Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ТОВ «Брайт Інвестмент», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема, тим, що 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №217907 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» боргу за кредитним договором № 196/П/06/2008-980 від 29.07.2008 на загальну суму 22195,30 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шарковим О.О. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №217907 від 23.06.2021. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням встановленої чинним законодавством процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог стягувача, за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог стягувача. На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» боргу за кредитним договором на загальну суму 22195,30 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.02.2022 задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, зупинено стягнення по виконавчому провадженню [NUMBER], відкритому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем на підставі виконавчого напису № 217907, вчиненого 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованості. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.11.2022 заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» про залучення до участі у справі правонаступника відповідача задоволено, до участі у цивільній справі №756/2499/22 залучено правонаступника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" - Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ». 18.05.2023 на адресу суду від позивача надійшли документи про зміну її прізвища [PERSON] на [PERSON] , у підтвердження чого надано копію свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася. При цьому, 18.05.2023 на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловила. Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце судового засідання повідомлявся. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков О.О. у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №217907, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 196/П/06/2008-980 від 29.07.2008, укладеним з первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра», право вимоги за яким було відступлено у подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», відповідно до Договору № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05.08.2020. 18.12.2020 між «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено Договір №GL48N718070 blank 04 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, в тому числі і за кредитним договором № 196/П/06/2008-980 від 29.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра». 06.04.2022 між ТОВ «Брайт Інвестмент» та ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» було укладено Договір № 0604/К-1 про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, у тому числі за кредитним договором № 196/П/06/2008-980 від 29.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», а тому правонаступником усіх прав та обов`язків якого за зазначеним кредитним договором є ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» на загальну суму 22195,30 грн. 30.11.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шарковим О.О. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №217907, вчиненого 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача заборгованості за договором кредиту на користь ТОВ «Брайт Інвестмент», правонаступником якого є ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ», на загальну суму 22195,30 грн. Однак позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений з порушенням вимог чинного законодавства України. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса, які регулюються спеціальним законодавством України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався визнаним не чинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу II зазначеного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, та обставина, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника. Також, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку, саме шляхом вчинення виконавчого напису, захистити свої порушені права. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). З наданих суду документів не вбачається, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Ураховуючи вищевикладене, а також те, позивач не був у встановленому законом порядку проінформований про наявність у нього заборгованості за договором кредиту та розміру вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку заборгованість, визначена стягувачем та подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №217907, вчинений 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», правонаступником якого є «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» заборгованості на загальну суму 22195,30 грн. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 992,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що разом становить 1488,60 грн.

Outcome: approved