитини, зобов`язати Савранський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та змінити прізвище дитини. Савранський районний суд Одеської області ухвалою від 27.04.2023 прийняв цивільний позов [PERSON] до розгляду та призначив підготовче судове засідання на 31.05.2023, запропоновав відповідачці протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Додатково пояснив, що з [PERSON] вони проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із 2004 року до березня місяця 2023 року. За час спільного проживання у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . За бажанням матері, державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Відповідачка відмовляється добровільно, в позасудовому порядку подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За вказаних обставин вважає необхідним визнати його батьком [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала у повному обсязі та зазначила, що дитина дійсно народжена від позивача. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачка не скористалась. Представник третьої особи - Савранського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, не надав, свою позицію не виклав. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За приписами частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом частин 5,6 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви і пояснень позивача у судовому засіданні та визнається відповідачкою, позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] у період з 2004 року до березня місяця 2023 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Під час спільного проживання з позивачем відповідачка [PERSON] завагітніла та у подальшому народила дитину - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Осичівської сільської ради Савранського району Одеської області, актовий запис № 21 від 14.10.2011 (а.с. 13). Оскільки сторони не перебували у шлюбі, за бажанням відповідачки [PERSON] в актовий запис про народження дитини відомості про батька були внесені зі слів матері, відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, та батьком записано " [PERSON] ". Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Так, статтею 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. За змістом частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина 1 статті 135 СК України). Положенням частини 1 статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з частинами 3 та 4 цієї статті позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За приписами частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, визнання позову відповідачкою, яка не обмежена у даному праві, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеним сторонами, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням факту визнання відповідачкою позовних вимог в повному обсязі, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Підпунктом 2.13.1 пункту 2.13 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, передбачено, що рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За змістом статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 4 від 14.04.2023 (а.с. 1). Тому, з відповідачки, в силу частини 1 статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1073,60 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved