Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-30 00:00:00

У грудні 2022 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі також - ТОВ «Рада», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, інфляційної складової, трьох процентів річних та пені в загальному розмірі 11 109,24 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , а ТОВ «Рада» є експлуатуючою організацією, яка обслуговує вищевказаний будинок. 20.09.2007 між сторонами було укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території. В період з 01.10.2021 по 01.11.2022 відповідач не виконував належним чином зобов`язання з оплати наданих йому послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 9 608,61 грн.Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України та пункту 8 договору зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 621,60 грн, трьох відсотків річних в розмірі 68,48 грн та пені в розмірі 810,55 грн. Ухвалою від 09.01.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 27.02.2023. 08.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що він вже декілька років не проживає у квартирі, не зареєстрований за вказаною адресою і не користується житлово-комунальними послугами. Вказав, що з 2020 р. у квартирі проживає його колишня дружина [PERSON] , а у 2022 р. квартира перейшла в її особисту власність на підставі рішення суду у справі про поділ майна подружжя. Останні три роки колишня дружина створювала йому перешкоди у вільному доступі та проживанні у квартирі, викликала на нього поліцію, замінила замки у вхідних дверях і заборонила консьєржам пускати його в під`їзд. За міркуванням відповідача вимоги щодо сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги мають бути пред`явлені до [PERSON] , а він є неналежним відповідачем у цій справі. Послався також на те, що строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 20.09.2012 і про існування боргу його не попереджали. В судовому засіданні 27.02.2023, у яке не з`явився представник позивача, суд доповів короткий зміст позовних вимог, заслухав вступну промову представника відповідача, зобов`язав відповідача надати копії судових рішень у справі про поділ майна подружжя та оголосив перерву до 14.03.2023. В судовому засіданні 14.03.2023 представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 10.04.2023. 24.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні 10.04.2023 представник відповідача [PERSON] заявила клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 03.05.2023. В судове засідання 03.05.2023 не з`явився представник позивача, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 31.05.2023. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ТОВ «Рада» як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій (послуги з управління багатоквартирним будинком) для будинку [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2006 [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 115,70 кв.м., житловою площею 64,10 кв.м. 20.09.2007 між ТОВ «Рада» (підприємством) та [PERSON] (власником) укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території (далі також - договір). Предметом цього договору є надання підприємством та оплата власником за нормативно встановленими тарифами послуг з утримання будинку (споруд) та прибудинкової території, житлово-комунальних послуг, послуг по санітарно-технічному обслуговуванню будинку, диспетчеризації і технічному обслуговуванню ліфтів, вивозу побутових відходів тощо. Згідно з умовами, визначеним пунктом 4 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Договір укладається на 5 років та вважається продовженим на той самий строк, на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення його строку хоча б однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду, одностороннє розірвання договору або відмова від його виконання забороняється (пункти 19., 20.). Сторони договору погодили, що він може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору (пункт 21.1.). Факт підписання відповідачем вищевказаного договору є доказом ознайомлення його з предметом договору та усіма умовами. За приписами статей 317, 319, 322 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна… (стаття 360 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі також - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги випливає також із положень статей 151, 162 Житлового кодексу України. Розмір та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (зараз - послуги з управління багатоквартирним будинком), які надаються позивачем для будинку [ADDRESS] , затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.06.2015 № 591. Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з нормами статей 526, 530, 629 ЦК України зобов`язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а договір є обов`язковим для виконання сторонами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з жовтня 2021 р. по жовтень 2022 р. на виконання умов укладеного сторонами договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території на рахунок позивача надійшов лише один платіж на суму 625,98 грн (у жовтні 2021), після чого жодні сплати за цим договором не здійснювались. Умови договору передбачають продовження його дії на наступний строк із збереженням тих умов, на яких його було укладено, у спірний період жодна зі сторін про припинення дії договору або його перегляд не заявляла, а тому цей договір є чинним. Внаслідок невиконання індивідуальним споживачем зобов`язань з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком виникла заборгованість в розмірі 9 608,61 грн. Правильність нарахування позивачем суми боргу відповідачем не спростована. Доводи відповідача про те, що відповідальність за невиконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг має нести його колишня дружина, яка у спірний період одноосібно користувалась квартирою,суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки саме відповідач як титульний власник об`єкта нерухомого майна і сторона договору є індивідуальним споживачем таких послуг в розумінні Закону про житлово-комунальні послуги, а зобов`язальні відносини між його колишньою дружиною і позивачем відсутні. Відповідно до положень частини першої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього, а відтак відповідач після виконання зобов`язання, пов`язаного з утриманням спільного майна, не позбавлений права заявити регресну вимогу до колишньої дружини. Наявність рішення суду про визнання права власності на квартиру за колишньою дружиною відповідача також не може слугувати підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань у спірних правовідносинах, оскільки справа про поділ майна подружжя перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції, а тому рішення суду у цій справі не набрало законної сили. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно з умовами, визначеними пунктом 8 договору, за несвоєчасне внесення на рахунок підприємства плати, передбаченої договором, власник має сплачувати пеню відповідно до законодавства України. За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з наданими позивачем розрахунками, здійсненими станом на 01.11.2022, його втрати від інфляції склали 621,60 грн, три проценти річних - 68,48 грн, а розмір належної йому пені, нарахованої за період з 21.11.2021 по 30.04.2022, становить 810,55 грн. Пеню позивач обчислив від суми прострочених платежівна рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, на підставі статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Водночас слід зазначити, що вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, нарахованих після 24.02.2022, заявлені всупереч положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, якою передбачено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. За практикою застосування статті 625 ЦК України сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, застосований ним механізм розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних не відповідає зазначеному порядку, оскільки його здійснено на загальну суму заборгованості за період з 01.10.2021 по 31.10.2021, а не за кожен місяць прострочення, як того вимагає закон, а тому суд позбавлений можливості самостійно визначити інфляційні втрати та три проценти річних за період з 01.10.2021 по 23.02.2022. За таких обставин суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача лише в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 9 608,61 грн та пені, нарахованої за період з 21.11.2021 по 23.02.2022, в розмірі 463,06 грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 11 109,24 грн і поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 2 481 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволено на 10 071,67 грн, тобто на 91/100 частин від заявлених вимог (10071,67х100/11109,24), суд покладає на відповідача судовий збір в розмірі 2 257,71 грн (2481х91%). На підставі викладеного,

Outcome: partial