Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-22 00:00:00

у грудні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просила: - визнати несправедливим та недійсним пункт 1 (б) розділу «Умови споживчого кредиту» Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501064220, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.09.2018 року та Додатку № 1 до Угоди про надання споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування; - зобов?язати АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 501064220 від 10.09.2018 та зарахувати кошти у розмірі 136 962,96 грн., сплачені за розрахунково-касове обслуговування в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором № 501064220 від 10.09.2018. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що 10.09.2018 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», укладено кредитний договір № 501064220, шляхом прийняття акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501064220, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 267 245 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних, строком на 48 місяців. Пунктом 1(б) розділу «Умови споживчого кредиту» визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування. Комісійна винагорода за обслуговування кредиту складає 1,25% від суми кредиту. Додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 501064220 від 10.09.2018 передбачено сплату за розрахунково-касове обслуговування, за увесь період користування кредитом, у розмірі 3 340,56 грн. Позивач зазначає, що у період з 10.09.2018 по 10.02.2022 рр. нею сплачено банку комісію у розмірі 136 962,96 грн. за розрахунково-касове обслуговування відповідно до Договору № 501064220 від 10.09.2018. Позивач вказує, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата зі ті послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, відтак, умови вказаного пункту договору мають бути визнані несправедливими, а самий пункт 1 (б) розділу «Умови споживчого кредиту» Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501064220, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.09.2018 року та Додатку № 1 до Угоди про надання споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, підлягає визнанню недійсним. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 матеріали цивільної справи передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с. 10-11). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 22-23). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року справу призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 31). 22.05.2023 року позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. Судом встановлена наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2018 року між АТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] укладено угоду про надання кредиту № 501064220, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, якою визначено наступні умови споживчого кредиту: тип кредиту - "кредит готівкою"; сума кредиту -267 245 грн; процентна ставка -13,99 %, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців. Згідно умов п. 1 (б) кредитного договору під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування за які встановлюється комісійна винагорода, а саме: за обслуговування кредиту 1,25 % від суми кредиту, зазначеної в акцепті (а.с. 4). Дата повернення кредиту -10.09.2022 року. Кредит надається позичальнику для: власних потреб у розмірі 267 245 грн. Згідно додатку № 1 до кредитного договору "Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг" (графа 7.2) та паспорту споживчогокредиту, - передбачено щомісячну плату за додаткові та супутні послуги, а саме розрахунково-касове обслуговування в розмірі 3 340,56 грн. щомісячно (а.с. 5). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов`язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, на правовідносини Банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також положення Закону України «Про захист прав споживачів». Угода укладена між сторонами 10.09.2018 року, тобто, після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування». У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). У договорі про споживчий кредит, можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Стаття 20 ЗУ «Про споживче кредитування» чітко визначає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Споживач має право укласти договір про надання додаткових чи супутніх послуг з обраною ним третьою особою, включеною до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця (за наявності такого переліку), крім випадків, коли відповідну послугу може надати лише кредитодавець. Перелік третіх осіб, які відповідають вимогам кредитодавця, розміщується на офіційному веб-сайті кредитодавця або на інформаційних стендах, доступ до яких є вільним для споживачів, у всіх приміщеннях кредитодавця, включаючи філії та відділення, що здійснюють споживче кредитування, (ч. 3 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування»). З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач отримала інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма) та відображена у Паспорті споживчого кредиту, в якому наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, строку кредитування; процентної ставки, відсотків річних; плати за обслуговування кредиту; орієнтовної загальної вартості кредиту; реальної річної процентної ставки, відсотків річних та інша інформація передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Позивач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною вартістю кредиту до його укладення і згодна з такими умовами. Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49. Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд надходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що при укладенні оспорюваної угоди про надання кредиту в частині щодо нарахування комісії та плати за розрахунково-касове обслуговування, їй не було надано відомості, які потрібні клієнту при укладенні угоди та, що укладення вказаної угоди не відповідало її волі, а відтак і позовна вимога про визнання несправедливим та недійсним пункт 1 (б) розділу «Умови споживчого кредиту» Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501064220, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.09.2018 року та Додатку № 1 до Угоди про надання споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування, не підлягає задоволенню. Також, на думку суду, відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовної вимоги про зобов?язання здійснити перерахунок заборгованості, оскільки така позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним пункту кредитного договору.

Outcome: dismissed