Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, а саме що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком її дочки [PERSON] , [INFO] , та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. В обґрунтування заяви зазначає, що вона з 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , та [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . У зв`язку з тим, що вона з батьком дитини не перебувала в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини у свідоцтві про народження були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Проте за життя [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , допомагав у вихованні та надавав посильну допомогу. З 2009 по 2019 роки вони проживали разом однією сім`єю в [ADDRESS] . З 2019 року дочка проживала з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Після початку війни у лютому 2022 року у зв`язку з активними бойовими діями на території м. Ірпінь заявниця разом з дочкою [PERSON] виїхали за кордон, а [PERSON] залишився. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть. Через відсутність підтверджуючих документів про встановлення факту батьківства дочка заявниці [PERSON] позбавлена можливість прийняти спадщину після смерті батька як єдина спадкоємиця першої черги. Тому, враховуючи вказані обставини, заявниця, як законний представник неповнолітньої дочки, в її інтересах, змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту батьківства. Ухвалою суду від 22.09.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Чеховська Д.Р. у судове засідання не прибули, до суду представник заявника надала заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі заявника та її представника, подану заяву підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Тетіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не прибув, до суду надав заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 - заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у заявниці [PERSON] народилась дочка [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 12.10.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.10.2009 року виконкомом Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області. Батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 12). З копії лікарського свідоцтва про смерть № 302 від 29.07.2022 року виданого Бучанським районним відділенням СМЕ Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 02.08.2022 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановлено, що [INFO] в місті Ірпінь помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-16). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Відповідно до змісту ч. 1, ч. 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 даної постанови роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи (постанова Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18, провадження № 61-15136св20). ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі "KALACHEVA v. RUSSIA", заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Ухвалою суду від 27.09.2022 року в справі призначено посмертну судово-медичну експертизу з використанням молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/111-22/44941-БД від 24.02.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999999980871% (а.с. 71-83). Таким чином, аналізуючи зібрані у справі та досліджені у судовому засіданні докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] , а тому заява [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Підпунктом 2.13.1 п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (п. 2.16.4 Правил). У відповідності до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Зважаючи на те, що батьком дитини [PERSON] , [INFO] , було записано [PERSON] на підставі зі ст. 135 СК України, а також враховуючи доведеність біологічного батьківства [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] , суд задовольняє вимоги заявника про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: approved