Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-28 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» 04.04.2023 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором 04.08.2014 року в розмірі 43069,99 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву б/н від 04.08.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. 26.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача Ляр Д.Ю. надійшов відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено судом, 04.08.2014 року [PERSON] ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється АТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву, надав згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримав кредит у розмірі 8000 грн 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, який в подальшому 21.01.2022 року було збільшено до 52000,00 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розвідувань від 31.05.2022 року вбачається, що у період з 18.04.2022 року по 20.04.2022 року [PERSON] діючи умисно із корисливих мотивів, перебуваючи у різний час за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , шляхом обману та вчинення незаконних операцій з використанням електронно0обчислювалььної техніки заволоділа майном [PERSON] чим спричинила останньому матеріальний збиток в загальній сумі 38000,00 грн. Пунктом 2.1.1.5.11 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Клієнт зобов`язується негайно повідомити про це банк. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011р. у справі №15-рп/2011 роз`яснив, що положення пунктів 22, 23 ст.1, ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. При вирішенні спору необхідно приймати до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, яка ґрунтується на тому, що не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов помилкового висновку про вину особи - споживача як підставу цивільно-правової відповідальності. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав, зазначив, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Аналогічний правовий висновок наведений і у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 у справі № 691/699/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дізнався про несанкціоновані фінансові операції по його рахунку, що мали місце в період з 18.04.2022 року по 20.04.2022 року, він невідкладно звернувся до відділення банку та через працівника банку повідомив позивача про необхідність проведення перевірки у зв`язку з шахрайськими діями, звернувся із заявою до поліції щодо несанкціонованого зняття коштів, та наявне кримінальне провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, суд доходить висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникли 04.08.2014 року. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed