Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-23 00:00:00

Позивач звернувся 29.11.2018 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що з жовтня 2012 року він з відповідачем проживав однією сім`єю, шлюб між ними було зареєстровано 25.10.2013 р. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2018 року, 20.11.2018 р. шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Однак, сторони продовжують проживати разом в одному будинку. До укладення шлюбу, [PERSON] було придбано 1/8 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на яку фактично приходиться частина житлового будинку літера «Б» разом із прибудинковими спорудами та прибудовами, що представляє собою квартиру [ADDRESS] , згідно технічного паспорту. Під час перебування в шлюбі із відповідачем, спільними зусиллями, ними було реконструйовано житловий будинок літера «Б» разом із прибудинковими спорудами та прибудовами «Б1», «б», що представляє собою квартиру [ADDRESS] , та входить до складу 1/8 частини домоволодіння. За час шлюбу з відповідачем в будинку був зроблений капітальний ремонт: замінені вікна, покрівлі, підлоги, проведені бетонні та земельні роботи, здійснене зовнішнє та внутрішнє утеплення будинку, проведено газопостачання; встановлено паркан навколо будинку, стіни покриті декоративною штукатуркою та шпалерами; підлогу викладено ламінатом; встановлено нову сантехнику, замінено систему опалення (труби, батареї, котел); у всьому будинку замінено електропроводку та встановлено новий лічильник електроенергії, замінено систему водопостачання; придбані меблі, побутова техніка, предмети інтер`єру та оздоблення; здійснено реконструкцію з розширенням, що призвело до зміни планування приміщення будинку, збільшення житлової та загальної площі будинку; облаштовано прибудинкову територію, зроблено відмостку. За позовом позивач просить визнати спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 1/8 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка складається із частини житлового будинку літера «Б», а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов «Б1», «б», вбиральні «с1» та поділити це спільне майно шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/16 частину вищезазначеного домоволодіння. Ухвалою від 10.12.2018 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду у загальному порядку на 24.01.2019 р. 24.01.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 13.02.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 13.02.2019 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 15.05.2019 р. відновлено провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.06.2019 р. 04.06.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 15.07.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 15.07.2019 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 02.02.2021 р. відновлено провадження, призначено підготовче судове засідання на 15.04.2021 р. 15.04.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 27.04.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 27.04.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 28.04.2021 р. через зайнятість судді у кримінальному провадженні. 28.04.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 12.05.2021 р. 12.05.2021 р. розгляд справи відкладено на 06.08.2021 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 06.08.2021 р. розгляд справи відкладено на 16.08.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.08.2021 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 01.03.2023 р. провадження у справі відновлено, призначено судове засідання на 27.04.2023 р. 27.04.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 05.05.2023 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику експерта. 05.05.2023 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2023 р. за клопотанням представника позивача. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (т.1 а.с.100). Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позовних вимоги з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.84-86), а також через ненадання частково суду оригіналів документів, копії яких долучені до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, допитавши експерта, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частина 1\~ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах\~Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив визнати спільною власністю подружжя 1/8 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , поділити спільне майно шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/16 частину згаданого домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог посилається на\~ст.62 СК УКраїни. При розгляді справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2013 р.(т.1 а.с.5). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі Договору дарування частини домоволодіння, посвідченого 17.09.2010 р. нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 1180 (т.1 а.с.8, 9, 10-11) [PERSON] набула право власності на 1/8 частину домоволодіння [ADDRESS] . Ст.62 СК України\~передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту\~статті 62 СК України\~вбачається, що\~\~втручання у право власності може бути обґрунтованим, та\~\~дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості\~\~є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла,\~\~тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і\~\~не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування\~\~у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість\~\~істотно збільшилося, не є підставою для\~\~визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. При\~\~посиланні на вимоги\~\~статті 62 СК України\~як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач має довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~від 22.09.2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження №14-114цс20). За клопотанням позивача, ухвалою суду від 13.02.2019 р. у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро». Згідно висновку експерта (т.2 а.