Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 13 жовтня 2022 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено усний договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] позичив у неї 75\~000 грн. та зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2022 року. При фактичному одержанні відповідачем зазначеної суми коштів, останній надав їй, позивачу розписку від 13 жовтня 2022 року, яка була написана та підписана відповідачем [PERSON] власноручно. 21 грудня 2021 року відповідачем [PERSON] на її, позивача, картковий рахунок відкритий АТ КБ «Приватбанк», було перераховано 18\~912 грн., тобто відповідачем із зазначеної суми боргу 75000 грн. їй повернуто лише 18\~912 грн., тому відповідно заборгованість відповідача по договору позики від 13 жовтня 2022 року становить 56\~088 грн. Всупереч домовленостей між ними на момент звернення з даним позовом до суду, відповідач суму боргу в розмірі 56 088 грн. так і не повернув. Зазначила, що на її, позивача неодноразові звернення із вимогою до відповідача виконати зобов`язання та повернути борг не дали результату. Відповідач ухиляється від виконання прийнятого на себе грошового зобов`язання. Крім того, представник позивача подала до суду клопотання, в якому повідомила, що 19.05.2023 р. відповідач перерахував на особистий рахунок її позивача [PERSON] частину боргу в сумі 14\~050 грн. Тому, просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 42 038 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Юркевич Х.М. подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи подане клопотання представника позивача та проаналізувавши письмові докази по справі, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, ч.2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Разом з тим, ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року між сторонами по справі укладено договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] - 75\~000 грн. та зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2022 року, що підтверджується розпискою відповідача [PERSON] від 13 жовтня 2022 року копія якої міститься в матеріалах даної справи (а.с. 7). Згідно копії квитанції до платіжної інструкції від 21.12.2022 р. № 2911-6962-3617-0982, 21 грудня 2022 року відповідачем [PERSON] на картковий рахунок позивача, відкритого АТ КБ «Приватбанк», перераховано - 18\~912 грн. (а.с. 8). Також, 19.05.2023 р. відповідач перерахував на особистий рахунок позивача [PERSON] частину боргу в сумі 14\~050 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № Р24А122034919D1326 від 19.05.2023 р. (а.с. 25). Проте у вказаний період своє зобов`язання відповідач не виконав та не повернув позивачеві ввесь борг, що підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, а тому, відповідно заборгованість відповідача по договору позики від 13 жовтня 2022 року становить 42\~038,00 грн. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.\~1047\~ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману суму позики, яка на час ухвалення даного рішення становить 42\~038 грн. і, яку слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625- 629, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved