Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-01 00:00:00

22 березня 2023 року засобами поштового зв`язку до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву б/н від 27 липня 2010 року, на підставі чого, банком було відкрито відповідачу кредитний рахунок з встановленим кредитним лімітом, в подальшому розмір якого був збільшений до 30\~000 грн. Зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. При цьому позивач АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Заборгованість станом на 13 лютого 2023 року становить 31\~553, 85 грн, з яких: 29\~514, 24 грн - заборгованість за кредитом; та 2\~039, 61 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27 липня 2010 року у розмірі 31\~553, 85 грн, а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2\~684 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду на 04 травня 2023 року, яке в подальшому через неявку відповідача було відкладене на 02 червня 2023 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 70). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом використання поштового зв`язку, за адресою його зареєстрованого місця проживання. Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2010 року [PERSON] з метою укладення договору про надання банківських послуг з ПАТ КБ «ПриватБанк», підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої виявив бажання користуватися послугами даного банку та оформити на своє ім`я платіжну картку, кредитку «Універсальна»/Gold, з встановленим кредитним лімітом у розмірі 2\~000 грн (а.с. 18). У даній заяві, також міститься посилання, щодо згоди заявника з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Факт підписання [PERSON] вказаної анкети-заяви останнім не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що 27 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого останній став користувачем послуг даного банку. На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. Крім Анкети-заяви, позивачем додано до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с. 19) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 20-44). При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме в таких розмірах і з таким порядком нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 липня 2010 року, шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитним коштами. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий правий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17. Як вбачається з довідки наданої позивачем, відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримував відповідні кредитні картки, з зазначенням їх номеру, дати відкриття та терміну дії (а.с. 17), максимальна межа встановленого кредитного ліміту 30\~000 грн (а.с. 15), рух коштів по якій, відображений у відповідній виписці банку (а.с. 54-67), що дає підстави вважати, що останній фактично користувався кредитними коштами наданими АТ КБ «ПриватБанк». Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості [PERSON] за договором від 27 липня 2010 року №б/н, станом на 13 лютого 2023 року, залишок заборгованості за наданим кредитом складає 31\~553, 85 грн, з яких: 29\~514, 24 грн - заборгованість за тілом кредиту; та 2\~039, 61 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 4-7, 8-10, 11-14). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд зважає, оскільки є встановленим, що після укладення вищезазначеного договору відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується відповідною випискою про рух коштів по належних йому карткових рахунках, то зазначені обставини дають підстави вважати, що останній фактично користувався кредитними коштами наданими АТ КБ «ПриватБанк». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] , станом на 13 лютого 2023 року, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 29\~514,\~24 грн. Відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором щодо тіла кредиту не спростований, а тому, суд приходить до висновку, щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 27 липня 2010 року в сумі 29\~514,\~24 грн, а тому позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, зважаючи на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні беззастережні докази щодо домовленості сторін договору в момент його підписання щодо відсоткової ставки, відповідно до якої повинні здійснюватися нарахування за користування кредитом, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 2\~039,\~61 грн, відсутні. Вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялися. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню, становить 29\~514,\~24 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2\~684 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (93,54%, що становить 2\~510, 61 грн). На підставі наведеного,

Outcome: partial