с.2-29) проведеним дослідженням встановлено, що ринкова вартість 1/8 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка складається із частини житлового будинку літ. «Б», а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов літ. «Б-1», літ. «б», вбиральні «с-1» становить 329222,00 грн. Ринкова вартість 1/8 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка складається із частини житлового будинку літ. «Б», а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту складеного станом на 09.04.2010 р., житлових прибудов літ. «Б-1», літ. «б», вбиральні «с-1» становить 330\~303,00 грн. Ринкова вартість 1/8 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка складається із частини житлового будинку літ. «Б», а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту складеного станом на 21.05.2010 р., житлових прибудов літ. «Б-1», літ. «б», вбиральні «с-1» становить 338\~131,00 грн. Також експертом зазначено, що при проведенні візуального огляду частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка складається із частини житлового будинку літ. «Б», а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов літ. «Б-1», літ. «б», вбиральні «с-1» з метою ідентифікації ремонтних робіт, добудов та поліпшень нерухомого майна, здійснених за період з 21.10.2013 р. по момент проведення експертизи, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли суперечки щодо періоду та об`єму виконання будівельних робіт. При проведенні дослідження у присутності сторін, уникнути суперечок не вдалось. Таким чином, визначити ринкову вартість ремонтних робіт, добудов та поліпшень нерухомого майна, здійснених за період з 21.10.2013 р. по момент проведення експертизи, не видається за можливе. Ухвалою суду від 16.08.2021 р. було задоволено клопотання позивача та призначено у справі повторну комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, проведення якої було доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС. Відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/108-21/11815 від 27.01.2023 р. (т.3 а.с.29-49), за умов, наведених в дослідницькій частині цього висновку експерта за результатами проведеного візуального огляду 20.05.2022 р., в межах наданих на дослідження ініціатором проведення судової експертизи документів, ринкова вартість 1/8 частини домоволодіння [ADDRESS] , а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов «Б1», «б», вбиральні «с1», розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на час проведення експертизи може становити 492\~000,00 грн. За умов, наведених в дослідницькій частині цього висновку експерта за результатами проведеного дослідження, в межах наданих на дослідження ініціатором проведення судової експертизи документів, ринкову вартість 1/8 частини домоволодіння [ADDRESS] , а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов «Б1», «б», вбиральні «с1», розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 21.05.2010 р., на момент його придбання [PERSON] та на найближчу можливу дату на внутрішньому ринку України визначити не надається за можливе. Дата визначення вартості нерухомого майна суттєво відрізняється від дати проведення даної судової експертизи, що унеможливлює проаналізувати судовим експертом ринок купівлі-продажу та оренди подібного нерухомого майна. За умов, наведених в дослідницькій частині цього висновку експерта за результатами проведеного дослідження, в межах наданих на дослідження ініціатором проведення судової експертизи документів, ринкову вартість 1/8 частини домоволодіння [ADDRESS] , а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов «Б1», «б», вбиральні «с1», розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 25.10.2013 р., тобто на момент укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , та на найближчу можливу дату на внутрішньому ринку України визначити не надається за можливе. Дата визначення вартості нерухомого майна суттєво відрізняється від дати проведення даної судової експертизи, що унеможливлює проаналізувати судовим експертом ринок купівлі-продажу та оренди подібного нерухомого майна. За результатами проведеного дослідження в межах наданих ініціатором проведення судової експертизи документів та беручи до уваги результати огляду об`єкта дослідження 20.05.2022 р., вартість ремонтних робіт, добудов та поліпшень нерухомого майна, здійснених за період з 21.10.2013 р. по момент проведення експертизи по об`єкту «1/8 частини домоволодіння [ADDRESS] , яка складається із частини житлового будинку літ. «Б», а саме квартири [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, житлових прибудов «Б1», «б», вбиральні «с1», станом на момент проведення дослідження може складати 54\~713,87 грн. Згідно норм статей\~57,\~60,\~63,\~66-68,\~70 СК України\~вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Ці вимоги застосовуються і у разі,\~\~якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на 1/2 частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що спірний будинок істотно збільшився\~\~у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, які було внесені [PERSON] . До позову було додано копії письмових доказів, як то договори на виконання робіт, товарні чеки, гарантійні талони, квитанції та технічна документація, які, на думку позивача, підтверджують обґрунтованість його вимог, та які були предметом дослідження експертів. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дані докази беззаперечно не підтверджують те, що речі та матеріали були придбані саме позивачем та використані в процесі ремонтних робіт спірного житлового будинку, що потягло істотне збільшення його цінності. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 66 СК України\~визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Нормами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову. Тлумачення пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~\~24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 161/17237/19 (провадження № 61-15св21). Таким чином, саме на позивача покладався обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою\~статті 62 СК України, оскільки у даному випадку спростовується презумпція особистої приватної власності відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення останнім грошових затрат, а також не надано доказів на підтвердження\~\~факту трудових затрат, коли він міг б вкладатися якщо не фінансово, то власною працею у істотне збільшення вартості спірного майна. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, що його внесок у істотне збільшення у своїй вартості спірного майна, у розумінні частини першої\~статті 62 СК України\~є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивача у шлюбі з відповідачем на момент здійснення поліпшення спірного об`єкта нерухомого майна, не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя. Слушними є і доводи відповідача про те, що [PERSON] не надав доказів, що мав джерела доходу, за рахунок яких він міг здійснювати заявлений ним ремонт. Не доведеними є і твердження позивача про те, що в процесі реконструкції та ремонтних робіт площа нерухомості збільшилася. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За наведених оставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність. В порядку\~ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed