Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-17 00:00:00

[PERSON] \~в інтересах\~малолітнього [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~треті особи:\~Великосорочинська сільська\~рада Миргородського\~району Полтавської\~області,\~Савинцівська загальноосвітня\~школа І-ІІІ\~ступенів Великосорочинської\~сільської ради\~Миргородського району\~Полтавської області,\~про відшкодування\~майнової і\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди джерелом\~підвищеної небезпеки.\~Свої вимоги\~обґрунтував тим,\~що він\~є рідним\~батьком [PERSON] ,\~ [INFO] .\~29.09.2020\~року близько\~14\~год.\~27\~хв.\~по вул.\~Миру,\~що в\~с.\~Савинці Миргородського\~району Полтавської\~області,\~водій автомобіля\~ВАЗ 21099,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~ [PERSON] допустив\~наїзд на\~його малолітнього\~сина,\~ [PERSON] .\~Внаслідок ДТП\~дитина отримала\~тілесні ушкодження\~у вигляді\~осколково-вдавленого\~перелому правої\~скроневої кістки,\~забою м`яких\~тканин голови\~справа,\~САК,\~внутрішньошлуночкової геморагії,\~відкритого перелому\~плечової кістки\~лівої руки,\~ЗЧМТ,\~струс головного\~мозку,\~забій грудної\~клітини та\~госпіталізований до\~КП «Дитяча\~міська клінічна\~лікарня» у\~м.\~Полтава,\~де він\~знаходився на\~стаціонарному лікуванні\~спочатку з\~29.09.2020\~р.\~по 24.10.2020р.\~Через те,\~що у\~дитини не\~було покращень\~із здоров`ям,\~21.01.2021\~р.\~його знову\~поклали до\~КП «Дитяча\~міська клінічна\~лікарня» та\~виписали 30.01.2021\~р.,\~та протягом\~трьох місяців\~дитину знов\~поклали на\~стаціонарне лікування,\~де він\~перебував у\~період з\~30.03.2021\~р.\~по 09.04.2021\~р.\~Дитині було\~завдано багато\~тілесних ушкоджень,\~що також\~підтверджується виписками\~із медичної\~карти стаціонарного\~хворого №\~536,\~№ 6274.\~Рани загоювались\~погано,\~та через\~перелом кістки\~на нозі\~прийшлося вставляти відповідний апарат. 29.09.2020 \~ \~ \~ \~року відомості внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12020170260000648, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 286 КК України. Відповідно до постанови слідчого від 30.12.2021р. кримінальне провадження №12020170260000648 від 29.09.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч, 2 ст. 286 КК закрито. Разом з тим, як в процесі травмування, під час лікування його дитини, так і на теперішній час, дитина зазнала і продовжує зазнавати сильних фізичних страждань. Через нанесення дитині тілесних ушкоджень власником джерела підвищеної небезпеки, [PERSON] , його син переніс значний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, пролежав у лікарні багато часу, було встановлено АЗФ для усунення перелому та нормального загоювання ран. Дитині було завдано моральних страждань, які спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну та неприємні сновидіння, нервозність та дратівливість. Відповідач [PERSON] не надавав жодної допомоги дитині, як на місці скоєння кримінального правопорушення, так і в подальшому, жодного разу не поцікавився станом здоров`я дитини, не відшкодував ні матеріальні, ні моральні збитки, навіть, частково, до сих пір не попросив вибачення за скоєне. Тоді як, весь цей час їх родина і надалі витрачає кошти на лікування дитини, загальна сума матеріальних збитків, яка має бути стягнута з відповідача на його користь в інтересах дитини становить 12141 грн. 50 коп. Просить стягнути з [PERSON] на його користь в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , матеріальну шкоду у розмірі 12141 грн. 50 коп. та моральну шкоду у розмірі 150000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 07.07.2022р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.01.2023р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16.02.2023р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнав повністю через незаконність вимог позивача. Вважає, що шкода дитині була завдана не з його вини, що за правилами ст. ст. 1166,1193 ЦК України звільняє від її відшкодування. Крім того, в даному випадку увесь тягар відповідальності за настання нещасного випадку, внаслідок якого постраждала малолітня дитина, повинна нести Савинцівська загальноосвітня школа, яка не забезпечила належний нагляд за дитиною та грубо порушивши техніку безпеки. Крім того, оскільки по факту ДТП, внаслідок якого постраждала дитина, на сьогоднішній день у кримінальному провадженні № 12020170260000648, ще триває досудове слідство, то даний позов підлягає пред`явленню виключно у кримінальному провадженні, що унормовано ст. 128 КПК України. Зазначив, що в його діях відсутній як склад кримінального правопорушення у вищезазначеному кримінальному провадженні, так і наявність будь якої вини, оскільки відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №931 від 22.12.2020р., в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості не тільки уникнути наїзду, а навіть зреагувати на виниклу небезпеку та привести гальмівну систему автомобіля. У заданій дорожній обстановці в діях велосипедиста [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1,10.2 ПДР України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що в даному випадку відповідальність повинна нести адміністрація навчального закладу, яка проявила злочинну халатність, залишивши відкритими ворота огорожі навчального закладу, які під уклін ведуть на проїзну частину, та залишивши дітей без належного нагляду та контролю в учбовому закладі, що як наслідок і призвело до нещасного випадку, в якому постраждала нічому не повинна дитина. Таким чином позов пред`явлено неналежному відповідачу. Окрім того в наданих позивачем по справі світлокопіях фіскальних чеків придбання ряду об`єктів матеріального світу не за призначенням лікаря. Також вбачаються явні маніпулювання із фіскальними чеками, у вигляді чеку із аптеки та підтверджуючого чеку оплати з платіжного терміналу, (так наприклад чек на суму 1100 гр. 74 коп. дублюється). Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що викладені відповідачем заперечення проти задоволення позову задоволенню не піддягають. Отже, відповідач не визнає позовні вимоги через те, що не є у кримінальному провадженні №12020170260000648, ані підозрюваним, ані обвинуваченим, ані фізичною або юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Проте, згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності в таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП. З огляду на зазначене, вважає, що [PERSON] є власником джерела підвищеної небезпеки, знаходився за кермом в момент ДТП та саме він зробив наїзд на дитину, отже є відповідальним за завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вважає безпідставними всі твердження відповідача, оскільки вони не спростовують заявлених позовних вимог. Просив врахувати вищезазначене при прийнятті рішення, задовольнити позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковердяєва Л.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав, викладених у позові. Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що він купив своєму синові [PERSON] велосипед і з його дозволу син їздив в школу на велосипеді. В селі не має велодоріжки. В день, коли сталася ДТП, син був в школі, з території школи виїхав на проїжджу частину і [PERSON] його збив. Якби не місцеві жителі, відповідач би втік з місця пригоди, він навіть не викликав швидку допомогу. Крім того, відповідач є місцем жителем та знає, де знаходиться школа, міг би це передбачити. Після ДТП відповідач ні вибачився, жодного разу не приїздив та не цікавився здоров`ям дитини, нічим не допоміг і не пропонував допомогу. Йому не відомо, які експертизи проводились на досудовому розслідуванні. Представник відповідача адвокат Яковенко Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в кримінальному провадженні було проведено ряд експертиз, відповідно до яких в діях водія автомобіля [PERSON] будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля [PERSON] не мав технічної можливості не тільки уникнути наїзду, а навіть зреагувати на виниклу небезпеку та привести гальмівну систему автомобіля. При цьому в діях велосипедиста є порушення ПДР України. Вважає, що в цій ДТП винен батько дитини, який дозволив 6 річній дитині їздити на велосипеді по проїжджій частині та школа, в якій відкриті ворота на територію і залишили дитину без нагляду. Зазначив, що частина чеків, що додав позивач до позову, не стосується лікування дитини, чеки дублюються, не надали листа призначення лікаря. Моральна шкода взагалі нічим не доведена. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи - Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області Кравченко І.К. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вважає, що відповідач рухався з перевищеною швидкістю руху, бо якби їхав з дозволеною швидкістю 50 км/год., то б така трагедія не сталася. Представник третьої особи - Савинцівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області Шмонденко Л.І. в судовому засіданні позовну заяву підтримала. Пояснила, що після закінчення уроків Назар пішов в групу продовженого дня. Потім вона його бачила вже після ДТП, коли він лежав на асфальті. Назар був зі старшим братом. Допомогу [PERSON] спочатку надавали зі школи, потім його забрала швидка допомога. Водій був в стороні. Пояснила, що батьки [PERSON] надали школі дозвіл та прохання, щоб їх дітей відпускали на велосипеді самих. Просила позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її чоловіком. 29.09.2020р. її син потрапив в ДТП, на нього скоїв наїзд [PERSON] . Що було на місці ДТП вона не знає, їй повідомив чоловік про це і вони поїхали на швидкій з сином в Миргородську лікарню. Син був в тяжкому стані. Потім їх направили в лікарню в м. Полтава. Син два дні був в реанімації. На момент ДТП [PERSON] було 6 років, він зі старшим братом їздив до школи на велосипеді, бо школа знаходилась далеко, а їх машина на той час була в ремонті. Вона письмово писала пояснення, що дозволяє сину їхати на велосипеді в школу. Сільська рада і школа вибачались, було 3000 грн. допомоги і ще мешканці села допомагали грошима на лікування сина. До страхової кампанії не звертались за відшкодуванням шкоди. Вважає, що відповідач винуватий в тому, що збив дитину. На всі ліки, чеки по яких надав позивач, в них було призначення лікаря. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, пояснення третіх осіб та свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.09.2020 року близько 14-27 год. по вул. Миру, що в с. Савинці Миргородського району Полтавської області, водій автомобіля марки ВАЗ моделі 21099 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] допустив зіткнення з малолітнім велосипедистом [PERSON] , який виїхав на проїзну частину дороги з права на ліво відносно руху напрямку автомобіля марки ВАЗ, моделі 21099 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 16.02.2023р. кримінальне провадження №12020170260000648 від 29.09.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в діях особи, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження, так як відсутні будь-які порушення ПДР України в діях [PERSON] (а.с.148-149). Як вбачається з вказаної постанови, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №542 від 29.12.2021р., [PERSON] під час ДТП отримав тілесній ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, скалково-вдавлений перелом правої скроневої кістки; забій м`яких тканин голови праворуч; відкритий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням; закритий перелом середньої третини зправа велико-та малогомілкової кісток; «Гематома правої тім`яної ділянки. Гематома повік правого ока, садна лобної ділянки», які могли утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення. Крім того, відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №931 від 22.12.2020р., в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості не тільки уникнути наїзду, а навіть зреагувати на виниклу небезпеку та привести гальмівну систему автомобіля. У заданій дорожній обстановці в діях велосипедиста [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1,10.2 ПДР України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В умовах заданої події водій велосипеда [PERSON] мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру (а.с.186-193). Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 12.01.2023р. №СЕ-19/117-23/499-ІТ, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. В умовах даної події водій автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] не мав технічної можливості не тільки уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] , а й зреагувати на виниклу небезпеку та привести робочу гальмівну систему автомобіля у дію. В даній дорожній обстановці в діях велосипедиста [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1,10.2 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В умовах заданої події велосипедист [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] , шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху (а.с. 194-200). В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України. Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Підвищена небезпека в розумінні цієї статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності. Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, тобто таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (суїцид тощо). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. За змістом викладених положень судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Водночас, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідальність відповідача у правовідносинах з відшкодування шкоди, спричиненої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається: якщо буде доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). В той же час, чинне законодавство не зберігає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. У зв`язку з цим розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України) обов`язків доказування і подання доказів здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Тоді як обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року. Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача, що відсутність вини у скоєнні ДТП є підставою для відмови в позові про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки вказане спростовується нормами чинного законодавства. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача, як батька малолітнього [PERSON] , матеріальної шкоди в розмірі 12141,50 грн., оскільки завдана шкода підтверджена чеками та іншими платіжними документами на зазначену суму, яка була витрачена на лікування малолітнього [PERSON] , який постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбувалась 29.09.2020р. та ступень тяжкості тілесних ушкоджень якого підтверджена висновком судово-медичної експертизи №542 від 29.12.2021р (а.с. 10-20). Вирішуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги обсяг фізичних, а як наслідок душевних й психічних страждань, які переніс малолітній [PERSON] від отриманих травм, внаслідок ДТП. Останній був вимушений змінити звичний образ життя, відбувалось тривале лікування, повинен був докладати додаткових зусиль для відновлення свого стану здоров`я. За твердженням позивача, що також підтверджується медичними документами, дитина перенесла сильний фізичний біль, який не пройшов і після виписки з лікарні та мало місце тривале лікування. Наявність зазначених обставин, як кожньої окремо, так і в їх сукупності вказують на достатність підстав завдання дитині моральної шкоди, внаслідок ДТП, яка мала місце 29.09.2020р. В той же час, суд приймає до уваги відповідальність батьків, які надали дозвіл дитині, яка не досягла 14 річного віку, рухатися на велосипеді по проїзній частині, необережність малолітнього [PERSON] у завданні йому тілесних ушкоджень, які виразились у виїзді на проїзну частину дороги з прилеглої території (школи), не надавши дорогу водію автомобіля ВАЗ 21099, що підтверджується висновками проведених судових інженерно-технічних експертиз, що більшою мірою сприяло виникненню дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди за рахунок водія джерела підвищеної небезпеки. Зважаючи на викладене, виходячи з принципів справедливості, виваженості та розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial