Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою з 08 вересня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Городоцького районного суду від 29 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано. З 2019 року відповідач проживає з іншим чоловіком. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні та вихованні, відповідач ніяким чином не піклується про дитину, взагалі не цікавиться його життям, станом здоров`я, навчанням, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Мати ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками. За даних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина та стягнути аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина та стягнути з відповідачки аліменти на його утримання.Проти заочного розгляду не заперечив. Відповідач повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за відомою адресою проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, але своїм правом на участь не скористалася, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не надала. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Городоцької міської ради Єгорова А.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , на підтвердження чого надала суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, затверджений 17 травня 2023 року рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради №92/2023. Також зазначила, що особисто разом з психологом виїжджала за місцем проживання дитини. Для хлопчика батьком створені усі належні умови для розвитку та виховання. При спілкуванні з [PERSON] було з`ясовано, що хлопчик дуже любить тата, якій зараз захищає країну, хвилюється за нього. Він також дуже прив`язаний до своєї бабусі [PERSON] , яка під час відсутності сина взяла на себе обов`язки по вихованню онука. Що стосується мами, [PERSON] на неї дуже ображений, декілька років вони не бачилися, лише декілька разів мама телефонувала йому. Представник служби пояснила, що в телефонному режимі їй вдалося зв`язатися з [PERSON] , в ході розмови матері було повідомлено про наявність справи в суді щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина та запропоновано з`явитися на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Однак [PERSON] не виявила інтересу щодо участі в розгляді даного питання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється матір`ю позивача. Її син був одружений на [PERSON] , в 2013 році в них народився син [PERSON] . Син з дружиною та дитиною жили окремо. З 2015 року син приймав участь в АТО, після повернення поїхав на заробітки до Польщі. В цей період його дружина почала вести такий спосіб життя, що негативно відображався на сімейних відносинах та вихованні сина. Так, траплялися непоодинокі випадки, коли [PERSON] залишала маленьку дитину вдома саму, а сама йшла з дому, зловживала алкогольними напоями, ніде не працювала, приводила додому компанії, з якими розпивала алкоголь. Через це дитина майже не відвідувала дитячий садочок. В перший клас школи [PERSON] повели чужі люди. Наприкінці 2019 року [PERSON] привезла сина до свідка, залишила його і з цього часу дитиною перестала опікуватися повністю. До початку повномасштабного вторгнення росії в Україну [PERSON] проживав разом з батьком. На цей час [PERSON] приймає безпосередню участь у бойових діях, а [PERSON] тимчасово проживає разом з бабусею. Свідок пояснила, що з 2019 року мати телефонувала синові лише декілька разів. Більше ніякої участі в його вихованні та утриманні вона не приймає. [PERSON] не хоче згадувати матір, болісно реагує на розмови про неї. Відповідно до ч.3ст. 211, ч.1ст.223, ч.1ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 08 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Городоцького районного суду від 29 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано. У 2019 році відповідач залишила сім`ю та перейшла проживати з іншим чоловіком. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні та вихованні, відповідач ніяким чином не піклується про дитину, взагалі не цікавиться його життям, станом здоров`я, навчанням, майже не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання, свідомо нехтує своїми обов`язками. З довідки виданої 06.03.2022 Городоцьким ліцеєм №4 Городоцької міської ради Хмельницької області, вбачається, що [PERSON] навчається в 4 класі, батько здійснює належний контроль за навчанням та вихованням сина, мати за період навчання сина не приходила в ліцей, не відвідувала батьківські збори. Дитина про батька відгукується позитивно з повагою. Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №571 про прийняття і реєстрацію заяви(повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію встановлено факт звернення [PERSON] з заявою про втрату зв`язку її з колишньою невісткою [PERSON] строком понад рік. Рішенням № 92 від 17 травня 2023 року Виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, мають сина [PERSON] .. Шлюб між подружжям розірвано. Малолітній [PERSON] проживає з батьком, мати з 2019 року участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться життям та здоров`ям , не допомагає матеріально. Для малолітнього [PERSON] створені належні матеріально-побутові умови, він забезпечений всім необхідним. Під час бесіди малолітній [PERSON] пояснив, що маму не бачив близько трьох років, вона лише кілька разів йому телефонувала. На маму має велику образу, тому, що вона його залишила, сумує за батьком, який проходить військову службу по загальній мобілізації в Україні, чекає його повернення додому. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В силу пункту 2 ч. 1 ст.164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, не цікавиться його долею протягом тривалого періоду часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робила, тобто, вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у його долі, а тому приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно дост.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини згідно ст. 182 СК України. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби неповнолітньої дитини в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В силу ч.1 ст. 191 СК України стягнення аліментів присуджуються від дня пред`явлення позову - з 20.03.2023. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору, на користь позивача - судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1073 грн.60 коп.

Outcome: partial