Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Бучанської міської ради Київської області до [PERSON] про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Виконавчим комітетом Бучанської міської ради 29 березня 2012 року було прийнято рішення № 609-23-VI Про затвердження «Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча», яким затверджено розміри пайової участі загальної вартості будівництва та обов?язки по сплаті у строк визначений договором та законом. Департаментом ДАБІ у Київській області 10.08.2012 року за № КС 14212137763 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації подану замовником будівництва [PERSON] згідно якої введено в експлуатацію об`єкт будівництва - індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS] . При цьому, всупереч вимогам ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, [PERSON] не уклав Договір пайової участі. Враховуючи це, та виходячи із поданої відповідачем до Державної архітектурно-будівельної інспекції Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, КП «Бучабудзамовник» здійснив розрахунок величини пайової участі замовника у розвиток інфраструктури міста Буча. У зв`язку з невиконанням замовником будівництва [PERSON] обов`язку взяти пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури міста Буча на адресу [PERSON] 21.12.2016р. направлено лист з пропозицією щодо укладення Договору пайової участі розвитку інфраструктури м.Буча та два примірники договору пайової участі з розрахунком до нього. Однак, Бучанською міською радою не отримано жодної відповіді від [PERSON] на вищевказаний лист, що вказує на ухилення від укладення договору пайової участі. Відповідач ухиляється від підписання даного договору та в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статей 641, 642, 643 Цивільного кодексу України, відмовився від укладення договору про пайову участь замовника у розвиток інфраструктури міста Буча. Таким чином, зазначає про те, що рішення Бучанської міської ради № 609-23-VI від 29 березня 2012 року Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча зі змінами є обов`язковими до виконання рішеннями, які є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Вказують про те, що оскільки, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає обов`язок усіх замовників прийняти участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури, окрім тих, які цим законом звільнені від участі у створенні інфраструктури, то обов`язок приймати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча є обов`язковим до виконання відповідачем [PERSON] . Разом з тим, зазначають, що органи місцевого самоврядування знаходяться поза межами процедури прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію та позбавлені можливості контролювати момент його здійснення, відтак, не укладення такого договору з підстав невиконання замовником обов`язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування з відповідною пропозицією свідчить про його ухилення від укладення договору та може бути оскаржено в судовому порядку, у тому числі, і після прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію. Крім того, Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України № 439 від 8 квітня 2011 року, не передбачено повноважень щодо здійснення контролю за перерахуванням замовником коштів до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури. Таким чином, вказують про те, що при реєстрації декларації Державна архітектурно-будівельна інспекція або її територіальний орган не має права вимагати додаткові документи. Отже, при прийнятті об`єкта в експлуатацію, Державна архітектурно-будівельна інспекція не перевіряє наявність укладеного договору про пайову участь та факт сплати замовником пайового внеску, а органи місцевого самоврядування позбавлені можливості контролювати момент прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію. У зв`язку з тим, що Бучанська міська рада надіслала проект договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча, а Відповідач відмовився укладати зазначений договір, укладення якого є обов`язковим, між сторонами виникли переддоговірні відносини. Вищевказані порушення містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді не укладення замовником будівництва договору пайової участі, зумовлюють ненадходження до місцевого бюджету коштів пайової участі, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету міста. На підставі викладеного, просять визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Буча між Бучанською міською радою та [PERSON] в редакції, запропонованій позивачем. 30.03.2023 від представника відповідача - адвоката Вітошка В.А. надходила заява про застосування строків позовної давності, згідно якої зазначає про те, що строк зверненням позивача до суду з даним позовом сплинув 10.08.2015 року, а тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності та відсутності поважності причин такого пропуску. В судовому засіданні представник позивача заперечувала щодо заяви про застосування строків позовної давності, подавши письмові заперечення, згідно яких зазначає про те, що Бучанська міська рада повністю не погоджується з такими доводами представника відповідача, оскільки Бучанська міська рада не могла дізнатися раніше 2016 року про введення в експлуатацію даного житлового будинку. Просить відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторін по справі, виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач [PERSON] на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці з кадастровим номером 2310945300:01:096:0133, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , побудував приватний житловий будинок, який введено в експлуатацію та Департаментом ДАБІ у Київській області 10.08.2012 року зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за №КС 14212137763. На підставі вищевикладеної декларації КП «Бучабудзамовник» здійснив розрахунок величини пайової участі [PERSON] у розвитку інфраструктури міста Буча. Оскільки відповідач не уклав Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту у визначені законом строки (до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію) 21.12.2016 року, позивачем направлено лист відповідачу з пропозицій щодо укладення договору однак, оскільки Бучанською міської радою не отримано жодної відповіді від [PERSON] позивач вирішив звернутися до суду з вимогою про визнання укладеним договором про пайову участь у зазначеній в позовній заяві редакції. На момент введення об`єкта в експлуатацію, 10.08.2012 року, діяв Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 08.08.2012 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. У статті 40 цього Закону передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення ; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу (357-2010-п), за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу). Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Аналіз наведених норм права та фактичних обставин справи дає підстави для висновку, що [PERSON] зобов`язаний був як замовник будівництва, до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, укласти зазначений договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Згідно з частинами другою, третьою та дев`ятою статті 40 зазначеного Закону обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва. Визначений частиною дев`ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після здійснення такої реєстрації. З огляду на те, що декларація про готовність до експлуатації житлового будинку зареєстрована 10.08.2012 року, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 08.08.2012 року передбачав обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи зазначеного Закону. Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону (частина перша статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Виконавчим комітетом Бучанської міської ради 29 березня 2012 року було прийнято рішення №609-23-VI Про затвердження «Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча» (далі - Порядок), яким затвердження розмір пайової участі загальної вартості будівництва та обов`язки по сплаті у строк визначений договором та законом. Відповідно до п. 4.2. Порядку розмір пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча становить у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових, садових, дачних будинків, загальною площею 400 кв.м, а також багатоквартирних житлових будинків (за винятком тих, що перелічені у пункті 3.3. цього Порядку)-4% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта. Відповідно до п.5.1. Порядку пайовий внесок сплачується підставі Договору про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, що укладається між замовником будівництва та Бучанської міської радою в період видачі відділу містобудування та архітектури Бучанської міської ради містобудівних умов та обмежень щодо забудови земельної ділянки. Таким чином, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає граничний строк укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, проте, відповідно до п.5.1. «Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча» визначено конкретну дату для укладення Договору, а саме період видачі містобудівних умов. Позивачем до позову в додатках додано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , видані 27.04.2012 року Виконавчим комітетом Бучанської міської ради за №21-М та підписані завідувачем відділу містобудування та архітектури Ткаченко В.Г., а отже і Договір мав бути укладений саме 27.04.2012 року. Окрім того, перший аркуш містобудівних умов містить інформацію про загальну та житлову площу забудови, яка зазначена в декларації від 10.08.2012. З аналізу даних норм та документів можна дійти висновку, що Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між [PERSON] та Бучанською міською радою мав бути укладений 27.04.2012 року, однак в жодному разі не пізніше 10.08.2012 року. Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), ЦК України визначено як позовна давність (стаття 256 цього Кодексу). Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини першої 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права. Відповідно до правої позиції Верховного Суду викладених в постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 344/16649/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 904/379/18 щодо положень статті 261 ЦК України Верховний Суд зробив висновок про те, що перебіг позовної давності розпочався із наступного дня після введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Позивач повинен був знати (міг довідатися) про відповідні обставини та належним чином контролювати порядок і строки оформлення договорів пайової участі, які мали бути укладені із замовниками будівельних робіт. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі№ 925/756/19 (провадження № 12-40гс20) зроблено висновок про те, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу обов`язку щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску, не може бути підставою для висновку про незастосування визначеної у статті 257 ЦК України загальної позовної давності до таких правовідносин. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, Бучанська міська рада Київської області надала копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яку отримала самостійно, маючи відповідні повноваження. Разом із тим, із моменту введення об`єкта в експлуатацію (10.08.2012 року) та до дня подання позовної заяви (18.09.2017 року) пройшло більше 5 років, що свідчить про пропуск позовної давності, про застосування якої подано заяву. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. За таких обставин, позов Бучанської міської ради Київської області, поданий до суду 18.09.2017, тобто із порушенням строку позовної давності, задоволенню не підлягає саме з підстав пропуску ними строку позовної давності. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 19.08.2019 у справі №570/2528/15-ц та від 11.06.2020 у справі №464/7430/16, що узгоджується із положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими гарантовано право кожного на розгляд його справи судом, що реалізується виключно із дотриманням строку позовної давності, що забезпечує юридичну визначеність та остаточність судового рішення.

Outcome: dismissed